Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до [PERSON] (далі відповідач) з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позову позивач вказав, що 28 листопада 2023 року о 09 год. 40 хв. відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки ВАЗ номерний знак [NUMBER] , рухаючись по дорозі М-06 (Київ-Чоп) на 29км +500м, при перестроюванні на іншу смугу не надав перевагу в русі належному позивачці транспортному засобу марки FORD моделі KUGA номерний знак [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку, у зв`язку з чим допустив зіткнення з транспортним засобом позивачки та завдав йому механічні пошкодження. Таким чином, відповідач допустив порушення вимог п.10.3 Правил дорожнього руху (ПДР), відповідно до якого у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися, а також вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Вина відповідача у даній ДТП підтверджуються постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.01.2024р. у справі №369/611/24 (копія додається), якою відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На момент ДТП автомобіль FORD моделі KUGA номерний знак [NUMBER] перебував у власності позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Внаслідок ДТП даний автомобіль отримав численні механічні ушкодження, описані експертом-оцінювачем [PERSON] (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №6351 від 04.10.2008р.) в протоколі огляду транспортного засобу №512-А, що додається до звіту про оцінку автомобіля №512-А від 09.01.2024р. На момент вчинення ДТП цивільна-правова відповідальність відповідача була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховою компанією ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" (далі Страхова компанія). Розмір страхової виплати Страхової компанії складає 160000 гривень та є максимальним відповідно до п.п.1 пункту 1 постанови Правління НБУ від 30 травня 2022 року № 109 "Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з якою визначено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160\~000 гривень на одного потерпілого. Між Страховою компанією та позивачкою узгоджено максимальну передбачену законодавством виплату страхового відшкодування у сумі 160000 грн., тим самим Страхова компанія виконає свої зобов`язання перед позивачкою згідно закону в повному обсязі. Разом з тим, відповідач як винуватець ДТП, у порушення вимог ст. 1194 ЦК України не виплатив позивачці різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. З метою визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт у зв`язку з ДТП позивачка звернувся до суб`єкта оціночної діяльності - ПП «Галавтоекспертиза» (сертифікат 442/21, виданий Фондом державного майна України 10.06.2021р.). Відповідно до звіту про оцінку автомобіля №512-А від 09.01.2024р. (додається), виготовленого експертом-оцінювачем [PERSON] (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №6351 від 04.10.2008р.), встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки FORD моделі KUGA номерний знак [NUMBER] , тобто фактичний розмір завданої позивачці внаслідок ДТП шкоди, складає 371\~531,\~03\~грн. Як було вказано вище, відповідно до чинного законодавства Страхова компанія зобов`язана виплатити позивачці страхове відшкодування у сумі 160000 грн. А різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою згідно положень ст.1194 ЦК України у сумі 211531,03 грн. (371531,03 160000,00) повинен відшкодувати відповідач як заподіювач шкоди. Оскільки відповідач не виконав свої обов`язки навіть частково, позивачка змушена захищати своє порушене право в судовому порядку. Крім того, позивачка посилається на те, що внаслідок ДТП позивачці була завдана значна моральна шкода. На момент ДТП автомобіль позивачки був практично новий 2022 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Пошкодження були дуже суттєві, через які позивачка не могла дальше ним користуватися і була вимушена прийняти рішення про продаж даного автомобіля із значними матеріальними втратами. У зв`язку з пошкодженням автомобіля позивачка втратила душевний спокій, у неї погіршився сон, постійно нервувала з приводу необхідності ремонту автомобіля, пошуку коштів на придбання іншого авто. Пошкодження дороговартісного майна позивачки, в придбання якого було вкладено багато її сил та ресурсів, завдало їй значних моральних страждань, зумовило виникнення стресу та сильних душевних хвилювань. Відмова відповідача відшкодувати завдану шкоду змусила позивачку захищати свої права в суді. Тому вже тривалий час позивачка позбавлена можливості користуватися автомобілем як засобом пересування та змушена користуватися таксі та громадським транспортом, що призвело до зміни її звичних життєвих зв`язків та завдає додаткових незручностей. Завдану моральну шкоду позивачка оцінює в суму 12\~000,00 грн. Моральна шкода завдана відповідачем [PERSON] , з вини якого сталася ДТП. З огляду на наведене позивачка просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) завдану шкоду у сумі 223\~531,03\~грн. (двісті двадцять три тисячі п`ятсот тридцять одна гривня 03 коп.), в тому числі: майнову шкоду у сумі 211531,03 грн. (двісті одинадцять тисяч п`ятсот тридцять одна гривня 03 коп.) та моральну шкоду у сумі 12\~000,00 грн. (дванадцять тисяч гривень). Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.06.2024 року відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін. У судовому засіданні 11.10.2024 року представник позивача підтримав задоволення позовних вимог, відповідач визнав повністю. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов таких висновків. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов слід частково задовольнити із таких підстав. 28 листопада 2023 року о 09 год. 40 хв. відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки ВАЗ номерний знак [NUMBER] , рухаючись по дорозі М-06 (Київ-Чоп) на 29км +500м, при перестроюванні на іншу смугу не надав перевагу в русі належному позивачці транспортному засобу марки FORD моделі KUGA номерний знак [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку, у зв`язку з чим допустив зіткнення з транспортним засобом позивачки та завдав йому механічні пошкодження. Таким чином, відповідач допустив порушення вимог п.10.3 Правил дорожнього руху (ПДР), відповідно до якого у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися, а також вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Вина відповідача у даній ДТП підтверджуються постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.01.2024р. у справі №369/611/24 (копія додається), якою відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На момент ДТП автомобіль FORD моделі KUGA номерний знак [NUMBER] перебував у власності позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Внаслідок ДТП даний автомобіль отримав численні механічні ушкодження, описані експертом-оцінювачем [PERSON] (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №6351 від 04.10.2008р.) в протоколі огляду транспортного засобу №512-А, що додається до звіту про оцінку автомобіля №512-А від 09.01.2024р. На момент вчинення ДТП цивільна-правова відповідальність відповідача була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховою компанією ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" (далі Страхова компанія). Розмір страхової виплати Страхової компанії складає 160000 гривень та є максимальним відповідно до п.п.1 пункту 1 постанови Правління НБУ від 30 травня 2022 року № 109 "Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з якою визначено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160\~000 гривень на одного потерпілого. Між Страховою компанією та позивачкою узгоджено максимальну передбачену законодавством виплату страхового відшкодування у сумі 160000 грн., тим самим Страхова компанія виконає свої зобов`язання перед позивачкою згідно закону в повному обсязі. Разом з тим, відповідач як винуватець ДТП, у порушення вимог ст. 1194 ЦК України не виплатив позивачці різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. З метою визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт у зв`язку з ДТП позивачка звернувся до суб`єкта оціночної діяльності - ПП «Галавтоекспертиза» (сертифікат 442/21, виданий Фондом державного майна України 10.06.2021р.). Відповідно до звіту про оцінку автомобіля №512-А від 09.01.2024р. (додається), виготовленого експертом-оцінювачем [PERSON] (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №6351 від 04.10.2008р.), встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки FORD моделі KUGA номерний знак [NUMBER] , тобто фактичний розмір завданої позивачці внаслідок ДТП шкоди, складає 371\~531,\~03\~грн. Як було вказано вище, відповідно до чинного законодавства Страхова компанія зобов`язана виплатити позивачці страхове відшкодування у сумі 160000 грн. А різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою згідно положень ст.1194 ЦК України у сумі 211531,03 грн. (371531,03 160000,00) повинен відшкодувати відповідач як заподіювач шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, які її завдала. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 36.6 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV) страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24 постанови від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.01.2024р. у справі № 369/611/24, відповідача визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Таким чином, відповідач [PERSON] як водій, винний у ДТП, повинен відшкодувати матеріальну шкоду, завдану позивачці пошкодженням транспортного засобу марки FORD моделі KUGA номерний знак [NUMBER] , у розмірі, що становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування, а саме 211531,03 грн. (371531,03 160000,00). Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем позивачу 211\~531,03 грн відшкодування матеріальної шкоди. Відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки майнової шкоди у сумі 211531,03 грн. підтверджується наявними матеріалами справи, є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню судом. Також позивачка просила суд стягнути з відповідача 12\~000 грн моральної шкоди. Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода зокрема полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21): «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга\~статті 23 ЦК України). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а)\~позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього\~не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20 (провадження № 61?1132св22). Абзац другий частини третьої\~статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)». Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте,\~не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Як вказано в постанові Верховного Суду від 14.02.2023 у справі № 944/1122/21: «під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних\~чи фізичних\~страждань\~або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи\~в якій матеріальній формі позивач оцінює\~завдану йому шкоду та\~з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану». У справі, що є предметом розгляду, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, сам по собі факт, що того, що рішенням суду [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП, не свідчить про наявність заподіяння позивачу моральної шкоди, в т.ч. у визначеному ним розмірі, за умови ненадання належних та допустимих доказів та/або обґрунтування розрахунку на підтвердження визначеного ним розміру. В даному конкретному випадку суд вважає, що позивачами не доведено, що пережиті ним негативні емоції досягли рівня «страждань», що може бути підставою для стягнення моральної шкоди. Суд зауважує, що у повсякденному житті часом можуть виникати ситуації, коли особа зазнає негативних емоцій через певні дії/бездіяльність оточуючих, проте не кожен такий випадок свідчить про те, що такі негативні емоції досягли рівня страждань, і можуть бути трансформовані у грошовий еквівалент шляхом стягнення моральної шкоди з винуватця їх виникнення. Позивач у справі, що є предметом розгляду, заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди в загальних рисах вказав, що зазнав душевних страждань у зв`язку з вимушеним позбавленням можливості певний час користуватися належним йому автомобілем. Проте, будь-яких конкретних даних (та доказів на їх підтвердження) щодо строку, яким він не міг користуватися належним йому автомобілем, позивач не надав. Разом з тим, суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч.1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесення моральної шкоди у заявленому розмірі, характеру та обсягу страждань, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, у зв`язку з чим, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди. За таких обставин, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Усі інші доводи представника позивачки не спростовують вищевикладених висновків суду. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 50 % суми сплаченого судового збору та повернення позивачу з Державного бюджету 50 % суми сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1057,65 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial