Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

Позивач ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 32385,62 грн. з яких: 18099,31 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8474,73 грн. - сума заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками, 4643,74 грн інфляційні витрати, 1167,84 три процентри річних. Судові витрати у розмрі 2422,00 грн та витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 7200,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.09.2018 року між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір №Р20.24086.004303384 Відповідно до п.1.1.Кредитного договору банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 27707,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позивальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами Договору. У п.1.2 Кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 24 місяці з дня підписання Договору, тобто до 06.09.2020 включно. Одночасно з укладенням Кредитного договору Позичальник уклав з ТДВ "Страхова компанія "АХА Страхування життя" договір від 06.09.2018 року добровільного страхування життя. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 602,61 грн. Вигодонабувачем за цим договором страхування є Банк. Після укладення Кредитного договору Банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок Позичальника грошові кошти в сумі 27707,00 грн, з яких був сплачений на рахунок ТДВ "Страхова компанія "АХА Страхування життя" страховий платіж від імені Позивальника в сумі 602,61 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку Позивальника, а також відповідними ордерами-розпорядженнями на перерахування коштів. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, станом на 06.09.2020 року утворилась заборгованість в загальній сумі 26574,04 грн. 16.11.2023 між AT «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» був укладений договір факторингу №16/11-23. Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 5.4 договору факторингу №16/11-23 передбачено, що Фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим Договором третім особам, які згідно Законодавством мають на це право. 29.12.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» договір факторингу №29/12-23. Таким чином, відповідно до умов договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 року ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо Заборгованості Боржників за Первинними Договорами. Відповідно до Додатку №2 «Друкований Реєстр Боржників» до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Р20.24086.004303384. На підставі чого, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 12.07.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Представник позивача ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» - адвокат Маслюженко М.П., подала заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені на 10.09.2024 та 10.10.2024 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином в розумінні положень п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, судова повістка направлялась за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, зустрічний позов, будь-які клопотання, заяви чи докази, від неї не надходили. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1\~ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.09.2018 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування №Р20.24086.004303384, відповідно до умов якого останнія отримала кредит у сумі 27707,00 грн, строком на 24 місяців по 06.09.2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом за змінюваною процентною ставкою в розмірі 15% річних, внесенням щомісячних платежів на погашення кредиту та плати за щомісячне обслуговування кредитної заборгованості банком відповідно в розмірі та строки, визначені в додатку до договору, який є паспортом споживчого кредиту (а.с. 56-59). [PERSON] підписавши вищевказаний договір підтвердила, що погоджується з тим, що Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», тарифи та паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими цього договору та зобов`язується виконувати їх; ознайомлена з Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тарифами, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; акцептує публічну пропозицію про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», які розміщені на офіційному веб-сайті банку. Крім того, 06.09.2018 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту, який є додатком до кредитного договору №Р20.24086.004303384 від 06.09.2018 року (а.с. 60-61). Одночасно з укладенням Кредитного договору Позичальник уклала з ПАТ "Страхова компанія "АХА Страхування життя" договір від 06.09.2018 року добровільного страхування життя. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 3613,96 грн. Вигодонабувачем за цим договором страхування є Банк (а.с.64-65). Після укладення Кредитного договору Банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок Позичальника грошові кошти в сумі 27707,00 грн, з яких був сплачений на рахунок ПАТ "Страхова компанія "АХА Страхування життя" страховий платіж від імені Позивальника в сумі 602,61 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку Позичальника, а також відповідними ордерами-розпорядженнями на перерахування коштів (а.с.63). Із довідки - розрахунку заборгованості вбачається, що борг відповідача за Кредитним договором №Р20.24086.004303384 від 06.09.2018 року, становить 43453,28 грн, яка складається з: 18099,31 грн - заборгованість за основним боргом; 8474,73 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 16879,24 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с.51). Відповідно до розрахунку інфляційних витрат та 3% від суми боргу за період з 07.09.2020 по 23.02.2022 року, загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 26574,04 грн, інфляційні втрати у розмірі 4643,74 грн та три проценти річних у розмірі 1167,84 грн. (а.с.71-72). Вказана заборгованість відповідачкою не заперечувалась та у встановленому законом порядку не спростовано. 16.11.2023 між AT «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» був укладений договір факторингу №16/11-23. Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 5.4 договору факторингу №16/11-23 передбачено, що Фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим Договором третім особам, які згідно Законодавством мають на це право (а.с. 7-13). 29.12.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» договір факторингу №29/12-23. Таким чином, відповідно до умов договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 року ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо Заборгованості Боржників за Первинними Договорами. Відповідно до Додатку №2 «Друкований Реєстр Боржників» до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Р20.24086.004303384 (а.с. 18-24, 33). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному у розмірі 32385,62 грн. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст.\~509\~Цивільного кодексу\~України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з вимогами ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі статтею 610, 612\~ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 625\~ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. У відповідності до ч. 1 ст.\~1078\~ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судовим розглядом встановлено, що до теперішнього часу заборгованість за кредитним договором відповідачем на погашена. Доказів оплати заборгованості відповідач не надала. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 18099,31 грн. заборгованості за основним боргом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з п.1.3, 1.4 Кредитного договору Позичальник за користування кредитом сплачує Банку річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,5 % (Маржу Банку). Станом на день укладення Кредитного договору змінна частина ставки, становити 9,5 %, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15%. Згідно до п.2.5 Кредитного договору нарахування процентів здійснюється два рази на місяць за методом «факт/факт», а плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, починаючи з дати видачі кредиту. Відповідно до п.2.1 Кредитного договору Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 6 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] 8474,73 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками підлягають задоволенню. Згідно з частиною другою статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтями 598-609\~ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Водночас, приписи статті 625\~ЦК України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов`язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення. Таким чином, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 4643,74 грн. інфляційних та 1167,84 грн. 3 % річних законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивачем подано позовну заяву до суду через систему «Електронний суд». При цьому слід зазначити, що в ч.2 ст.\~4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» зазначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в даній ситуації становить 3028,00 грн. Проте, нормами ч.3 ст.\~4\~зазначеного Закону передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, в зв`язку з подачею позивачем позову через систему «Електронний суд» ними сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень статті 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи що позов задоволено повністю, суд дійшов висновку, що судові витрати, що складаються з судового збору, сплаченого позивачем в розмірі 2422,40 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про судові витрати, суд звертає увагу на те, що ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просив суд стягнути з відповідача, понесені ним витрати в сумі 7200 грн на професійну правничу (правову) допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи, підтверджуються наданими копіями: договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024 року (а.с. 34-37); акту приймання - передачі послуг з правничої допомоги №2 від 10.05.2024 року (а.с. 45-48), ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1282570, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП №3332 (а.с.49-50). Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою\~статті 15 ЦПК України\~встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141\~ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Відповідач не скористався даним правом та з клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу до суду не звертався. Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Разом з тим, суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру та приймати до уваги конкретні обставини справи. Згідно п. 1 ч. 2 ст.\~137\~та ч. 8 ст.\~141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. Верховний Суд у постанові від 25.07.2023 року у справі №340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям. Визначаючи заявлені до відшкодування судові витрати на професійну правничу допомогу, оцінюючи характер правової допомоги (послуги) у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справ,

Outcome: approved