Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

У травні 2024 року представник ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3918641 від 15.03.2021 у розмірі 40 892,64 грн., судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. В обґрунтування позову вказано, що 15.03.2021 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», укладено договір про споживчий кредит № 3918641, відповідно до умов якого відповідачу були перераховані кредитні кошти в розмірі 15 000 грн. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору, однак останній кошти не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 40 892,64 грн., яка складається з: 9 367 грн. - тіло кредиту; 30 475,64 грн. - відсотки; 1 050 грн. - комісійна винагорода. 13.09.2021 ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ТОВ «Мілоан», на підставі договору № 07Т, в тому числі до відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 20.05.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні 25.06.2024. 17.10.2024 ухвалою суду повернути відповідачу [PERSON] без розгляду відзив на позов, клопотання про поновлення пропущеного строку для подання відзиву та клопотання про розгляд справи без участі відповідача, з підстав подання вказаних документів засобами електронного зв`язку без підписів (електронно-цифрових) на них відповідача або її представника. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась повторно, про розгляд справи повідомлялась належним чином за місцем реєстрації проживання, з відзивом (запереченням) на позов у встановленому порядку до суду не зверталась, тому суд ухвалив провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 15.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено електронний договір про споживчий кредит № 3918641 шляхом направлення позичальнику електронним повідомленням (SMS) одноразового ідентифікатора, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору. Відповідно до п. 1.1-1.4 договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000 грн. на 30 днів з 15.03.2021 по 14.04.2021, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом. Вказаним договором встановлені загальні витрати за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 5 010 грн. в грошовому виразі та 406% річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 20 010 грн. (п. 1.5 договору). Згідно з п. 1.5.1 кредитного договору комісія за надання кредиту становить 1 050 грн., яка нараховується за ставкою 7% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом - 3 960 грн., які нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.5.2. договору). Згідно з п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. На підставі платіжного доручення № 41616197 від 15.03.2021 відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15 000 грн. В матеріалах справи міститься також паспорт споживчого кредиту, орієнтовний графік платежів, анкета-заява на кредит, історія по картковому рахунку. 13.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір факторингу № 07Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги за кредитними договорами. Згідно з витягом з додатку до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021, від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс» передано право грошової вимоги за кредитним договором № 3918641 від 15.03.2021 до [PERSON] , залишок боргу на момент відступлення прав вимоги становить 40 892,64 грн., яка складається з: 9 367 грн. - тіло кредиту; 30 475,64 грн. - відсотки; 1 050 грн. - комісійна винагорода. В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за договором та досудова вимога № 3463903044-АВ від 27.09.2023 про сплату боргу. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З матеріалів справи вбачається, що кредитор свої зобов`язання за договором № 3918641 від 15.03.2021 виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач порушила взяті зобов`язання. За нею рахується заборгованість в розмірі 40 892,64 грн., яка складається з: 9 367 грн. - тіло кредиту; 30 475,64 грн. - відсотки; 1 050 грн. - комісійна винагорода. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 (№202/4494/16-ц). За умовами договору надання фінансового кредиту № 3918641 від 15.03.2021 передбачено надання кредиту в розмірі\~ 15 000 грн. строком на 30 днів з 15.03.2021 по 14.04.2021. Отже, позивач за вказаним договором має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за 30 днів, що виходячи із установленої в договорі процентної ставки (0,88% на день) становить 3 960 грн. (15 000х0,88/100х30). Вказаний розмір процентів також чітко передбачений в договорі. Саме ця заборгованість по процентам та тіло кредиту мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Позичальником за умовами договору передбачена також комісія за кредитним договором, яка становить 1 050 грн. Так, 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Встановивши у кредитних договорах комісійну плату, позивач, як правонаступник позичальника, має зазначити та надати докази наявності, переліку оплатних послуг з обслуговування кредитної заборгованості та їх погодження зі споживачем при укладенні кредитних договорів. Поряд з цим, положення договору в частині комісії не містить розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, що суперечить частині\~ першій та другій статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за якими надання конкретних послуг передбачено безоплатно. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 3918641 від 15.03.2021 в розмірі 13 327 грн, з яких: 9 367 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3 960 грн - заборгованість по відсоткам. У задоволенні іншої частини позову слід відмовити. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 789,46 грн (2 422,40 х 32,59%). Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, 11.12.2023 між позивачем та АО «Анастасії Міньковської» укладено договір про надання правової допомоги № 42649746. Відповідно до детального опису та акту прийому-передачі наданих послуг від 20.02.2024 до вказаного договору, позивач отримав від АО «Анастасії Міньковської» наступні послуги: правовий аналіз спірних правовідносин - 1,5 год., вартість -\~ 2 250 грн; складання позовної заяви - 3 год, вартість - 3 000 грн; формування додатків - 1 год, вартість - 750 грн. Всього - 6 000 грн. Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених витрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеній судом частині, тобто 32,59% від заявленої суми, що становить 1 955,40 грн.\~ (6 000 х 32,59%), в іншій частині витрат на правову допомогу слід відмовити.

Outcome: partial