Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачки , в якому просив суд встановити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком та звільнити позивача від сплати аліментів , які утримуються з нього на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2012 року у справі №2/0417/9237/2012 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітків) але не менше 30% для дитини відповідного віку до повноліття дитини, з [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що з осені 2013 року та по теперішній час син [PERSON] , [INFO] проживає з ним, а відповідачка проживає окремо. Саме він опікується дитиною займається вихованням та матеріальним забезпеченням дитини. При цьому з нього за рішенням суду утримуються на користь відповідачки аліменти на сина, який з нею не проживає. Мати не цікавиться життям дитини, не спілкується з сином, не займається його вихованням та утриманням. Тому позивач просить визначити місце проживання дитини з батьком та звільнити його від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] . Ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.23 відкрите провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.05.2024 року задоволено клопотання позивача та зобов`язано Службу у справах дітей Слобожанської селищної ради Дніпропетровської області надати висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком. Ухвалою суду від 05 .07.2024 року закрите підготовче судове засідання та справа призначена до судового розгляду. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали . Пояснили , що дитина проживає з батьком з осені 2013 року , а відповідачка безпідставно отримує аліменти на дитину, що є несправедливим. Просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явились, хоча належним чином була повідомлені про час судового розгляду. Третя особа - Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради в судове засідання не з`вилась, але надала висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком , тому що (зі слів [PERSON] ) мати дитини більше 10 років не опікується сином. Дослідивши надані докази суд встановив, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] ( свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 02.02.2011 виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області . 17.12.2012 року шлюб між сторонами було розірвано ( рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2012 року) 14.12.2012 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська ухвалене рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] до його повноліття на користь матері [PERSON] у розмірі частини всіх видів заробітку ( доходу) , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 .11.2012 ( справа № 2/0417/9237/2012) Із акту № 0840 обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 20.10.2023, довідки про склад сім`ї встановлено, що [PERSON] разом з сином [PERSON] проживають без реєстрації в будинку, що належить матері [PERSON] - [PERSON] ( 19-20) Комунальним закладом «Центр надання соціальних послуг « Слобожанської селищної ради від 20.10.2023 встановлено, що сім`я складається із трьох осіб : [PERSON] , його сина [PERSON] та його матері [PERSON] . В сім`ї створені умови для проживання та виховання дитини. Зазначено, що мати дитина проживає окремо та участі у вихованні дитини не приймає ( а.с. 25-27) Із шкільної характеристики учня [PERSON] встановлено, що він має високий та достатній рівень знань. Вихованням дитини займається батько та бабуся. Мати з сім`єю не проживає, участі в вихованні дитини не бере, з класним керівником не спілкується, батьківські збори не відвідує. ( а.с. 27) Із наданих матеріалів, що характеризують особу позивача встановлено, що він здоровий, на обліку у психіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, працює, має постійний дохід Із наданого розрахунку заборгованості по аліментам встановлено, що в Першому Правобережному відділі виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) перебуває на примусовому виконанні виконавче провадження ВП [NUMBER] про стягнення з боржника [PERSON] аліментів. Встановлено, що з квітня 2022 року по березень 2024 року позивач не сплачував аліменти на утримання дитини. Останній платіж був 130000,00 грн. в березні 2022 року. Із наданих розписок від імені [PERSON] з 18.03.2023 по 22.03.2022 року позивач сплачував аліменти матері дитини по 22.03.2022 року. На підставі досліджених доказів суд встановив що малолітня дитина [PERSON] проживає з батьком , який є позивачем в справі. Мати проживає окремо від дитини . Із матеріалів справи встановлено, що вона тривалий час не приймає участі в житті дитини. Орган опіки і піклування вважає доцільним визначити місце проживання дитини з батьком , що найбільше відповідає інтересам дитини. Судом також встановлено, що на підставі судового рішення про стягнення з позивача аліментів на користь матері дитини [PERSON] з позивача примусово стягуються аліменти на утримання дитини, яка фактично проживає ні з матір`ю а з батьком дитини. ( ВП № 43744830) Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини суд виходить із наступних правових норм. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею 14 років. Із досліджених свідоцтв про народження дитини встановлено, що Ростислав, який народився [INFO] відповідає критерію «малолітня дитина», якій на час звернення з позовом виповнилось 12 років. Відповідно до вимог ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Малолітній Ростислав в поряду ст.171 СК України був допитаний в судовому засіданні щодо визначення його місця проживання. Просив визнати його місце проживання з батьком,з яким тривалий час проживає. Мама зловживає спиртними напоями і з ним майже не спілкується. Спілкуватись з мамою йому не заборонено. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Стаття 19 ч.4 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою . З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17). Відповідно до ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Мати дитини, яка є відповідачкою по справі, належним чином повідомлялась про час і місце судового розгляду , але ж до суду не з`явилась, відзиву на позов та доказів на підтвердження своїх намірів та наявності умов для проживання дитини з нею не подала. З огляду на такий підхід, а також, встановивши що батько має постійне місце проживання, має достатній доход для утримання малолітньої дитини, думку дитини, яка виявила бажання проживати саме з ним, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування про те що проживання дитини з батьком відповідає інтересам дитини, суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини саме з батьком, який може створити належні умови для виховання та розвитку доньки, та проживання з ним буде сприяти її нормальному гармонійному розвитку. Вирішуючи позов в частині звільнення від аліментів суд виходить із того, що судовим рішенням з позивача як з батька дитини, який проживав окремо від дитини , на користь відповідача , яка є матір`ю дитини і з якою на момент стягнення аліментів проживала дитини стягуються аліменти на користь відповідача на утримання малолітнього сина. Але ж в ході судового розгляду встановлено, що ситуація змінилась і на день звернення з позовом дитина проживає з батьком, а мати проживає окремо від дитини. При цьому відповідач не відмовилась від стягнення з позивача аліментів на утримання сина, що підтверджено наявністю відкритого виконавчого провадження про примусове стягнення аліментів. Таким чином, відповідачка не відкликала виконавчий лист, при тому що право на отримання аліментів має той з батьків з ким проживає дитина. Суд вважає, що зазначені обставини свідчать про порушення прав та інтересів дитини та позивача. Так, відповідно до ст.179 ч.1 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. А відповідно до ч.2 цієї статті той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Тому, аналізуючи положення сімейного законодавства щодо права на отримання аліментів, суд вважає, що відповідачка втратила право на отримання аліментів на утримання сина, тому що з дитиною не проживає., а який проживає з батьком має той з батьків , з ким проживає дитина (ст.181 ч.3 СК України). Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. На думку суду зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Позивач просить поновити порушене право шляхом звільнення від стягнення аліментів на дитину , починаючи з 13 листопада 2012 року. Відповідно до змісту ч.1 ст.81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Але ж надані докази не встановлюють конкретного часу, з якого дитина проживає з батьком. Встановлено, що дитина проживає з батьком ( позивачем) в будинку матері позивача без реєстрації місця проживання. В акті обстеження умов проживання зазначено що дитина проживає з батьком більше 10 років з позначкою «зі слів батька [PERSON] » Таким чином, маючи обов`язок доказування обставин на які посилається, позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що дитина проживає з ним з 13 листопада 2012 року. В судовому ж засіданні представники позивача зазначили іншу дату , а саме , що дитина проживає з батьком з 2013 року і це під час допиту підтвердила дитина, якій це відомо зі слів інших. Суд критично оцінює твердження дитини, що він з 2013 року проживає з батьком, тому що в 2013 році йому виповнилось 3 роки, а тому він не міг усвідомлювати цей факт. Той факт, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження та розписок про отримання аліментних коштів матір`ю дитини, останній платіж за аліментами в сумі 130 000 гривень був зроблений боржником добровільно на погашення заборгованості в березні 2022 року, а далі аліменти позивачем не сплачувались, суд вважає що саме з квітня 2022 року дитина стала проживати з батьком . А тому, на думку суду, звільнення позивача від сплати аліментів з квітня 2022 року буде відновленням його порушеного права та повністю буде відповідати інтересам дитини тому що нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Судові витрати по справі складаються із судового збору за дві вимоги одна з яких майнового характеру, а друга - немайнового характеру , а тому загальна сума судового збору на день подачі позову складає 2147 грн. Позивач при зверненні з позовом сплатив 1073,60 грн. Таким чином, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідачку .

Outcome: partial