Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Позивач у січні 2024 р. звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи тим, що позивач та відповідач 06.07.2016 року зареєстрували шлюб. У шлюбі в них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.06.2022 року, шлюб між нею та відповідачем розірвано, малолітню дитину залишено на проживанні з матір`ю. Дитина знаходиться на утриманні позивача, всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Особисто відповідач коштів на утримання малолітньої дитини не дає, цим питанням здебільшого переймається його мати. Зазначає, що відповідач категорично відмовився виконувати свій обов`язок щодо утримування дитини та сплачувати грошові кошти відмовився. За наведених обставин позов про стягнення аліментів просить задовольнити. 07.02.2024 року [PERSON] звернувся із заявою про зупинення провадження по даній справі. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.04.2024 року провадження по даній справі було зупинено до припинення перебування [PERSON] у складі Збройних Сил України. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 29.05.2024 року ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.04.2024 року скасовано та направлено для продовження розгляду справи. 27.06.2024 року [PERSON] подано повторно заяву про зупинення провадження по справі, однак 20.08.2024 року ухвалою дане клопотання залишено без розгляду. 10.09.2024р. [PERSON] втретє звернувся із заявою про зупинення провадження по даній справі. Ухвалою 17.10.2024 року відмовлено в задоволенні заяви про зупинення провадження по даній справі. Представник позивача та позивач у судових засіданнях позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, з поважних причин так, як перебуває на військовій службі у воєнний час, явку представника не забезпечував. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження (а.с.8). Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 червня 2022 року у цивільній справі №344/19349/21 шлюб між сторонами розірвано, малолітню [PERSON] , залишено проживати з матір`ю [PERSON] (а.с. 9-16). Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Отже, з огляду на наведене слід зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, який передбачено у частині 4 статті 155 Сімейного кодексу України. Окрім цього, згідно приписів Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Такий припис доводить факт підвищеного захисту прав дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому суд зауважує, що згідно з положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованапостановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Стаття 181 Сімейного Кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач особисто участь у судових засіданнях не брав, оскільки перебуває у ЗСУ, водночас користувався правом подачі заяв. Відзив на позов не подавав, участь представника не забезпечував, на підтвердження свого майнового стану та доходів, пояснень не подавав, докази не долучав. Отже, суд повинен врахувати всі обставини, які доводяться сторонами, а також враховувати в т.ч. і розмір прожиткового мінімуму на дитину, інші витрати батьків. При визначенні розміру аліментів, суд враховує обставини, визначені вст.182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище позивача, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що він є працездатним, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення. Отже, враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, інших аліментних зобов`язань не має,\~ суд дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] слід задовольнити та стягувати з відповідача аліменти щомісячно на утримання дитини до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А тому, позивач не позбавлена права звернення до суду у разі зміни матеріального або сімейного стану відповідача чи її особистого, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом, а відповідач не позбавлений права звернення до суду щодо зменшення аліментних платежів у випадках передбачених законом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки, позов подано до суду 09 січня 2024 року, про що свідчить відмітка суду, суд дійшов висновку, що аліменти підлягають стягненню з 09 січня 2024 року. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 гривень. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 180, 181-182, 184,191 СК України,

Outcome: approved