Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власницею 1/2 частини житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] , що належить їй згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.2007р. Власником іншої частини будинку є її брат [PERSON] , який є відповідачем по даній справі. У 2023 році позивачка вирішила приватизувати земельну ділянку, на якій розміщений вказаний будинок. Тоді їй стало відомо про те, що всю земельну ділянку приватизував її брат і йому видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 100212 від 20.04.2011р. Відповідач приватизував земельну ділянку, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0, 0600 га і їй присвоєно кадастровий номер 2110800000:01:025:0099. Позивачка зазначає, що такими неправомірними діями відповідач забрав від неї частину земельної ділянки, на якій розташована належна їй частина житлового будинку. Наявність державної реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному земельному кадастрі перешкоджає позивачці у здійсненні свого права власності на земельну ділянку. На підставі наведених обставин позивачка змушена була звернутися до суд з даним позовом і просила суд визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 100212 від 20.04.2011р., виданий [PERSON] , на земельну ділянку площею 0, 0600 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 2110800000:01:025:0099 та\~ скасувати реєстрацію в автоматизованій базі Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку площею 0, 0600 га, кадастровий номер 2110800000:01:025:0099 та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області виключити дані про земельну ділянку кадастровий номер 2110800000:01:025:0099 з автоматизованої бази Державного земельного кадастру. Позивачка у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадстру у Закарпатській області в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Начальник Головного управління Держгеокадстру у Закарпатській області Бокша С. подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на наведені у відзиві обставини. У відзиві зазначає про те, відповідач [PERSON] отримав у власність земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер 2110800000:01:025:0099, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку розроблено Хустським районним відділом Закарпатської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» на підставі рішення XVІ сесії V скликання Хустської міської ради від 08.09.2010 року №1969 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації», яким [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку в [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) Крім того, зазначена документація із землеустрою містить заяву [PERSON] , якою вона не заперечує, щоб відповідач оформив приватизацію цілої земельної ділянки і державний акт на право приватної власності на цілу земельну ділянку був виданий на прізвище [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін, без фіксування судового процесу. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками (по 1/2 частині) житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] , що належить їм згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.2007 р. (ас.6-7). Земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок площею 0600 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку приватизував відповідач і йому видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 100212 від 20.04.2011 р. Земельній ділянці\~ кадастровий номер 2110800000:01:025:0099. \~\~ Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту порушених прав визначені ст. 16 ЦК України, та ними можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України. Згідно ст. 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконними та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Аналогічна норма міститься і в ст. 155 ЗК України, відповідно до якої у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпоряджання належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Стаття 14 Конституції України передбачає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне правило закріплено в частині 1статті 153 ЗК України, за якою власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України. Відповідно до положення частин 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За нормою статті 125 ЗК України, відповідно до пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 3 ст.12ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту частин першої, п`ятої, шостої та сьомої ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. У відповідності до ст.ст. 76 - 83 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів захисту (стаття 16 ЦК). Відповідно до положень статей 91,103 ЗК України,власники земельних ділянок зобов`язані дотримуватися правил добросусідства, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-169цс12, яка посилається на статтю 155 Земельного кодексу України, саме від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт, який є правовстановлюючим документом, що видається лише на підставі відповідного рішення такого органу, тобто є похідним від нього, залежить вимога про скасування державного акта на право власності на конкретну земельну ділянку. Таким чином, можуть визнаватись недійсними як рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Судом встановлено, що при видачі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 100212 від 20.04.2011 р. на ім`я відповідача та реєстрації відомостей про земельну ділянку площею 0, 0600 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 2110800000:01:025:0099, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд,\~ було порушено права позивачки як\~ співвласника вказаного будинку, тому суд вважає, що слід задовольнити позовні вимоги [PERSON] , визнавши недійсним державний акт на землю, виданий [PERSON] та скасувати його реєстрацію.

Outcome: approved