Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

27 травня 2024 року [PERSON] звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дітьми свого повноліття, починаючи стягнення з дати подання позову до суду. Крім того, просить стягнути з [PERSON] аліменти на своє утримання в розмірі прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення найменшою дитиною трирічного віку. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак наразі проживають окремо. Спільні діти сторін проживають разом з позивачем і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач, в свою чергу, відсторонився від участі у вихованні та утриманні дітей. Оскільки сторонами не досягнуто порозуміння з приводу утримання спільних дітей, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти у вищезазначеному розмірі. Крім того, вказує на те, що оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку вона позбавлена можливості працевлаштування і отримання особистого доходу, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на своє утримання до досягнення найменшою дитиною трирічного віку. 09 липня 2024 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій роз`яснено учасникам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження від 09 липня 2024 року разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу зареєстрованого місця проживання. (а.с.27) Станом на 11 жовтня 2024 року відзив на позов та заперечення від відповідача [PERSON] до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із фотокопії свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого 18 грудня 2021 року Шосткинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шосткинському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 18 грудня 2021 року, про що в цей день складено відповідний актовий запис №379, і прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . (а.с.10) Відповідно до фотокопії свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого повторно 10 червня 2022 року Шосткинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шосткинському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), [PERSON] народився [INFO] , про що 05 вересня 2018 року складено відповідний актовий запис №301. Батьками дитини є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . (а.с.11) Із фотокопії свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 25 квітня 2024 року Шосткинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] народилася [INFO] , про що 25 квітня 2024 року складено відповідний актовий запис №89. Батьками дитини є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . (а.с.13) Згідно із фотокопією витягу з реєстру територіальної громади від 28 березня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6), що збігається із зареєстрованим місцем проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . (а.с.12) Із фотокопії індивідуальної відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування Пенсійного фонду України, Форма ОК-7, на ім`я [PERSON] вбачається, що відповідач, починаючи із 2014 року, офіційно працевлаштований, має стабільний дохід. (а.с.14-16) За доводами позову, [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідач наразі проживає окремо від позивача та дітей, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей та позивача не надає, хоча може надавати таку допомогу, оскільки офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, №250, ст. 35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 за №2402-ІІІ кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки до суду не надано будь-яких заперечень, доказів щодо не визнання зазначеного позову відповідачем, враховуючи наведені вище обставини справи, та з метою захисту прав дитини, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення, в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, оскільки відповідач, маючи малолітніх дітей, та будучи офіційно працевлаштованим, не належно виконує свої обов`язки щодо їх утримання, тобто аліменти необхідно стягнути з відповідача примусово в розмірі зазначеному позивачем - 1/3 частина зі всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми свого повноліття. Крім того, згідно із ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, передбачене законом право жінки на її утримання чоловіком виникає за наявності в сукупності юридичних фактів: походження дитини від чоловіка; проживання дитини, яка не досягла трьох років з матір`ю та здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. При цьому матеріальне становище жінки не враховується. Беручи до уваги встановлені вище обставини, суд приходить до висновку про наявність потреби позивача у наданні їй матеріальної допомоги з боку відповідача у вигляді сплати аліментів на її утримання до досягнення найменшою дитиною трьох років. Разом з цим, суд не погоджується з запропонованим позивачем розміром аліментів на її утримання, у розмірі прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, щомісячно, оскільки вказаний розмір аліментів не передбачений нормами закону (ч.1 ст.80 СК України). Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] аліментів на її утримання у розмірі прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, щомісячно, та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача в розмірі 1/6 частин всіх видів доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Вказаний розмір аліментів, за переконанням суду, є достатнім для забезпечення належного рівня життя дітей і їх матері, та, за встановлених обставин, не є надмірним для платника аліментів. Відповідно до ч.1, 2 ст.77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно із п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, згідно із ч.1, ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року №3674-VI звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за кожну заявлену позовну вимогу, тобто у загальному розмірі 2422 грн 40 коп., від оплати якого позивача звільнено вказаним Законом.

Outcome: partial