Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки і піклування - виконавчий комітет Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [INFO] про визначення місця проживання малолітньої дитини. Вимоги позову обґрунтував тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який 20 жовтня 2009 року був розірваний. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з 2017 року відповідач [PERSON] виїхала до Республіки Польща та постійно там проживає, а діти разом з ним проживають за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що самостійно займається вихованням дітей та матеріально їх забезпечує. Зазначає, що син [PERSON] навчається у 3 класі КЗЗСО «Носачевицька гімназія», а син [PERSON] - у 9 класі КЗЗСО «Носачевицька гімназія». Позивач вказує, що ним створені належні умови для проживання дітей та вони забезпечені всім необхідним для проживання та всебічного розвитку. Між позивачем та сином [PERSON] встановлений міцний психологічний зв`язок, існує довіра та взаєморозуміння. За наведених обставин, оскільки старшому сину [PERSON] виповнилося 14 років, а тому просить суд визначити місце проживання сина [PERSON] з ним за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Позиція учасників в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову підтримав та висловив доводи аналогічні позовній заяві. Зазначив, що саме він займається вихованням і утриманням дитини, а тому хотів, щоб місце проживання сина [PERSON] було вирішено юридично, та оформлено відповідним документом. Крім того наголосив, що колишня дружина (відповідач) неодноразово казала, що забере дітей у Польщу, але вони хочуть проживати разом з ним. Ствердив, що відповідач спілкується з дітьми в телефонному режимі, а коли приїжджає в Україну то зустрічається з ними, купує для них речі. Вказав, що проживає з дітьми у будинку який належить його матері, де створені усі умови для їхнього проживання і навчання. Просив позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення близькі за змістом до обґрунтувань позову та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, будь-яких заяв/клопотань на адресу суду не надходило. Примірник позовної заяви з доданими документами [PERSON] отримала особисто 18 січня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0690219528910, заперечень на позовну заяву не подавала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача органу опіки і піклування - виконавчого комітету Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області Самчук Л. В. в судовому засіданні вважала за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [INFO] будучи завчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 27 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 08 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 13 лютого 2024 року о 14 год 00 хв. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 29 лютого 2024 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Службу у справах дітей Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області на орган опіки і піклування - виконавчий комітет Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 25 березня 2024 року витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України на виїзд та в`їзд громадянкою України [PERSON] , [INFO] за період з 01 січня 2017 року по 25 березня 2024 року із зазначенням пункту пропуску та дати перетину. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [INFO] . Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 27 травня 2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті 20 червня 2024 року о 10 год 00 хв. Судом на офіційному вебсайті судової влади України розміщувалось оголошення про виклик відповідача в судове засідання на 14 год 30 хв 16 жовтня 2024 року. Згідно з ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача. Заслухавши учасників судового провадження, думку неповнолітньої дитини, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 20 жовтня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 20 жовтня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рожищенського районного управління юстиції Волинської області. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Згідно копії витягу № 447 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14 листопада 2023 року позивач [PERSON] разом з [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . З копії акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 16 листопада 2023 року № 457 встановлено, що [PERSON] проживає у будинку зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дружина [PERSON] знаходиться за кордоном, [PERSON] офіційно розлучений. На його утриманні неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії акту обстеження умов проживання від 20 листопада 2023 року за адресою: [ADDRESS] [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають в приватному будинку, який складається з двох кімнат, кухні, коридору, ванної кімнати. Умови проживання хороші, в будинку чисто та тепло, кімнати вмебльовані, наявна побутова техніка. Діти мають окрему кімнату облаштовану всім необхідним для навчання та відпочинку. Забезпечені одягом, взуттям, продуктами харчування. Батьки розлучені, мати покинула сім`ю та проживає в Республіці Польща, з дітьми не спілкується. Батько один займається вихованням дітей, матеріально їх утримує. Стосунки дітей з батьком щирі та доброзичливі. Згідно копій характеристик, виданих КЗЗСО «Носачевичівська гімназія» позивач [PERSON] приділяє значну увагу вихованню дітей [PERSON] та [PERSON] та створює належні житлово-побутові умови. Постійно підтримує зв`язок з школою та класними керівниками, систематично відвідує батьківські збори. Мати тривалий період перебуває за кордоном. Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-21781/18/24-Вих від 28 березня 2024 року, № 19-23422/18/24-Вих від 03 квітня 2024 року [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , [NUMBER] , у період з 08 листопада 2017 року по 28 березня 2024 року постійно перетинала державний кордон України, зокрема: протягом 2022 року (18 січня 2022 року - виїзд; 10 квітня 2022 року - в`їзд; 03 травня 2022 року - виїзд; 26 червня 2022 року - в`їзд; 10 липня 2022 року - виїзд; 16 липня 2022 року - в`їзд; 21 липня 2022 року - виїзд; 30 вересня 2022 року - в`їзд; 24 жовтня 2022 року - виїзд; 16 грудня 2022 року в`їзд); протягом 2023 року (11 січня 2023 року- виїзд; 26 лютого 2023 року - в`їзд; 29 квітня 2023 року - виїзд; 23 липня 2023 року - в`їзд; 24 липня 2023 року - виїзд; 25 серпня 2023 року - в`їзд; 20 вересня 2023 року - виїзд; 22 жовтня 2023 року - в`їзд; 23 жовтня 2023 року - виїзд; 15 грудня 2023 року - в`їзд; 31 січня 2024 року - виїзд). У висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Рожищенської міської ради зазначено про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Рожищенської міської ради від 27 березня 2024 року № 3/14 вказаний висновок органу опіки і піклування затверджено. З пояснень малолітнього [PERSON] від 12 березня 2024 року, які написані в присутності начальника ССД Дубчук Ж. та головного спеціаліста ССД Самчук Л. встановлено, що дитина проживає разом з татом. Мама хоче його забрати з собою в Польщу. Хоче жити з татом вдома в с. Носачевичі. Дитина [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його мама на даний час проживає в Польщі. Зазначив, що мама приїжджала цього року, цікавиться його навчанням та справами. Хотів би, щоб мама проживала разом з ними та скучає за нею. Вказав, що з мамою спілкується по відеозв`язку та вона його запитувала чи не хоче він приїхати до неї в Польщу. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача юридично визначити місце проживання малолітньої дитини. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається зі спеціального Закону України «Про охорону дитинства» та інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 - 4 ст. 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України)). Згідно з ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 1, 2 ст. 15 Закону «Про охорону дитинства»). В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у ст. 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, необхідно проводити бесіду з останньою, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 затверджено Правила реєстрації місця проживання (далі - Правила). Відповідно до п. 18 Правил (в редакції на час реєстрації місця проживання дитини) у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі, у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] періодично виїжджає до Республіки Польща. Позивач стверджує, що відповідач повідомляла про те, що забере сина з собою і у зв`язку з цим між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з ним. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що положення статті 162 СК України покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання. Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. В основному, під спором про право розуміють опір, перешкода у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право. Спір про право може виникнути виключно у разі порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів особи, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. З іншого боку, необхідною умовою порушення судового провадження є наявність певного спору, конфлікту, що виник із суспільних відносин, які опосередковуються правом. Верховний Суд неодноразово зазначав, що в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору. Така незгода має втілюватись у вчиненні учасником процесу об`єктивно необхідних дій для відновлення порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Під час розгляду справи судом встановлено, що між сторонами фактично відсутній спір щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , вони узгодили його місце проживання і спільна дитина сторін - син [PERSON] , [INFO] впродовж тривалого періоду проживає та зареєстрований разом із батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Тобто, такі відносини відповідають приписам, передбаченим у ст. 160 СК України. Самі по собі посилання позивача на висловлювання відповідача про бажання щоб син проживав разом з нею та побоювання, що вона змінить його постійне місце проживання та забере дитину в іншу країну, без вчинення будь-яких активних дій з боку відповідача, не свідчать про наявність між сторонами спору. Більше того, на користь такого висновку додатково свідчить й та обставина, що [PERSON] у період з 08 листопада 2017 року по 28 березня 2024 року періодично і доволі часто перетинала державний кордон України на в`їзд/виїзд, що спростовує посилання позивача на виїзд відповідача на постійне місце проживання до Польщі. Крім цього, з наданих в судовому засіданні пояснень дитини [PERSON] встановлено, що відповідач в 2024 році приїжджала додому, у разі її відсутності він з мамою спілкується по відеозв`язку, під час розмови відповідач цікавиться навчанням сина та його справами і лише запитували чи він не хоче поїхати у Польщу. Дитина скучає за мамою та хоче, щоб вони проживали усі разом. У постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 464/5348/21 Верховний Суд звертав увагу, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Вище наведені докази в сукупності та встановлені судом обставини справи вказують на те, що відсутні будь-які підстави вважати, що право батька на визначення місця проживання сина [PERSON] із ним не визнається, заперечується матір`ю дитини наразі немає, докази про таке в матеріалах справи відсутні і під час судового розгляду судом не здобуті. А тому, на переконання суду, правових підстав для вирішення питання про визначення місця проживання дитини [PERSON] із батьком на час розгляду справи немає, оскільки дитина зареєстрована і проживає з батьком і його право не оспорюється. Суд вирішує спір, що реально виник, і не робить припущень щодо обставин і фактів, які ще не виникли, та не регулює правовідносин щодо обставин проживання дитини, які не існують. Звернення до суду про вирішення спору одного з батьків, право якого не порушено, дає підстави для відмови у задоволенні позову. Вирішуючи спір, враховуючи наведені норми матеріального права, у повному обсязі встановивши в сукупності всі фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, ураховуючи якнайкращі інтереси дитини, суд доходить переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат. За відсутності підстав для задоволення позову, понесені судові витрати не підлягають до відшкодування.

Outcome: dismissed