Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~(надалі\~-\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ»)\~звернулося до\~суду з\~позовною заявою\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~№2037293818\~від 25\~серпня 2021\~року,\~картковим рахунком\~№ [NUMBER] ,\~відкритим в\~межах кредитного\~договору №2037293818\~від 25\~серпня 2021\~року,\~та кредитним\~договором №\~3895601348\~від 30\~серпня 2021\~року в\~загальному розмірі\~47\~931,25\~грн. Свої вимоги мотивувало тим, що між [PERSON] та АТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір №2037293818. Також в межах цього договору було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до п.1.4 цього договору позичальник отримав кредит. 13 жовтня 2023 року між позивачем та АТ «ОТП Банк» було укладено договір факторингу №13/10/23, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №2037293818, укладеним [PERSON] , перейшло до позивача. Відповідно до реєстру боржників №1 до договору факторингу слідує, що позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2037293818 в сумі 17192,82 грн, з яких: 14196,37 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу, 3,00 грн - сума заборгованість за відсотками, 2993,45 грн загальна сума комісії. Відповідно до Реєстру боржників №2 до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за картковим рахунком № [NUMBER] в сумі 9901,93 грн, з яких: 6000,00 грн загальна сума богу за тілом кредиту, 3901,93 загальна сума по відсоткам. Крім того 30 серпня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» укладений кредитний договір № 3895601348. Відповідно до договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року право вимоги за вказаним кредитним договором набуло АТ «ТАСКОМБАНК», а 15 травня 2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу № НІ/11/19-Ф. Відповідно до додатку № 1 до вказаного договору ТОВ «ФК "ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача на загальну суму 20\~836,50 грн, з яких: 12831,10 грн загальна заборгованість по тіду коедиту, 0,85 грн загальна заборгованість по відсоткам, 8004,55 грн загальна заборгованість по комісії. Позивач зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача за вищевказаними договорами, позивачем не здійснювалося жодних нарахувань. При цьому, вказана сума заборгованості за кредитними договорами не погашена ні на рахунок попередніх кредиторів, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача вказаної заборгованості за кредитними договорами, а саме: за кредитним договором №2037293818 від 25 серпня 2021 року в сумі 17192,82 грн, за картковим рахунком № [NUMBER] , відкритим в межах кредитного договору №2037293818 від 25 серпня 2021 року, в сумі 9901,93 грн та за кредитним договором № 3895601348 від 30 серпня 2021 року в сумі 20836,50 грн, в загальному розмірі 47\~931,25 грн, а також судових витрат. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 серпня 2024 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач правом подання відзиву на позов не скористався, будь-які інші клопотання від учасників справи на адресу суду не надійшли. Відповідач був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується поштовим відправленням, яке повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що є належним повідомлення, на що вказував Верховний Суд в постанові від 13 травня 2024 року в справі №755/4829/23. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом установлено\~наступні фактичні\~обставини справи,\~яким відповідають\~правовідносини,\~врегульовані нормами\~ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом установлено, що 25 серпня 2021 року [PERSON] звернувся до АТ «ОТП Банк» із анкетою-заявою на отримання кредиту, де зазначив, зокрема, відомості про себе та бажану суму кредиту та строк кредитування, а також підписав паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено, зокрема, інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахування побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, інші важливі правові аспекти (а.с. 11,13-14). Того ж дня, між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2037293818. Відповідно до умов цього договору загальний розмір кредиту становить 19956,19 грн, з яких: на придбання товару - 16927,12 грн, оплату послуг - 490,0 грн, на послуги страхування 2539,07 грн. Дата остаточного повернення кредиту 25 листопада 2022 року, розмір процентної ставки - 0,01% річних, комісія за управління кредитом - 3% від суми кредиту щомісячно. Також за умовами цього договору відповідачу відкрито кредитну лінію із кредитним лімітом за рішенням кредитного комітету в розмірі від 1000 грн до 500\~000 грн, із розміром процентної ставки 5% річних та 0,01% річних в пільговий період, строком дії 12 місяців з правом продовження. В цей же день [PERSON] подав заяву на приєднання до договору добровільного страхування життя №ОТП від 12 травня 2014 року та відповідно уклав договір зі строком страхування 15 місяців, страховою премією - 2539,07 грн. Відповідно п.2.5.1 кредитного договору повернення кредиту та оплати процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю сторони визначили у графіку платежів, а також у пунктах 2.1.5 та 2.1.6 Правил кредитування. Додаток №1 до вказаного вище кредитного договору містить Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (а.с.12). Відповідно до п.5.6. договору позичальник, підписавши кредитний договір підтвердив, що банк надав йому в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію передбачену законодавством, що захищає права споживачів, перед укладенням кредитного договору банк надав позичальнику в повному об`ємі інформацію, зазначену в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансовий послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», позичальник ознайомлений з інформацією, визначеною паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту із порівнянням різних пропозицій банку з метою прийняття обслуговуваного рішення щодо укладення кредитного договору, отримав кредит на сприятливих для неї умовах, примірник кредитного договору, тарифи отримав у дату укладення договору. Позичальник використав отримані кошти на придбання товару в ТОВ «Епіцентр К», що підтверджується рахунком та специфікацією до кредитного договору від 25 серпня 2021 року, видатковою накладною від 25 серпня 2023 року, а також фіскальним чеком від 25 серпня 2021 року. Позичальник також отримав картку в межах даного кредитного договору, про що свідчить розписка (розділ 3 кредитного договору). 13 жовтня 2023 року А\~Т «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір факторингу №13/10/23, відповідно до якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості (пункт 1.1. договору факторингу) (а.с.21-22). За вказаним договором факторингу новий кредитор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами (пункт 1.3. договору факторингу). Відомості про боржників і розмір грошового зобов`язання кожного з них зазначається в реєстрі боржників. Право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості (п.6.2.3 договору факторингу). Згідно витягу з реєстру боржників №1 заборгованість відповідача за кредитним договором №2037293818 станом на 13 жовтня 2023 року становить 17192,82 грн, з яких: 14196,37 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3,00 грн - заборгованість за відсотками по кредиту, 2993,45 грн заборгованість по комісії (а.с.23). Згідно витягу з реєстру боржників №2 заборгованість відповідача за кредитним договором №2037293818, картковий рахунок [NUMBER] , станом на 13 жовтня 2023 року становить 9901,93 грн, з яких: 6000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3901,93 грн - заборгованість за відсотками по кредиту (а.с.24). Крім того 30 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та відповідачем укладено кредитний договір № 3895601348, відповідно до якого кредитодавець надає позичальнику кредит в сумі 18\~529,00 грн, а позичальник зобов`язуватися сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в паспорті кредиту, який є невід`ємною частиною цього договору. Паспортом кредиту до вказаного договору визначено суму кредиту за вказаним договором, яка становить 18529,00 грн, строк - 12 місяців, процентна ставка при надані кредиту -7%, що становить 980 грн, щомісячні проценти в розмірі 2,7% від суми кредиту згідно графіка платежів (п.6 паспорта), орієнтовна загальна вартість кредиту становить 24\~533,54 грн, реальна річна процентна ставка -90, 25%. В цей же день позичальнику вручене повідомлення, що права вимоги за цим договором будуть відступлені АТ "ТАСКОМБАНК". 07 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ПАТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 за яким первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до позичальника, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. 15 травня 2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/19-Ф . Відповідно до п.2.3 відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту приймання передачі реєстру прав вимоги згідно додатку №2, але не раніше здійснення оплати фактором згідно п.3.1 цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру прав вимог-підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги та є невід`ємною частиною цього договору. 15 травня 2024 року сторони договору факторингу підписали акти прийому - передачі реєстру прав вимоги та скріпили їх печатками. Витяг з реєстру боржників від 15 травня 2024 року до договору факторингу містить інформацію про кредитний договір № 3895601348 від 30 серпня 2021 року , укладений з [PERSON] та загальну суму боргу 20836,50 грн, з яких: 12\~831,10 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 0,85 грн - сума заборгованості за відсотками, 8004,55 грн сума заборгованості за комісією. Відповідач не виконує свої зобов`язання за договорами. Щодо суми заборгованості та розрахунків заборгованості по вищевказаних кредитних договорам, то суд зазначає наступне. Так, за договором №2037293818 від 25 серпня 2021 року відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість станом на 30 червня 2024 року становить 17192,82 грн, з яких: 14196,37 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3,00 грн - заборгованість за відсотками по кредиту, 2993,45 грн заборгованість по комісії, а в частині карткового рахунку [NUMBER] - 9901,93 грн, з яких: 6000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3901,93 грн - заборгованість за відсотками по кредиту (а.с.19-20). Дана суми заборгованості встановлені судом на підставі наданих доказів. Відповідач жодних заперечень щодо правильності наведених розрахунків не надав як і власних контррозрахунків. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 3895601348 від 30 серпня 2021 року, то слід звернути увагу, що позивач на підтвердження переходу вимоги від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» до АТ «ТАСКОМБАНК» надано лише копію договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року зі змісту якого не можливо встановити, що АТ «ТАСКОМБАНК» набуло право вимоги саме до відповідача за кредитним договором №3895601348 від 30 серпня 2021 року . Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 (провадження № 12-61гс21) зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається». Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третястатті 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20). Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справі встановлено, що правовідносини за кредитним договором між відповідачем та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» виникли 30 серпня 2021 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року. Реєстр боржників відсутній. Інших доказів матеріали справи не містять, а отже на час укладення даного договору у ПАТ «ТАСКОМБАНК» було відсутнє право вимоги до відповідача за зазначеним вище кредитним договором. Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі №914/868/17). При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності. Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2021 у справі № 911/3185/20). Наразі таких доказів матеріали справи не містить, а повідомлення про відступлення прав вимоги в майбутньому, надане позичальнику в момент укладення кредитного договору, не є таким доказом. Відповідно до положень статей 12, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частин 1 та 2 статті 83\~ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач в позовній заяві просив розгляд справи провести в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, будь-яких заяв та клопотань щодо витребування доказів не подавав. Натомість суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18). Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20). Ураховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем та наявність права звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3895601348 від 30 серпня 2021 року, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial