Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 15871-03/2023 від 10.03.2023 р. в загальному розмірі 27 300,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 10.03.2023 р. між ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 15871-03/2023, підписаний електронним підписом Позичальника, відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора. 03.07.2023 р. між ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" та ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" укладено Договір факторингу № 3072023 від 03.07.2023 р., у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" передало ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП"за плату належні йому Права Вимоги, а останнє приймає належні ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" Права вимоги до боржників в зобов`язаннях, що виникли із основних договорів з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі. В свою чергу, 27.12.2023 р. між ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" та ТОВ "ФК "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" було також укладено Договір факторингу № 27122023-2, у відповідності, до якого ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" відступає ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому Прави Вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" Прави Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу Реєстру боржників від 27.12.2023 р. до Договору факторингу № 27122023-2 від 27.12.2023, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 27 300,00 грн., з яких: 7 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 20 300,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконує. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Тому позивач змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Ухвалою суду від 25.07.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у зв`язку з віднесенням даної категорії справ до малозначних. 17.10.2024 року винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник позивача в позовних вимогах просив розгляд справи проводити за його відсутністю, проти винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечує. Відповідач про розгляд справи повідомлена належним чином, позовна заява з додатками разом з копією ухвали про відкриття провадження у справі надсилалася відповідачу, які остання\~не отрималапро\~що свідчить\~поштовий конверт,\~який повернувся\~на адресу\~суду із\~відміткою "адресат\~відсутній за\~вказаною адресою", що відповідно до п. 4 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК\~України вважається повідомлена належним чином. Крім того, відповідач також додатково викликалась на розгляд справи, шляхом розмішення оголошення на офіційному сайті Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області. Причину своєї неявки не повідомила, відзив на позов не подала, із заявами та клопотаннями до суду не зверталась. Справа розглядається відповідно до ст. ст. 280-281 ЦПК України, в порядку заочного розгляду, за формою спрощеного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи зі наступного. Судом встановлено, що 10.03.2023 р. між ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 15871-03/2023, за умовами якого, позикодавець передав позичальнику у користування кошти в розмірі 7 000 грн. на погоджений умовами строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а він у свою чергу, зобов`язався повернути позичальнику таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити проценти від суми позики. Сторони дійшли згоди, що кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі позикодавця в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», шляхом використання одноразового ідентифікатора з метою підписання указаного договору та прийняття його умов. Строк кредитування складає 25 днів зі сплатою 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2.50 % на добу (а.с. 4-5). Згідно додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 15871-03/2023 від 10.03.2023 р., укладеного між ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" та [PERSON] сторонами погоджено графік платежів за указаним договором (зв. а с. 6). За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. 03.07.2023 р. між ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" та ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" було укладено Договір факторингу № 3072023. Відповідно до п. 1.2. Договору Фактор стає Новим кредитором в зобов`язаннях, що виникли із Основних договорів, та отримує права вимоги по зобов`язанням за Основними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті боргу за Основними договорами, строк платежу за якими настав, а також вимоги по Основним договорам, які виникнуть у майбутньому, з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі (а.с. 8-10). Крім того, позивачем, у якості доказу переходу прав вимоги до боржника щодо стягнення заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 15871-03/2023 від 10.03.2023 р. надано договір факторингу № 27122023-2 від 27.12.2023 р., укладеного між ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" та ТОВ "ФК "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ КРЕДИТІВ". Однак, даний договір факторингу суду наданий не у повному обсязі, а саме, після аркушу під № 3, який закінчується п. 2.2.3. слідує аркуш під № 9, який розпочинається п. 9.5 (а.с. 11-12). Тому, з урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що зазначений договір факторингу є недопустимим доказом у справі, так як наданий суду не в повному обсязі. Реєстр прав вимог до договору факторингу № 27122023-2 від 27.12.2023 р., який є його невід`ємною частиною, суду не наданий. Натомість, суду наданий лише витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 27122023-2 від 27.12.2023 р., який не містить підпису посадової особи і відтиску печатки ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП", що суперечить умовам договору факторингу та є недопустимим доказом, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу, оскільки копія витягу з Реєстру прав вимоги містить інформацію лише про прізвище боржника та номер кредитного договору № 15871-03/2023 без зазначення дати його укладання, тобто позивачем не доведено, що саме за спірним договором було передано право вимоги. (а.с. 14). В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Враховуючи вищевикладене, суд також вважає, що сторони погодили умови переходу права вимоги від Клієнта до Фактора, проте, позивачем не надано доказів щодо набуття права грошової вимоги за зобов`язанням [PERSON] за Договором про надання фінансового кредиту № 15871-03/2023 від 10.03.2023 р., у зв`язку з укладенням саме договору факторингу № 27122023-2 від 27.12.2023 р., укладеного між ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" та ТОВ "ФК "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ". Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З наведених підстав, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати зі сплати позивачем судового збору при зверненні до суду в сумі 3 028 грн, покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed