Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

20 вересня 2024 року адвокат Заборський О.В., який діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що [PERSON] з 04.10.2001 по 26.11.2002 року, та з 06.03.2013 по 28.04.2022 року працював на підприємстві ПрАТ «Суха Балка». За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Враховуючи вказане, за довідкою МСЕК від 13 червня 2024 року позивачу було встановлено ступінь стійкої втрати працездатності внаслідок проф. захворювання 65%, а також встановлено 3 групу інвалідності. Таким чином через хронічне професійним захворювання було порушено нормальні життєві зв`язки позивача. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання позивач відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, що позначається на його душевному та фізичному станах через незворотність негативних змін у його житті. Тому факт моральних страждань є очевидним, які позивачу мають бути відшкодовані внаслідок ушкодження його здоров`я у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства зі створення безпечних умов праці. Враховуючи ступінь втрати професійної працездатності позивача (65%) та встановлення ІІІ групи інвалідності, просив стягнути на користь позивача з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 301600 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн. У відзиві представник відповідача, ПрАТ «Суха Балка», адвокат Заклецький В. В., не визнаючи заявлені позовні вимоги, вказував, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, усунути які неможливо з об`єктивних причин. При укладенні з ПрАТ «Суха Балка» трудового договору позивача було ознайомлено з умовами праці, наявністю на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Відповідач не порушував законодавство про працю відносно позивача. Додавав, що ймовірною причиною профзахворювання [PERSON] є незастосування ним у процесі виконання трудових обов`язків засобів захисту. Загальний стаж роботи позивача на ПрАТ «Суха Балка» становить 10 років 2 місяців. Однак у ПрАТ «Суха Балка» немає вини в отримані позивачем профзахворювання. Також матеріали справи, натомість, не містять відомостей стосовно перенесення позивачем моральних страждань, тому посилання позивача на душевні страждання та переживання не підтверджуються доказами, тому позов у 301600 грн. є необґрунтованим, а розмір заявлених вимог є завищеним. Робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, усунути які неможливо з об`єктивних причин, порядок та вимоги щодо роботи в шкідливих умовах регламентовані законодавчо і компенсуються пільгами. На підставі наведеного просив суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 25 вересня 2024 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Представник позивача, адвокат Заборський О. В., у позовній заяві просив провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Представник ПрАТ «Суха Балка» не заперечував проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного вмотивування. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Суха Балка», та працював на вказаному підприємстві з 04.10.2001 р. по 26.11.2002 р. підземним гірничим робочим 2 розряду, підземним прохідним 3 розряду, на шахтах «Фрунзе» та «Ювілейна», звідки позивача 26.11.2002 року було звільнено за власним бажанням. У подальшому [PERSON] також працював на ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка», яке є правонаступником ПрАТ «Суха Балка», з 06.03.2013 року по 28.04.2022 року прохідником 4 розряду на шахтах «Фрунзе» та «Ювілейна», звідки позивача було звільнено за власним бажанням по виходу на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки позивача (серія [NUMBER] ). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22 лютого 2024 року, складеного відносно підприємства ПАТ «Суха Балка»,\~встановлено наявність у [PERSON] , стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів становив загалом 9 років 8 місяців на підприємстві відповідача, професійного захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня, встановленого ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» за висновком від 18 січня 2024 року. При цьому виникнення у позивача професійного захворювання сталось внаслідок його роботи на підприємстві відповідача підземним прохідником з 02.06.2017 р. по 18.04.2022 р., підземним гірником з 01.10.2001 р. по 27.02.2002 р., підземним прохідником з 27.02.2002 р. по 05.06.2002 р., з 06.03.2013 р. по 02.06.2017 р., під час якої [PERSON] виконував весь комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. Крім того виникненню профзахворювання сприяв профмаршрут [PERSON] , який працював підземним прохідником з 24.12.2002 р. по 01.03.2013 р. на АТ "КЗРК". Умови праці характеризувались фізичним перенавантаженням, а також [PERSON] підпадав під вплив підвищених показників локальної вібрації та підвищених концентрацій аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, що підтверджується інформаційною довідкою про умови праці. Згідно із довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 144464 від 13.06.2024 року вбачається, що [PERSON] було первинно встановлено втрату 65% працездатності (30% радикулопатія, 20% вібраційна хвороба, 10% ХОЛЗ, повторно 5% - травма через трудове каліцтво 2010 р.) з 30 квітня 2024 року по 1 травня 2026 року з рекомендацією медикаментозного лікування, а також санаторного лікування. Дата наступного переогляду 10 квітня 2026 року. Також згідно вказаної довідки встановлено наявність у [PERSON] ІІІ групи інвалідності. Суд зазначає,\~що\~за\~ст.\~3\~Конституції\~України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ч. 4\~ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення\~безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі\~ст.237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків на підприємстві відповідача, то моральну шкоду йому заподіяно відповідно ушкодженням здоров`я під час роботи у відповідача, оскільки роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, внаслідок чого суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок ПрАТ «Суха Балка». Отже, суд відкидає посилання представника ПрАТ «Суха Балка» на те, що відповідач не відповідає за спричинення [PERSON] профзахворювання, оскільки на підприємстві відповідача не було організовано безпечні умови праці позивача, що стало наслідком розвитку у нього професійного захворювання. При цьому наявність вини у даному випадку для відповідальності відповідача за законом не вимагається, оскільки за п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Також судом\~було встановлено,\~що у\~зв`язку\~з отриманням\~професійного захворювання\~зі встановленням\~стійкої втрати працездатності [PERSON] у розмірі\~ 65%,\~та встановленням\~йому третьої\~групи інвалідності з наступним переоглядом 10 квітня 2026 р., позивачу безумовно\~було заподіяно\~моральну шкоду,\~оскільки внаслідок\~професійного захворювання\~у останнього\~змінилися умови\~життя,\~він змушений\~проходити тривале\~лікування,\~відчуваючи фізичний\~біль та\~дискомфорт у\~повсякденному житті,\~обмеженість у\~можливості продовжувати\~колишній активний\~спосіб життя\~та тривогу\~за майбутнє внаслідок набутого професійного захворювання. Тому суд відкидає посилання представника відповідача на те, що позивачем не було доведено завдання йому моральних страждань через спричинене йому професійне захворювання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості. Відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України\~«Про\~судову\~практику\~в справах\~про\~відшкодування\~моральної\~(немайнової)\~шкоди»\~№\~4\~від\~31\~березня\~1995\~року розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином суд бере до уваги при обрахунку розміру моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання кількість часу, який [PERSON] пропрацював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, а також його профмаршрут (робота протягом 10 років у шкідливих умовах на АТ "КЗРК"), що стало причиною встановлення професійного захворювання [PERSON] , ступінь втрати ним працездатності через професійне захворювання, отриману ним інвалідність, необхідність позивача у медикаментозному лікуванні, розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, а також відповідальність, яка лежить підприємстві відповідача у спричиненні ушкодження здоров`я позивачу. Отже, на підставі переліченого вмотивування, враховуючи те, що [PERSON] отримав професійне захворювання внаслідок недосконалості виробництва загалом 60% стійкої втрати працездатності через набуте ним професійне захворювання при роботі у таких шкідливих умовах (окремо 5% через трудове каліцтво) та інвалідність ІІІ групи, зважаючи на розмір на 1 січня 2024 року мінімальної заробітної плати в сумі 7100 грн., то на переконання суду розмір відшкодування завданої [PERSON] ушкодженням здоров`я моральної шкоди з боку ПрАТ «Суха Балка» повинен дорівнювати саме 200 000 грн., що відповідатиме спричиненій [PERSON] моральній шкоді через незворотність негативних наслідків професійного захворювання на його здоров`ї та подальшому житті, які повинен відшкодувати саме відповідач. Судом при цьому враховано, що підставою для встановлення [PERSON] професійних захворювань послужив профмаршрут останнього, тобто робота підземним прохідником на шахті Родіна в АТ «КЗРК». Також суд врахував, що згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 144464 від 13.06.2024 року встановлення втрати 65% працездатності [PERSON] відбулось також внаслідок травми, отриманої ним у 2010 році, що призвело до втрати працездатності в розмірі 5%, однак матеріали справи не містять доказів причетності відповідача до спричинення такої травми позивача. Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц. Суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю. На підставі переліченого вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. За ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені [PERSON] витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 4000 грн. підтверджуються матеріалами справи: договором про надання правничої допомоги та на представлення інтересів від 17.04.2024 року, актом приймання-передачі від 20 вересня 2024 року, розрахунком витрат на правничу допомогу від 20 вересня 2024 року, якими визначено вартість години роботи адвоката та визначена вартість юридичних послуг, наданих адвокатом Заборським О. В. в загальній сумі 4000 грн., а також кількість часу витраченого на надану правову допомогу з детальним переліком проведеної роботи, прибутковим касовим ордером № 2009 та квитанцією до прибуткового касового ордера №2009, за яким [PERSON] сплатив адвокату за правничу допомогу за договором від 17.04.2024 року в сумі 4000 грн. Таким чином з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі 4000 грн. були доведені, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також дотримані критерії розумності їх вартості. Натомість, враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги, то витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 грн. підлягають на підставі ст. 141 ЦПК стягненню з відповідача на користь [PERSON] пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 2652,52 (20000 / 301600 х 4000 = 2652,52) грн. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~підлягає стягненню\~в дохід\~держави також\~судовий збір\~в сумі\~2000 грн.

Outcome: partial