Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та про визнання за нею права власності на земельну ділянку під вказаним будинком. На обґрунтування вимог позивачка в заяві зазначила, що 23.07.1998 року придбала у [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначена угода була укладена в письмовій формі. Сторонами була досягнута домовленість по всім істотним умовам договору і угода фактично виконана. За вимогами закону договір підлягав нотаріальному посвідченню. Проте в подальшому договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був. Оскільки угода купівлі-продажу фактично виконана, позивачка просила про визнання такого договору дійсним. Також продавцеві на праві власності належала земельна ділянка площею 0,25 га з кадастровим номером 4820683400:03:017:001 для обслуговування будинку за адресою: [ADDRESS] , тому разом з придбанням житлового будинку позивачка придбала і земельну ділянку, на якій такий будинок розташований. Оскільки продавець [PERSON] помер [INFO] і спадщину після нього прийняв його син відповідач [PERSON] , який оспорює право власності позивачки на дану земельну ділянку, то позивачка пред`явила позов до спадкоємця продавця. У зв`язку з цим позивачка просила визнати за нею право власності на відповідну земельну ділянку. Також позивачка просила стягнути з відповідача понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12\~500 грн. Процесуальні дії у справі та заяви сторін: Позов надійшов до Баштанського районного суду Миколаївської області 23.01.2024 року. 29.01.2024 року позовна заява була залишена без руху. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 19.02.2024 року відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~12.07.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що не оспорює викладені в позовній заяві факти. Відповідач заперечує, що будь-яким чином оспорював чи не визнавав прав позивачки, оскільки протягом 26 років після смерті його батька, він не пред`являв до позивачки позовів, заявлені об`єкти до кола спадкового майна, яке отримав відповідач, не увійшли. У зв`язку з цим відповідач просив не стягувати з нього понесені позивачкою судові витрати. Відзив не підписаний відповідачем, проте відповідач в підготовчому засіданні викладену у відзиві позицію підтримав. При цьому, положення ЦПК України не містять наслідків відсутності підпису в тексті відзиву. Разом з тим згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до закріпленого в ст. 4 ЦПК України основного принципу цивільного судочинства права на звернення до суду за захистом - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. \~ \~ \~ \~При цьому ігнорування з формальних причин позиції відповідача та його аргументів у справі буде обмеженням в доступі його до правосуддя, і обмеження з таких підстав не буде пропорційним завданням цивільного судочинства, оскільки розгляд спору лише на підставі аргументів однієї сторони без врахування заявлених перед судом аргументів іншої сторони не буде справедливим. Також при такому судовому розгляді рішення суду не буде обґрунтованим, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~З вказаних міркувань з метою ухвалення обґрунтованого рішення по суті спору суд має врахувати поданий до суду відзив, який був підтриманий відповідачем в підготовчому засіданні, викласти аргументи сторін в судовому рішенні та надати їм правову оцінку. \~ \~ \~ \~12.08.2024 року закрите підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду. \~ \~ \~ \~Позивачка та її представник підтримали позов та просили його задовольнити. Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутність та заява про відсутність підстав для розподілу судових витрат позивача по справі. З огляду на те, що належним чином повідомлений відповідач заявив про розгляд справи за його відсутності, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідача. Вислухавши позивачку та її представника, дослідивши наявні у справі матеріали (копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.09.2020 року; копію договору купівлі-продажу № 2261-Л від 23.07.1998 року; копію державного акту на право приватної власності на землю; копію технічного паспорту на будинок садибного типу від 22.09.2020 року; копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі; копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.11.2023 року; копію інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 19.01.2024 року; копію договору про надання правової допомоги №129 від 12.01.2024 року; копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги №129 від 12.01.2024 року; копію платіжного інструкції від 12.01.2024 року; копію матеріалів топографо-геодезичних робіт; копію повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 02.04.2024 року; копію спадкової справи №77/2003 після смерті [PERSON] ), суд приходить до висновку про можливість задоволення позову про визнання договору дійсним та про визнання права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що 23.07.1998 року позивачка придбала у [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначена угода була укладена в письмовій формі на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі. Сторонами була досягнута домовленість по всім істотним умовам договору і угода фактично виконана. За вимогами ЦК УРСР договір підлягав нотаріальному посвідченню. Проте в подальшому договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був, оскільки продавець фактично ухилився від його нотаріального посвідчення та в подальшому 14.09.1998 року помер. Таким чином, судом встановлено, що при укладенні угоди було порушене право покупця на належне оформлення договору купівлі-продажу будинку, який потребував нотаріа\-льного посвідчення відповідно до ст. 227 ЦК УРСР. Зазначені правовідносини врегульовані ст.47 ЦК УРСР (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), із змісту якої слідує, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки в судовому засіданні достеменно встановлено, що сторони угоди купівлі-продажу домовились щодо усіх істотних умов договору, крім того, відбулося повне виконання умов договору, але продавець ухилився від нотаріального посвідчення угоди, то зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу вказаного будинку. Крім того на час укладення вказаного договору купівлі-продажу продавцю на праві власності відповідно до державного акту належало право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування вказаного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На час звернення до суду з даним позовом вказана земельна ділянка також зареєстрована за продавцем [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 30 Земельного кодексу України №561-XII від 18 грудня 1990 року (в редакції, яка діяла на час продажу будинку) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Отже вказана норма в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду. У зв`язку з цим позовна вимога про визнання за позивачкою права власності на вказану земельну ділянку підлягає задоволенню. Що стосується вимог позивачки про стягнення з відповідача понесених нею судових витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, то суд враховує те, що відповідач не був стороною договору, який був укладений з порушеннями вимог закону щодо форми, внаслідок чого позивачка і була змушена звернутись до суду. Крім того відповідач відповідно до копії спадкової справи №77/2003 після смерті [PERSON] успадкував після померлого лише земельну частку (пай) в розмірі 7,14 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності КСП «Авангард», натомість він не звертався до нотаріуса щодо спадкування після померлого [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Також позивачка не надала доказів того, що безпосередньо відповідач не визнавав чи будь-яким чином оспорював її права на відповідний житловий будинок чи земельну ділянку під ним. За такого у ситуацію, за якої позивачка змушена звернутись до суду з відповідним позовом, вона потрапила не з вини відповідача, а звини його спадкодавця та зі своєї вини, оскільки вони, як сторони відповідного договору купівлі-продажу уклали його з порушенням вимог щодо форми. Натомість відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. У зв`язку з цим понесені позивачкою судові витрати відповідно до ч.9 ст. 141 ЦПК України не підлягають розподілу між сторонами та вони покладаються на саму позивачку. На підставі викладеного та

Outcome: approved