Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

21.06.2024 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Позов мотивовано тим, що сторони перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, дитина проживала з відповідачем до квітня 2023 року. У квітні 2023 року дитина виявила бажання проживати у родині матері позивача, [PERSON] та сестри [PERSON] пояснивши це тим, що мама його ображає, б`є та не готує їжу, а коли п`яна виганяє з дому. Позивач зазначає, що їх син має хронічні захворювання, які потребують медичного супроводу та постійного лікування, ці захворювання дитина має з народження. Відповідач належним чином не проводила постійного консультування у лікарів та не лікувала дитину, що негативно вплинуло на фізичний стан дитини. Позивач не може забезпечити необхідного догляду та піклування за дитиною через те, що на даний час виконує військовий обов`язок, захищаючи батьківщину. На прохання позивача його мати та сестра взяли на себе цей обов`язок. Відповідач належним чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу, до його внутрішнього світу - створились умови, які шкодять інтересам дитини, у зв`язку з чим позивач вимушений звертатися до суду щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Справу передано головуючому судді 21.06.2024 р. 24.06.2024 р. надійшли відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25.06.2024 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 22.07.2024 р. Витребувано від органу опіки та піклування Любецької селищної ради письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав. Витребувано від управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав. Від Слов`янського міськрайонного суду Донецької області витребувано інформацію про звернення вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08.03.2024 р. (справа № 243/414/24) до виконання. Від відділення поліції № 2 (смт Ріпки) ЧРУП ГУНП в Чернігівській області, в якості розпорядника інформації, витребувано інформацію, що стосується відповідача, в частині зафіксованих фактів про: ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина, [PERSON] , [INFO] , та/або забезпечення здобуття повної загальної середньої освіти сином, [PERSON] , [INFO] ; жорстоке поводження з сином, [PERSON] , [INFO] ; експлуатацію, примушування до жебракування та бродяжництва сина, [PERSON] , [INFO] , засудження за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо сина, [PERSON] , [INFO] 03.07.2024 р. від Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла довідка про звернення вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08.03.2024 р. (справа № 243/414/24) до виконання з доданим вироком суду, зареєстрована за вх № ЕП-591/24. 12.07.2024 р. від Любецької селищної ради надійшов витяг протоколу № 7 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 26.10.2023 р. та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, зареєстровані за вх № 2759/24. 15.07.2024 р. від відділення поліції № 2 Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області, на виконання ухвали суду надійшла витребувана інформація щодо відповідача, зареєстрована за вх № 2798/24. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22.07.2024 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судове засідання відкладено з метою повторного виклику відповідача. 07.08.2024 р. відповідач засобами телефонного зв`язку повідомила, що позовні вимоги визнає, при вирішенні спору покладається на розсуд суду, справу просила розглядати за її відсутності, копію рішення просила надіслати на адресу фактичного проживання. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15.08.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.09.2024 р. 15.08.2024 р. відповідач засобами телефонного зв`язку повідомила, що позовні вимоги визнає, та просила справу розглядати за її відсутності. 12.09.2024 р. справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді в іншому провадженні. 12.09.2024 р. відповідач засобами телефонного зв`язку заявила клопотання про розгляд судового засідання, призначеного на 02.10.2024 р. та всіх наступних судових засідань без її участі. 02.10.2024 р. справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 11.10.2024 р. надійшла заява від органу опіки та піклування, зареєстрована за вх. № ЕП-1078/24, про розгляд справи без участі представника та підтримання позовних вимог. 11.10.2024 р. від служби у справах дітей Любецької селищної ради надійшла заява, зареєстрована за вх. № ЕП-1091/24, про розгляд справи без участі представника та підтримання позовних вимог. У судовому засіданні 16.10.2024 р. малолітній [PERSON] розповів, що навчається у 7 класі. Вже більше року проживає з бабусею, тіткою та двоюрідною сестрою. З мамою жити не хоче, тому що вона його била майже кожен день. Била руками, ремнем або зарядкою, за що не знає. Про це нікому не розповідав бо вона його залякувала. Коли [PERSON] було 6 років, з`явився вітчим, який також його ображав. [PERSON] розповів, що пішов від матері до родичів сам. Поїхав у школу, а потім - до бабусі і більше додому не повертався. По телефону повідомив маму, що більше не повернеться, причину цього не назвав. На той момент мати проживала в с. Смолигівка, а потім переїхала в м. Кременчук. Спілкувався з мамою по телефону десь взимку. Мати казала йому щоб нікому не розповідав, що вона йому дзвонить бо приїде і вб`є. [PERSON] розповів, що коли мама дзвонила, то завжди кричала на нього, тому він заблокував її номер. В соціальних мережах також заблокував, бо коли заходив на її сторінку, то засмучувався через те, що на ній були фото та відео його сестри, якій 5 років. Засмучувався тому, що розумів, що мама сестру любить, а його ні, тим більше, що мама сама йому таке казала. Тато зараз воює. Майже кожен день тато дзвонить бабусі і з ним також розмовляє. Востаннє [PERSON] бачив маму на свій день народження . Вона зустріла його біля магазину, подарувала солодощі та 1000 грн. На запитання головуючого судді [PERSON] повідомив, що хоче аби матір позбавили батьківських прав, щоб вона більше не могла його переслідувати, так як вона завжди йому погрожує. Вказав також, що на його думку, вона не забере його назад навіть у тому випадку, якщо [PERSON] захоче з нею жити. У судовому засіданні 16.10.2024 р. свідок [PERSON] , що є рідною сестрою позивача та представником [PERSON] за довіреністю від матері, показала, що коли [PERSON] було 5-6 років, то він вже проживав у них. Потім матір його забрала. З квітня 2023 року [PERSON] почав приходити до них ночувати, а в травні 2023 року прийшов остаточно, повідомивши бабусю, що додому повертатися не збирається. Свідок зателефонувала відповідачу, щоб повідомити, що [PERSON] у них. Відповідач почала кричати, що він повинен бути вдома. Однак, [PERSON] відмовився повертатися додому. У вересні 2023 року матір забрала [PERSON] , однак через кілька днів [PERSON] стало погано від того, що він припинив вживати ліки, і служба у справах дітей повернула дитину назад до бабусі та тітки. Свідок також вказала, що відповідач вже розлучилася з другим чоловіком і, на думку свідка, планує повернутися до її брата, а тому починає маніпулювати визнанням позову в якості демонстрації любові до позивача та [PERSON] . Свідок повідомила також, що востаннє відповідач зателефонувала сину на свято Нового року та сказала, що буде прощатися, оскільки там вибухи. Після цього дзвінка дитина дуже рознервувался. Допитавши свідка, опитавши дитину, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні обставини справи. Як свідчать матеріали справи, позивач і відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки, виданої виконкомом Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 04.12.2023 р. № 802, [PERSON] , [INFO] проживає фактично без реєстрації разом з тіткою та бабусею за адресою: [ADDRESS] (а. с. 17). Згідно відповіді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01.07.2024 р. № 243/414/24/13300/2024 р. вироком суду від 08.03.2024 р. [PERSON] був засуджений за ч. 4 ст. 402, ст. 69 КК України та йому призначено покарання у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 2 роки. Вирок набрав законної сили 09.04.2024 р. та був звернутий до виконання 10.04.2024 р. До суду 24.06.2024 р. надійшло повідомлення [INFO] про етапування [PERSON] для відбування покарання до ВЧ [NUMBER] . Згідно повідомлення ВЧ [NUMBER] від 31.05.2024 р. № 53/3398 військовослужбовець [PERSON] прибув до ВЧ [NUMBER] та його зараховано до списків змінного складу ВЧ (а. с. 32-41). Згідно наказу начальника служби у справах дітей Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 25.10.2023 р. № 41, з 25.10.2023 р. взято малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах служби у справах дітей Любецької селищної ради, у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків (а. с. 58). Рішенням Любецької селищної рада Чернігівського району Чернігівської області «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » від 05.07.2024 р. № 182 затверджено висновок про доцільность позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а. с. 64). З вказаного висновку вбачається, що в квітні 2023 року до служби у справах дітей надійшла інформація про неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] по відношенню до її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а саме зловживання алкоголю та ведення аморального способу життя. Після проведеної перевірки було встановлено, що чоловік [PERSON] перебуває на війні, малолітній [PERSON] живе у бабусі [PERSON] та тьоті [PERSON] , а меншу дитину, [PERSON] , забирають постійно до себе батьки [PERSON] . [PERSON] не заперечувала факту зловживання алкоголем у присутності дітей, але у цьому не вбачала злочину, не мала постійної роботи. У ході спілкування з [PERSON] з`ясувалось, що мама, коли перебуває у нетверезому стані, б`є його, виганяє з дому і тому він хоче жити у бабусі та тьоті. [PERSON] написала нотаріально завірену довіреність на ім`я тітки дитини [PERSON] для представництва всіх інтересів дитини, терміном на три роки. Малолітній [PERSON] має серйозні проблеми зі здоров`ям, мати дитини не зверталась по медичну допомогу, а як наслідок у дитини загострились прояви захворювання. Дитина потребує особливих умов проживання де повинен бути спокій, турбота та належний контроль по прийому ліків та за станом дитини. З [PERSON] проводилась профілактично - роз`яснювальна робота, пропонувались різні шляхи вирішення її проблем, але нажаль вона не розуміє, що своїми негативними бажаннями не виваженими чинками наносить непоправну шкоду здоров`ю дітей. Служба у справах дітей Любецької селищної ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а. с. 65-66). Як вбачається з відповіді відділення поліції № 2 (смт Ріпки) ЧРУП ГУНП в Чернігівській області від 15.07.2024 р. № 3531/124/48.2/2024, згідно обліків відділення поліції № 2 (смт Ріпки) ЧРУП ГУНП в Чернігівській області та інформаційно-статистичної бази «Цунамі» [PERSON] , [INFO] , до адміністративної відповідальності не притягувалася та будь-яких звернень стосовно вчинення протиправних дій відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] до ВП № (смт Ріпки) Чернігівського РУП не надходило (а. с. 67). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно частин 1-5 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини 1 статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно частини 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13192/19-ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 зазначив, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Підсумовуючи встановлені у даній справі обставини, судом констатується, що відповідач свідомо не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться його життям та розвитком, а також здоров`ям, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не цікавиться навчанням у школі, не забезпечує дитину матеріально, матір та дитина втратили взаємний інтерес один до одного. Відтак суд вважає, що висновок органу опіки є достатньо обґрунтованим та у суду відсутні підстави стверджувати аргументи, що свідчать не на його користь. Також необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. Крім того, згідно з частиною третьою статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини перелічені в ч. 1 ст. 182 СК України обставини даної справи і вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З матеріалів справи не встановлено, що визнання відповідачем позову порушує права її дитини, позаяк станом на дату розгляду справи судом зв`язок сина з матір`ю втрачений. За положеннями ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача при задоволенні позову підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач позов визнала до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд вважає за можливе повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви, а саме 605, 60 грн, а також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на його користь 605, 60 грн.

Outcome: approved