Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

Представник позивача, адвокат Бутко О. О., звернувся до суду із даним позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника внаслідок професійного захворювання, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] , який працював у відповідача в період з січня 1988 р. по березень 2002 р. кріпильником з повним робочим днем. Тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів викликала у [PERSON] захворювання на пиловий бронхіт 1 ст., емфізема легень І-ІІ ст. 1. ст., дихальна недостатність, які за результатами розслідування, яке було визнано професійним захворюванням. Відповідно до п. 14 Акту розслідування професійного захворювання від 21 січня 2002 року професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи кріпильником в системі ШБУ треста "Кривбасшахтобуд" виконував комплекс робіт з кріплення гірничих виробіток різними видами кріплення, настилання рейкових шляхів, їх демонтаж, доставляння матеріалів за допомогою електровозів, лебідок, вручну їх навантаження, розвантаження, перенесення.При виконанні вказаних робіт не регулярно застосовувались засоби індивідуального захисту від впливу пилу, порушувались правила використання спецодягу при змінах температурного режиму та впливу фізичних навантажень. Згідно з п. 15 Акту розслідування професійного захворювання причиною виникнення професійного захворювання батька позивача було визнано його роботу на протязі 14 років в умовах впливу шкідливих професіональних факторів, зокрема:пилу фіброгенної дії на робочих місцях до 4,2 мг/м. куб. при ГДК = 2,0 мг/м. куб. протягом 47% робочого часу;відносної вологості повітря 90-100%;температура повітря в тупикових виробітках перевищувала 19 С, при роботі , при роботі на свіжому струмені - до 16 С, при нормативному значення 16-19 С.Факторами , які сприяли виникненню професійного захворювання, стали обводнення виробіток, вплив протягів, низька ефективність засобів індивідуального захисту від впливу пилу та нерегулярність їх застосування. [PERSON] помер [INFO] . Зазначав, що позивачка втратила близьку для неї людину, якого дуже любила, оскільки батько був для неї прикладом у житті, адже до самої смерті батько, незважаючи на досягнення позивачкою повноліття, піклувався за неї, навіть періодично надавав їй матеріальну допомогу під час, коли вона не працювала. Смерть батька є незворотною втратою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивачки будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість. Смерть батька призвела до того, що позивачка зазнала сильного нервового потрясіння. Моральні переживання з приводу втрати батька тривають у неї по теперішній час. Отже, смертю батька позивачці завдано глибоких моральних страждань. Зважаючи на ступінь та глибину моральних страждань позивачки, принцип розумності і справедливості, вважав за можливе визначити розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача внаслідок смерті батька позивачки, пов`язаної з його професійним захворюванням, у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 605600 грн. На підставі викладеного просив суд стягнути з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 605600 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових зборів. У відзиві представник відповідача, АТ «Криворізький залізорудний комбінат», адвокат Штефан Т. М., не визнаючи заявлені позовні вимоги, вказувала, що відповідно до залучених до матеріалів справи документів не встановлено жодного розладу здоров`я позивачки, пов`язаного з порушенням психологічного стану, не надано жодних документів. Таким чином, наявність моральних страждань позивачки не підтверджено жодним документом, а отже є безпідставним та необґрунтованим. Зазначена позивачкою сума моральної шкоди є необґрунтованою, оскільки жодних медичних документів про розлади здоров`я, пов`язаних з психологічним станом позивачки, до матеріалів справи не додано. Також звернула увагу на те, що на користь сестри та сина померлого [PERSON] судом було вже стягнуто моральну шкоду в розмірі по 300 000 грн. Крім того звернула увагу на той факт, що при стягненні моральної шкоди з цих сум грошових коштів мають бути утримані податки та збори відповідно до норм податкового законодавства, які є спеціальними. На підставі наведеного просив суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 5 вересня 2024 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Представник позивача, адвокат Бутко О. О., в позовній заяві просив провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Представник АТ «Криворізький залізорудний комбінат» не заперечував проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного вмотивування. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.01.2002 року причинами виникнення професійного захворювання у [PERSON] був тривалий період роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів протягом 14 років, а саме: пилу фіброгенної дії на робочих місцях до 4,2 мг/м3 при ГДК 2, 0 мг/м3 протягом 47% робочого часу; відносна вологість повітря 90-100%; температура повітря в тупикових виробітках перевищувала 19С при роботі, нормативне значення від 16С до 19С. Факторами, які сприяли виникненню професійного захворювання, стали обводнення виробіток, вплив протягів, низька ефективність засобів індивідуального захисту від впливу пилу та нерегулярність їх застосування . Відповідно до п. 12 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.01.2002 року, проведеного на підприємстві відповідача, у [PERSON] , стаж роботи якого в шкідливих умовах становив 14 років, було встановлено наступний діагноз: пиловий бронхіт першого ступеня; емфізема легень першого ступеня; дихальна недостатність першого-другого ступеня. Відповідно до п. 14 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.01.2002 року професійне захворювання у [PERSON] виникло за таких обставин: працюючи кріпильником в системі ШБУ треста «Кривбасшахтобуд» виконував комплекс робіт з кріплення гірничих виробіток різними видами кріплення: залізобетонне і бетонне, торкрет і набризг бетон, металеве, штангове, настилання рейкових шляхів, їх демонтаж, доставлення матеріалів за допомогою електровозів, лебідок, вручну їх навантаження, розвантаження, перенесення. При виконанні вказаних робіт не регулярно застосовувались засоби індивідуального захисту від впливу пилу, порушувались правила використання спецодягу при змінах температурного режиму та впливу фізичних навантажень . З копії свідоцтва про смерть, виданого 21 липня 2022 року Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №57, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Причиною смерті [PERSON] визнано професійне захворювання, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою МСЕК Серії АА № 0000328 «Про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом» від 03.08.2023 року. Суд вказує, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства. Виходячи ж з положень ст. 16, 23 ЦК та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Аналогічна правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 1 вересня 2020 року по справі № 216/3521/16-ц. Так за ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно із ч. 1, 2 ст. 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ст. 173 КЗпП закріплюється право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Так за ст. 179 КЗпП шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно із ч. 1 ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На підставі ч. 1-3 ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у: 1) фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, виходячи з наведених норм, слідує висновок, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Суд вказує, що у п. 9, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Також у Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 21 січня 2002 року, складеного на підприємстві відповідача, встановлено, що втрата працездатності [PERSON] настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, оскільки роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, тому суд дійшов висновку про наявність відповідальності відповідача, як підстави для відшкодування позивачці моральної шкоди за рахунок АТ «Криворізький залізорудний комбінат». Таким чином невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності, є підставою для відшкодування відповідачем заподіяної моральної шкоди. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палата Касаційного цивільного суду у постанові від 15 червня 2020 року по справі № 212/3137/17-ц. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Тлумачення ч. 2 ст. 1168 ЦК свідчить, що до суб`єктів, яким компенсується моральна шкода внаслідок смерті, відносяться діти потерпілої особи. Матеріалами справи встановлено, що померлий [PERSON] був батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , копією Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00042992276 й № 00042973042, а також копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Смерть [PERSON] , батька позивачки, яка стала наслідком отриманого професійного захворювання, є непоправною втратою для [PERSON] , оскільки вона втратила близьку для неї людину. В цьому сенсі суд зазначає, що призвели до смерті [PERSON] дії керівництва АТ «Криворізький залізорудний комбінат», як правонаступника ШБУ ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», яке не забезпечило безпечні умови праці позивача, оскільки причиною смерті батька позивачки стало професійне захворювання [PERSON] , набуте ним на підприємстві відповідача. Суд при цьому встановив, що рішенням від 19 лютого 2024 року Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, яке набуло чинності, позовні вимоги [PERSON] , дружини померлого [PERSON] , до АТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, в сумі 605600 грн. були задоволені частково шляхом стягнення з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Також суд встановив, що рішенням від 8 серпня 2024 року Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, яке набуло чинності, позовні вимоги [PERSON] , сина померлого [PERSON] , до АТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, в сумі 605600 грн. були задоволені частково шляхом стягнення з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи порівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 23 листопада 2022 року по справі № 686/13188/21 та від 25 травня 2022 року по справі № 487/6970/20. Суд також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Отже, на підставі встановлених обставин справи суд вважає доведеним той факт, що у зв`язку зі смертю [PERSON] , батька позивачки, останній було безумовно заподіяно моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, що потягло за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та необхідності докладання нею додаткових зусиль для організації свого життя після загибелі батька. Таким чином аргументи представника відповідача про те, що позивачка не підтвердила достатніми та допустимими доказами факт заподіяння їй моральних страждань та розмір завданої моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки смерть рідної людини є не відновлюваною втратою, що безумовно спричиняє страждання та переживання. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала така особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 3 грудня 2018 року по справі № 210/1036/17. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань [PERSON] внаслідок смерті батька, як наслідок отриманого [PERSON] у 2002 році професійного захворювання, а також бере до уваги ступінь втрати працівником працездатності через отримане ним профзахворювання, зважаючи на відповідальність підприємства відповідача через незабезпечення безпечних умов праці такого працівника, тривалість роботи [PERSON] на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів (14 років), а також те, що життя людини є найвищою цінністю, втрата якої для позивачки є невідновлюваною втратою. Таким чином суд дійшов висновку, що заявлений [PERSON] позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника, пов`язаної із професійним захворюванням, виходячи з глибини перенесених позивачкою страждань, у розмірі саме 300 000 грн., що думку суду відповідатиме принципу справедливості та розумності за встановленими обставинами справи. Також суд зазначає, що згідно із п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України (далі - ПК) платником податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент. За пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб визначається, зокрема, юридична особа (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПК, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та Розділом IV ПК. На підставі п. 163.1 ст. 163 ПК об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Відповідно до п. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК (в редакції змін, внесених Законом України від 16 січня 2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому в попередній редакції п. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК передбачав, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Отже, з 23 травня 2020 року п. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК було доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають з того часу оподаткуванню. Натомість, за старою редакцією п. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК було передбачено, що суми за рішенням суду про відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, не підлягали оподаткуванню. Таким чином за податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок смерті чоловіка, а отже, заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, тому вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок смерті чоловіка, пов`язаної з професійним захворюванням. При цьому моральну шкоду було завдано через смерть працівника внаслідок отримання чоловіком позивачки професійного захворювання, що відбулось у 2010 році, тобто до набрання чинності нової редакції ст. 164.2.14 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року). Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом неодноразово у постановах 23 грудня 2022 року по справі № 566/800/21, від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21, від 4 квітня 2018 року по справі № 212/2362/16-ц, від 3 грудня 2018 року по справі № 210/1036/17, від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача також підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивача звільнено за законом, відповідно до розміру частки задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 3000 грн.

Outcome: partial