Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

У січні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього переплату пенсії у розмірі 46985,48 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримував пенсію по інвалідності призначену відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Закон № 1058) з 01.02.2020. Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК серія 12ААБ №520779 відповідач первинно був визнаний особою з інвалідністю з 01.02.2020 по 28.02.2021. Виплата пенсії відповідачу продовжувалася в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, передбачених карантином з 01.03.2021 по 31.01.2023 без визнання [PERSON] особою з інвалідністю. Відповідач повинен був повідомити про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати з наданням документів, що підтверджують, зокрема, набуття/зміну/припинення особливого статусу, проте не дотримався наведених приписів, лише 16.02.2023 з`явився до Головного управління та написав заяву про припинення виплати пенсії, в зв`язку з не проходженням повторного огляду МСЕК. Отже, права на отримання пенсії у період з 01.03.2021 по 31.01.2023 відповідач не мав. Таким чином, переплата пенсії за період з 01.03.2021 по 31.01.2023 склала 46985,48 грн. Згідно статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. У зв`язку з чим позивач просив про задоволення позову. 05.02.2024 відповідач подав відзив, згідно якого заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки недобросовісності у його діях не має, виплата пенсії продовжувалася згідно вимог законодавства, отже позов є необґрунтованим. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.01.2024 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивач в судове засідання не з`явився, проте згідно заяви, яка надійшла до суду, просить суд розглянути справу без його участі. Заявлені позовні вимоги повністю підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.1\~ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримував пенсію по інвалідності призначену відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Закон № 1058) з 01.02.2020. Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК серія 12ААБ №520779 відповідач первинно був визнаний особою з інвалідністю з 01.02.2020 по 28.02.2021. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 1058 пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи (ч. 2 ст. 30 Закону № 1058). Відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України короновірусу СОVID - 19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно - екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України короновірусу СОVID - 19 установлено з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України карантин продовжено до 24.04.2020. Постановою КМУ від 17 червня 2020 року № 500 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України карантин продовжено до 31.07.2020 року. Постановою КМУ від 22.07.2020 № 641 карантин продовжено до 31.10.2020. Постановою КМУ від 15.12.2021 № 1336 Про внесення змін до розпорядження КМУ від 25 березня 2020 року № 338 і постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 внесені зміни до постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом , з урахуванням яких дію карантину було продовжено. Пунктом 14-6 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058 -VI Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що у разі пропуску в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби СОVID-19, передбачених карантином, встановленим КМУ, строку повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої пенсії на підставі заяви та виписок з актів переогляду особи з інвалідністю. Отже виплата пенсії відповідачу продовжувалася в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, передбачених карантином з 01.03.2021 по 31.01.2023 без визнання [PERSON] особою з інвалідністю. 16.02.2023 відповідач з`явився до Головного управління та написав заяву про припинення виплати пенсії, в зв`язку з не проходженням повторного огляду МСЕК. Відповідно до ч. 1\~ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно з ч. 1\~ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»\~суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого\~постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695, повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до\~ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»\~у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо. Частиною першою\~ст. 1212 ЦК України\~передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 1215 ЦК України\~не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі наявності недобросовісності з боку набувача виплати. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже зазначене у\~ст. 1215 ЦК України\~майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. При цьому, слід зазначити, що чинне законодавство не визначає такого поняття, як\~рахункова помилка. Разом з тим, у\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про працю»\~надається роз`яснення визначенню поняття лічильної (рахункової) помилки, під якою розуміється помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період. Виходячи з доводів позовної заяви виплата відповідачу переплати пенсії пов`язана з тим, що внаслідок того, що спочатку позивач перевірив подані відповідачем документи для призначення пенсії та добровільно виплатив відповідачеві пенсію, а потім вирішив провести перевірку документів та здійснити перерахунок, призначив виплату пенсії у меншому розмірі, при цьому здійснивши перерахунок за минулий період. Таким чином, така помилка не є рахунковою. Крім того, у § 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Установивши відсутність двох умов, за наявності яких відповідно до вимог\~ст. 1215 ЦК України\~та\~ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії (рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності/зловживання з боку відповідача), слід дійти висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 530/95/17 (провадження № 61-14755св18). Оскільки підстави для стягнення з відповідача надмірно отриманих коштів відсутні, позов слід залишити без задоволення. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed