Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

27.08.2024 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив суд: визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком, [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення з цим позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03.09.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 11.10.2024 року представник позивача надала до суду висновок органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації ОМР про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.10.2024 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд по суті. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, подала до суду заяву по слухання справи без її участі. Представник органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації ОМР не з`явилася, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її особистої участі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 16 березня 2019 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис №323, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] y шлюбі народилась донька, [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень 21 серпня 2019 року зроблено відповідний актовий запис за № 1075, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Протягом останніх декількох років стосунки між подружжям розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, фактично сім?я припинила своє існування. Після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, спільна донька, [PERSON] , [INFO] , залишилась проживати з батьком, який самостійно займається її вихованням та утриманням, адже, матір не приділяла донці належної уваги, була зайнята «новими стосунками». Судом встановлено, що відповідачка повністю самоусунулась від виховання спільної дитини, не бере участь у вихованні дитини, не піклується станом здоров?я, розвитку, не цікавиться її життям, навчанням та успіхами дитини, не спілкується з дитиною та позивачем з цього приводу, остання не допомагає матеріально утримувати та забезпечувати доньку, яка залишилась без будь-якої уваги своєї матері. Позивач, без жодної участі відповідачки, матеріально забезпечує доньку і створив всі умови для її нормального життя та розвитку. Позивач - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та разом із донькою проживають за адресою: [ADDRESS] . Малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою Амбулаторії №5 КНП «Дитяча міська поліклініка № 6» ОМР, [PERSON] , [INFO] , з 12.09.2022 року проходить плановий та позаплановий огляд медичних спеціалістів в поліклініці № 6 . Дитина здорова, фізично розвинута на свій вік. Батько дитини, [PERSON] , постійно займається профілактикою здоров?я дитини, уважно прислуховується до порад лікарів. Мати - [PERSON] , контакту з лікарями установи не підтримує. Дитину на профілактичні огляди та консультації лікарів приводить батько. Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу дитині укладено з лікарем-педіатром [PERSON] . КНП «Дитяча міська поліклініка №6» OMP від 17.09.2019 року, та матір?ю дитини - [PERSON] . Згідно з довідкою Одеського закладу дошкільної освіти «Ясла-садок» №231 Одеської міської ради, [PERSON] , [INFO] , регулярно з 01.09.2022 року відвідує дитячий садок № 231. Батько дитини, [PERSON] , постійно спілкується з вихователями закладу, які займаються дитиною, цікавиться її успіхами та досягненнями, всі питання стосовно «дитячого садка» вирішуються з ним. Зазначено. що дитина завжди охайна, доглянута, морально спокійна. Батько дитини, [PERSON] батьківську плату сплачує вчасно, без затримок. Останній займається вихованням доньки самостійно, піклується про неї. Мати - [PERSON] , контакту з керівництвом та вихователями дитячого садка не підтримує, донькою не цікавиться. Дитину до дитячого садка, приводить та забирає батько. Згідно Довідки, що видана Дитячою академією танцю, [PERSON] навчається у дитячій академії танцю з 01.11.2023 р. Батько, [PERSON] бере активну участь у житті академії, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям та успіхами дитини, забезпечує відвідування навчання, організовує правильне проведення вільного часу. Мати, [PERSON] , у вихованні дитини участі не бере, з класним керівником на зв?язок не виходила, на батьківські збори не з?являлася. Таким чином, судом встановлено, що після фактичного припинення шлюбних між сторонами, коли їхня донька почала постійно проживати з позивачем, відповідачка повністю ухилилася від піклування про її здоров?я, фізичний, духовний та моральний розвиток, від матеріального утримання доньки. Отже, всі обов?язки щодо утримання, піклування та виховання дитини виконує позивач, як батько, донька повністю перебуває на його утриманні, він створює всі умови, щоб дитина розвивалася духовно, фізично, створює належні житлово-побутові умови проживання, забезпечує продуктами харчування, медичним доглядом, одягом, взуттям та іншими речами, які необхідні для нормального розвитку дитини. Відповідачка, як мати, будь-яку участь у вихованні дитини не приймає. Згідно матеріалів справи, [PERSON] проходить військову службу в Управлінні Служби безпеки України, про що складена довідка №65/14-599-еп від 21.08.2024 року для пред?явлення до Малиновського районного суду м. Одеси. Згідно Характеристики, наданої Управлінням, [PERSON] проходить службу в органах СБУ з жовтня 1998 року, де зарекомендував себе грамотним і принциповим співробітником за особистими якостями стриманий, добропорядний, дисциплінований, відповідальний та цілеспрямований, фізично здоровий, слідкує за своїм зовнішним виглядом, морально стійкий. На даний час в Малиновському районному суді м. Одеси розглядається позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (справа №521/12882/24). Як вбачається з висновку №3645/01-20 від 01.10.2024 року, орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком. Виходячи з того, що відповідачка не приймає жодної участі у вихованні доньки та не надає дитині матеріальної допомоги, позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом за захистом прав та законних інтересів, як своїх, так і своєї доньки. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 Сімейного кодексу України, згідно з положенням якої жінка та чоловік мають рівні права й обов?язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім?ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року. яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливими урахуваннями інтересів дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов?язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий оудинок. квартира. інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо). у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи. яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них. з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров?я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо. не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов?язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров?я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками: права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини. незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов?язковою є участь органу опіки та піклування. представленого належною юридичною особою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов?язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення. яке відповідало б інтересам неповнолітньої. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків. особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі. що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. На підставі викладеного, суд вважає, що є всі підстави для визнання місця проживання дитини з її батьком, [PERSON] , та, таким чином, захисту прав та законних інтересів дитини - [PERSON] . Згідно з пункту 1. 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конвенції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами. Адміністративними та законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов?язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Правова позиція щодо пріоритету інтересів дітей закріплена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 712/10623/17, де зазначено, що відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права. за винятком випадків. коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров?я чи моралі с або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такт аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників. які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те. що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини. незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками. проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини. Обов?язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов?язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов?язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до роз?яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає. вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини. Отже, виходячи з норм чинного законодавства України, позивач має право разом з позовною вимогою про визнання місця проживання дитини у даному позові просити суд стягнути на користь позивача аліменти на утримання доньки. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового. духовного. морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину. несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя. достатній для її фізичного. інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створений умов. необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, та ст. 180 передбачено, що батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктами 1. 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей. незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами. що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами. першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов?язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них. хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів. визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред?явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення з цим позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ч. 6 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 1211,20 гривень за позовну вимогу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Outcome: approved