Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

У січня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить з врахуванням уточнених позовних вимог визначити місце проживання його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з ним, стягнути аліменти на утримання дітей, у розмірі частки заробітку платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, та стягнути понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування вимог зазначається, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 27 серпня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції. Від спільного подружнього життя у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачем, оскільки відповідач з липня 2023 року не проживає зі своєю родиною, вона залишила дітей на позивача та своїх батьків і поїхала у невідомому напрямку. Броварським міськрайонним судом Київської області у справі № 361/7977/23 постановлено рішення про розірвання шлюбу між сторонами. На даний час відомо, що відповідач має стосунки з іншим чоловіком, з яким і проживає разом. Участі в утриманні дітей не приймає, дітям повідомила, що їй краще по життю йти без них, і що вона їх не любить. Кошти, які отримує як соціальну допомогу багатодітній родині, використовує у власних цілях. Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11 квітня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 24 червня 2024 року подав до суду заяву про розгляд даної справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку, в тому числі шляхом публікації на веб-сайті оголошення про виклик. Причини неявки суду неповідомлені. Будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористалась. Третя особа виконавчий комітет Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області як орган опіки та піклування у судове засідання представника не направив. 19 лютого 2024 року, від представника [PERSON] надійшло клопотання в якому вона просила справу розглядати у їх відсутність, щодо вирішення спору покладаються на думку суду, а також надали висновок в якому зазначено, що вважають за доцільне визначити місце проживання дітей разом з батьком. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням викладеного, а також за згодою позивача суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 27 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 359. Прізвище після одруження: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Від спільного подружнього життя у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження, які наявні в матеріалах справи. 20 грудня 2023 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 16 жовтня 2023 року судовим наказом стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дати подання цієї заяви і до досягнення старшою дитиною повноліття. 27 березня 2024 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області, що набрала законної сили 12 квітня 2024 року, скасовано судовий наказ Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року у справі № 361/7980/23 (провадження № 2-н/361/1881/23) за заявою [PERSON] до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. У видачі судового наказу у справі № 361/7980/23 (провадження № 2-н/361/1881/23) за заявою [PERSON] до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - відмовлено. Відповідно до довідки № 686 від 18 грудня 2023 року, виданої виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , проживає по [ADDRESS] з 2010 року, але не зареєстрований за вищевказаною адресою. Згідно акту обстеження фактичного місця проживання від 18 грудня 2023 року, складений та підписаний старостою с. Шевченкове Броварського району Київської області [PERSON] , [PERSON] з липня 2023 року не проживає зі своєю родиною. Малолітні: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , проживають разом зі своїм рідним батьком [PERSON] та батьками [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , у будинку, що належить батьку [PERSON] , а саме: [PERSON] . Відповідно до наданих характеристик Шевченківської гімназії від 27 грудня 2023 року, діти завжди охайно виглядають, домашні завдання виконують систематично, мають дружні відносини з однолітками, батьки приділяють увагу навчанню та вихованню. На даний час діти проживають з батьком та бабусею, мати на даний час з родиною не проживає. Згідно характеристики ДП «Зеландія», [PERSON] працює на компанії з 01 березня 2023 року по сьогоднішній день. Успішно пройшов випробувальний термін та був прийнятий у штат на посаду «Оператор лінії у виробництві харчової продукції (виробництво глазурі)». [PERSON] є дуже відповідальною людиною, дисциплінований, урівноважений, стриманий, швидко реагує на зміни, націлений на результат, не конфліктний. [PERSON] на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, що підтверджується довідками від 29 грудня 2013 року. Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною першою статті 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27\~лютого 1991\~року №\~789-XII (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, восьмої та дев`ятої статті 7\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до положень статті 157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 141\~СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частинами четвертою та п`ятою статті 19\~СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області № 57 від 09 лютого 2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 09 лютого 2024 року встановлено за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Суд вважає вказаний висновок достатньо обґрунтованим й таким, що не суперечить інтересам дитини, а тому погоджується з ним. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що проживання дітей з батьком відповідатиме якнайкращим інтересам та сприятиме їх повноцінному розвитку. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд дійшов таких висновків. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до частини сьомої статті 7\~СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язками батьків по вихованню та розвитку дитини, відповідно до статті 150\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України) є обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. За змістом статті 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Згідно з частиною першою статті 182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі частки заробітку платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З урахуванням доводів позову та наданих доказів, суд дійшов висновку, що стягнення аліментів у розмірі частини заробітку (доходу) у першу чергу відповідатиме інтересам дітей та не порушить прав сторін. Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, у даному випадку з урахуванням встановлених судом обставин, аліменти підлягаю стягненню з 12 квітня 2024 року, тобто з часу набрання ухвалою про скасування судового наказу про стягнення аліментів законної сили. Згідно із статтею 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. за вимогу про визначення місця проживання дітей спільно з батьком та 1\~211 грн. 00 коп. на користь держави за вимогу про стягнення аліментів. Положеннями статті 59\~Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з частинами першою та другою статті 15\~ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом частини першої пункту 1 частини третьої статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої та четвертої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Оскільки позивач не надав жодного підтверджуючого документу, що йому надавалась правова допомога, суд вважає за потрібне відмовити в цій частині позовних вимог.

Outcome: approved