Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь 3% річних у сумі 5\~720, 00 грн, інфляційні втрати в сумі 26\~432, 48 грн, а також судові витрати у справі (судовий збір у сумі 858, 88 грн та витрати на правову допомогу в сумі 4\~000, 00 грн). Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2020 у справі №204/7588/19, яким на його користь стягнуто борг у сумі 50\~103,38 грн, у період з 05.03.2020 по 24.12.2023 та нормою ст. 625 ЦК України, якою обумовлено право позивача на нарахування 3% річних, інфляційних втрат, які він просить стягнути за цей період у визначеній сумі. 15.02.2024 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська постановлено ухвалу, якою цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу передано на розгляд до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. 20.06.2024 з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська була повернута зазначена цивільна справа для вирішення питання про виправлення описки в ухвалі суду від 15.02.2024. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2024 виправлено описку, допущену в ухвалі Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2024, зазначено суд, до якого належить передати справу за підсудністю, - Кіровський районний суд м. Дніпропетровська. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2024, цивільну справу № 204/16778/23 було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В., яка передана канцелярією суду 02.08.2024. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.08.2024, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 204/16778/23, розгляд якої визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання у справі призначено на 05.09.2024. Відкриваючи провадження у справі судом враховані положення ст. 32 ЦПК України, відповідно до яких спір про підсудність між судами недопустимий. 03.09.2024 від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, підписаний представником, адвокатом Романцовим М.В., в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Поданий відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що у відповідача не виникло нового зобов?язання перед позивачем на підставі рішення суду, а порядок виконання рішення суду врегульований Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, на думку відповідача, спірні правовідносини за період з 24.02.2022 регулюються п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких він звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України. 03.09.2024 від [PERSON] до суду також надійшло клопотання, підписане представником, адвокатом Романцовим М.В., в якому відповідач просить закрити провадження у справі у зв?язку з тим, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2023 у справі №204/7295/22, яке набрало законної сили, було розглянуто спір по суті між тими ж самими сторонами, про той саме предмет і з тих саме підстав. 04.09.2024 від представника відповідача [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його та відповідача участі. 04.09.2024 від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості подати відповідь на відзив. У судовому засіданні 05.09.2024 розгляд справи відкладений на 20.09.2024. 09.09.2024 від [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив про безпідставність посилання відповідача на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким врегульовані особливості застосування ст. 625 ЦК України до інших правовідносин; зауважив, що проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу; наявність судового акту про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов?язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків; звернув увагу, що відповідач був обізнаний про існування заборгованості, але відмовився від врегулювання спору та погашення заборгованості в добровільному порядку, тому є неправильним твердження відповідача про те, що йому не було відомо ані про заборгованість, ані про рішення суду від 04.03.2020. 09.09.2024 від [PERSON] до суду надійшли заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі, в яких він зазначив, що з огляду на різний період розрахунку суми інфляційних втрат на 3% річних є різними предмети позовів у цій справі та у справі №204/7295/22. 11.09.2024 від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи, призначений у судове засідання на 20.09.2024, без його та представника участі. У зв?язку з зайнятістю судді Іваницької І.В. в іншому судовому процесі, судове засідання, призначене на 20.09.2024, не відбулося, розгляд справи перенесений на 17.10.2024. 14.10.2024 від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи, призначений у судове засідання на 17.10.2024, без його та представника участі. У судове засідання 17.10.2024 сторони не з?явилися, явку повноважних представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Судом враховані подані сторонами клопотання про розгляд справи без їх участі, в тому числі клопотання відповідача від 04.09.2024; те, що ними було реалізоване процесуальне право на подання до суду документів, в яких викладена правова позиція щодо заявлених позовних вимог. Отже, матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду справи по суті, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. У зв?язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 17 березня 2017 року між ПрАТ СК ВУСО та ТОВ УЛФ-ФІНАНС укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №3775332-02-00-00, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом. Відповідно до умов договору ПрАТ СК ВУСО взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Відповідно до реєстру застрахованих ТЗ № 42 від 31 серпня 2017 року до генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № №3775332-02-00-00 від 17 березня 2017 року, автомобіль Volvo FMX, державний реєстраційний номер [NUMBER] , застрахований відповідно до генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №3775332-02-00-00. Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 3018191449047850 Управління Патрульної поліції у місті Києві Національної поліції, 06 липня 2018 року о 23.50 у м. Дніпро, просп. Слобожанський, ЕО 610, сталося лобове зіткнення автомобіля Тоуоtа Land Cruiser, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Volvo FMX, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] .. Відносно водіїв [PERSON] та [PERSON] складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 КУпАП. Відповідно до постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року у справі №202/5234/18 [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн. Відповідно до постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року у справі №202/5229/18 [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн. 09 липня 2018 року водієм [PERSON] направлено повідомлення про настання події з наземним транспортним засобом (Заява на виплату страхового відшкодування). Договір страхування № 4487211-02-04-01, застраховане майно Volvo, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Інші учасники події: Тоуоtа Land Cruiser, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 09 липня 2018 року складено Акт огляду колісного транспортного засобу Volvo FMX, державний реєстраційний номер [NUMBER] , вказано найменування деталей та характер їх пошкоджень. Відповідно до рахунку на передоплату № LT-DP1802121 від 10 липня 2018 року ПП Техносервісінформ, сума ремонтних робіт та запчастин автомобіля: модель FM, № шасі [NUMBER] , рег.№ [NUMBER] , склала 34 0432 грн 40 коп. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування ТОВ УЛФ ФІНАНС сума страхового відшкодування складає 29 9186 грн 75 коп. Відповідно до страхового акту № 07391 02 від 06 серпня 2018 року, за договором страхування наземного транспорту № 3775332-02-00-00 від 17 березня 2017 року СК ВУСО, сума страхового відшкодування страхувальнику ТОВ УЛФ ФІНАНС, застраховане майно: автомобіль Volvo FMX - [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , відповідно до акту та п. 4.1.1. договору страхування наземного транспорту № 3775332-02-00-00 від 17 березня 2017 року, складає 299 186 грн 75 коп. Відповідно до платіжного доручення № 17458 від 06 серпня 2018 року ПрАТ СК ВУСО перерахувало ПП Техносервісінформ страхове відшкодування відповідно с/а07391-02 від 06 серпня 2018 за договором № 4487211-02-04-01 від 31 серпня 2017 (рах. LT-DP1802121 від 10 липня 2018) (Стр. ТОВ УЛФ ФІНАНС, заява від 09 липня 2018) у розмірі 149 593 грн 37 коп. Згідно платіжного доручення № 17584 від 07 серпня 2018 року ПрАТ СК ВУСО перерахувало ПП Техносервісінформ страхове відшкодування відповідно с/а07391-02 від 06 серпня 2018 за договором № 4487211-02-04-01 від 31 серпня 2017 року (рах.LT-DP1802121 від 10 липня 2018) (Стр. ТОВ «УЛФ ФІНАНС», заява від 09 липня 2018 року) у розмірі 149 593 грн 38 коп. Встановлено, цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу Тоуоtа Land Cruiser, державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/3106068 в ПрАТ СК БРОКБІЗНЕС. Відповідно до повідомлення ПрАТ Страхової компанії Брокбізнес від 10 грудня 2018 року вих. № ЦВ 709/50/У на адресу ПрАТ СК ВУСО, ПрАТ СК Брокбізнес прийняло рішення про виплату ПрАТ СК ВУСО страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль Volvo FMX, державний номер [NUMBER] , згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 3106068 від 15 лютого 2018 року. Виплата страхового відшкодування здійснена в строки, передбачені законодавством, в розмірі 99 490 грн. Відповідно до договору № 11/07/2019 від 11 липня 2019 року про відступлення права вимоги ПрАТ СК ВУСО відступило права вимоги ФОП [PERSON] за договором №3775332-02-00-00, номер страхового акту 07391-02 страхувальник ТОВ УЛФ ФІНАНС, боржник [PERSON] , сума страхового відшкодування 299 186 грн 75 коп., сума боргу 50 103 грн 38 коп. 22 липня 2019 року за вих.№ ВФ/07391-02 ФОП [PERSON] направлено на адресу [PERSON] повідомлення про відступлення прав вимоги. 22 липня 2019 року за вих. № ВФ/07391 02 ФОП [PERSON] направлено на адресу [PERSON] претензію про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 50 103 грн 38 коп. Викладені обставини встановлені постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.09.2023 у справі №204/7588/19, яка набрала законної сили, та не підлягають доведенню у цій справі відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.09.2023 у справі №204/7588/19 заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2020 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу скасоване; позовні вимоги Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків задоволені; стягнуто з [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] збитки у порядку суброгації в розмірі 50 103 грн 38 коп.,\~ витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн, судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп. Посилаючись на невиконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2020 року у справі №204/7588/19 в строк до 25.12.2023, [PERSON] звернувся з даним позовом до суду про стягнення з [PERSON] на свою користь 3% річних за період з 05.03.2020 по 24.12.2023 в сумі 5 720,00 грн, інфляційних втрат за період з березня 2020 року по грудень 2023 року в сумі 26 432,48 грн. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. У постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що позивач вже звертався з позовом до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу за період з 12.07.2019 по 16.02.2023. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2023 у справі №204/7295/22, яке набрало законної сили, в задоволенні позову було відмовлено. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. З огляду на те, що спір, про який заявлено позивачем у цій справі в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 04.03.2020 по 16.02.2023 був предметом розгляду у цивільній справі №204/7295/22 (охоплено періодом з 12.07.2019 по 16.02.2023), за результатами розгляду якої прийнято рішення суду, яке набрало законної сили, тобто існує рішення по спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тому провадження у справі у цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України. Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Совєтської А.В. від 25.12.2023 закінчено виконавче провадження №63377794, відкрите на виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03.08.2020 у справі №204/7588/19, у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду. Отже, з урахуванням викладеного, а також того, що позивач набув право вимоги боргу в сумі 50 103 грн 38 коп. на підставі договору про відступлення права вимоги № 11/07/2019 від 11 липня 2019 року, а постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.09.2023 у справі №204/7588/19 фактично підтверджено право позивача на стягнення грошових коштів в сумі 50 103 грн 38 коп. в порядку суброгації, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 17.02.2023 по 24.12.2023 в сумі 1\~276,\~61\~грн та інфляційних втрат за цей період ( з березня 2023 року по грудень 2023 року) у сумі 1 766, 21 грн. Посилання відповідача на те, що спірні відносини за період з 24.02.2022 регулюються п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд до уваги не приймає, оскільки зазначений пункт Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким, зокрема, обумовлено звільнення від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, застосовується до інших правовідносин. Стосовно витрат на правову допомогу суд враховує наступне. Положеннями ст.\~133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі ст.\~134\~ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до ст.137\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно зі ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі задоволення позову\~на відповідача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно задоволених вимог. Відповідно до п.8 ч.2 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Правова допомога позивачу у цій справі надавалася у суді першої інстанції адвокатом Самойленком П.М. на підставі договору про надання правової допомоги №03/01/19 від 30 січня 2019 року. Відповідно до додаткової угоди №2 від 13 березня 2023 року до договору про надання правової допомоги №03/01/19 від 30 січня 2019 року сторони домовилися про вартість послуг адвоката у цій справі у розмірі 4 000 грн. Згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) від 13.03.2023 до договору про надання правової допомоги №03/01/19 від 30 січня 2019 року адвокатом Самойленком П.М. надана правова допомога: аналіз судової практики, тривалістю 2 години, вартістю 500,00 грн; підготовка позовної заяви, тривалістю 5 годин, вартістю 1 500,00 грн. Також визначено авансування клієнтом послуг адвоката для здійснення супроводу та контролю судової справи (подання заяв, клопотань, звернення до державної виконавчої служби) в сумі 2\~000,00 грн. Позивачем сплачено адвокату Самойленку П.М. за надання правової допомоги 4\~000,00 грн. Відповідачем не надано жодних заперечень стосовно заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу у розмірі 4\~000,00 грн. Відповідно до частини п`ятої статті 137\~ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18. Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої\~статті 137 ЦПК України\~суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста\~статті 137 ЦПК України). Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі № 922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19. Зокрема, відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом. Враховуючи викладене, складність вказаної справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого на виконання таких робіт, принцип розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4\~000,00 грн є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Водночас, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, такі витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам. Отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 378,40 грн (4\~000,00 грн х 9,46%), а також судового збору в сумі 81,25 грн (858,88 грн х 9,46%). Відповідно до\~п.5\~ч.1\~ст.\~7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» сплачена\~сума судового\~збору повертається\~за клопотанням\~особи,\~яка його\~сплатила за\~ухвалою суду\~в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. З огляду на викладене, враховуючи, що суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 04.03.2020 по 16.02.2023 на загальну суму 29\~109,66 грн, тобто спір по суті в цій частині судом не розглядався, у позивача наявне право на повернення з бюджету судового збору в сумі 777,63 грн в разі заявлення відповідного клопотання.

Outcome: approved