Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.08.2020, відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем DAEWOO Lanos, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись на ньому по автодорозі Київ - Бишів в межах с. Білогородка на перехресті вул. Володимирської та автодороги Київ - Бишів, в порушення вимог Правил дорожнього руху, виконуючи поворот ліворуч, не надала перевагу у русі транспортному засобу, що рухався у зустрічному напрямку, виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення з мопедом DEFIANT Kengli під керуванням позивача. У результаті ДТП позивач отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Позивач зазначає, що внаслідок отриманих у ДТП тілесних ушкоджень вона проходила тривале стаціонарне та амбулаторне лікування, перенесла 3 хірургічні операції, на момент ДТП перебувала на 4-му тижні вагітності, що ускладнювало лікування. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.08.2023 у справі № 369/629/21 відповідача [PERSON] , було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження № 12020110200003090 від 25.09.2020 щодо неї закрито. У той же час, закриття кримінального провадження та звільнення відповідача від кримінальної відповідальності не звільняє її від обов`язку відшкодувати заподіну шкоду. Позивач зазначає, що отримала внаслідок дій відповідача матеріальну та моральну шкоду. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ СК «ВУСО», яке відшкодувало позивачу документально підтверджену матеріальну шкоду в розмірі 32 198,49 грн., а також частково моральну шкоду в розмірі 1 609,92 грн. Отримання моральної шкоди позивач обґрунтовує спричиненням їй діями відповідача негативних наслідків в результаті вчинення кримінального правопорушення відносно неї, завданням тілесних ушкоджень середньої тяжкості, стражданнями через сильний фізичний біль, тривалим стаціонарним та амбулаторним лікуванням, перенесенням 3-х хірургічних операцій, перебуванням у стані вагітності, що ускладнювало лікування та додавало додаткових хвилювань і страждань. Права нога від отриманих ушкоджень має понівечений, спотворений шрамами вигляд, що пригнічує позивача, спричиняє постійні страждання, нагадує про ДТП. Позивач також зазначає, що відповідач не визнає своєї очевидної провини у ДТП та відмовляється відшкодувати спричинену шкоду, не виявила співчування, не вибачилася. Разом з тим позивач зазначає, що отримала від відповідача 31.07.2023 та 19.08.2023 поштові перекази на суми 4000 грн. і 3000 грн. відповідно у якості «моральної компенсації». Завдану діями відповідача моральну шкоду позивач оцінює в 140 700 грн., посилаючись на висновок психолого-соціальної експертизи моральної шкоди потерпілого № 24-10-23 від 31.10.2023. Враховуючи часткове відшкодування відповідачем та ПрАТ СК «ВУСО» завданої їй моральної шкоди, остаточну суму яка підлягає стягненню з відповідача у якості відшкодування моральної шкоди, позивач визначає у 132 090 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.02.2024 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву від 13.04.2024, у якому заперечує позовні вимоги та просить суд відмовити у їх задоволенні. Свою позицію відповідач обґрунтовує, зокрема, тим, що звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо неї ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.08.2023 у справі №369/629/21 не встановлює її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки винуватість має бути доведена і встановлена обвинувальним вироком суду. Вважає, що позивач порушила Правила дорожнього руху, і матеріали щодо неї були виділені з кримінального провадження для притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, відповідач вважає недоведеним факт проходження позивачем лікування та перебування на момент ДТП у стані вагітності через недолучення останньою відповідної медичної документації, не погоджується з висновком психолого-соціальної експертизи моральної шкоди потерпілого № 24-10-23 від 31.10.2023, вважає його суперечливим та таким, що ґрунтується на припущеннях. Відповідач також зазначає, що одразу після ДТП 19.08.2020 та 21.08.2020 її чоловік відправив на картковий рахунок чоловіка позивача 5000 грн. та 2000 грн., перед поданням клопотання про закриття кримінального провадження направила позивачу 4000 грн та 3000 грн. моральної компенсації, стверджує, що цікавилась станом здоров`я позивача через родичів, звертає увагу на написану нею заяву, в якій офіційно приносить свої співчуття позивачу. Крім того відповідач звертає увагу суду на те, що вона є внутрішньо переміщеною особою і перебуває у скрутному матеріальному становищі. У відповіді на відзив від 24.04.2024 позивач відхиляє висловлені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача як безпідставні та наполягає на задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 20.05.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. 24.10.2024 через канцелярію суду представник позивача адвокат Кишенько С.В. подав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, а відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без участі відповідача. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (чч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ухвалою від 28.08.2023 Києво-Святошинський районний суд Київської області у справі №369/629/21 за кримінальним провадженням № 12020110200003090 від 25.09.2020 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, задовольнив клопотання обвинуваченої [PERSON] про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, звільнив [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження № 12020110200003090 від 25.09.2020 щодо неї закрив. Вказана ухвала не оскаржувалась і 05.09.2023 набрала законної сили. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України є нереабілітуючою підставою. Відповідач розуміла наслідки закриття кримінального провадження відносно неї за нереабілітуючою її обставиною, подала відповідне клопотання та наполягала на його задоволенні, погодилась з прийнятим судом рішенням і не оскаржувала його. Отже, відповідач погодилась з вчиненням нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає встановленими і такими, що не підлягають додатковому доказуванню, викладені в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської обставини від 28.08.2023 у справі №369/629/21 наступні обставини. 19.08.2024 близько 16 години 30 хвилин, відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем DAEWOO Lanos, реєстраційний номер [NUMBER] , рухалася на ньому по автодорозі Київ - Бишів в межах с. Білогородка в Києво-Святошинському (на момент ДТП) районі Київської області зі сторони с. Гнатівка у напрямку центра села. На нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг, а саме вулиці Володимирська та автодороги Київ - Бишів (головна), що в селі Білогородка, водій [PERSON] перед зміною напрямку свого руху, а саме виконання маневру повороту ліворуч в напрямку другорядної дороги - вулиці Володимирська, що веде до центру села, не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, проявила неуважність та, виконуючи поворот ліворуч, не надала перевагу у русі транспортному засобу, що рухався у зустрічному напрямку, виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення з мопедом DEFIANT Kengli під керуванням позивача [PERSON] , чим грубо порушила вимоги пп. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху. У результаті ДТП позивач [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді: саден, підшкірної гематоми лівої надбрівної ділянки; поширеної скальповано-рваної рани верхньої та середньої третин правої гомілки з ушкодженням м`язів, які згідно висновку експерта № 227/Д від 14.01.2021 відносяться до ушкоджень середньої тяжкості. Порушення водієм [PERSON] вимог пп. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП. З огляду на викладене, суд вважає, що у відповідача виник обов`язок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок вчинення нею вищевказаних протиправних дій. Такий висновок суду повністю узгоджується з позицією Верховного Суду у постановах від 12.12.2019 у справі № 755/18339/14-к, від 24.05.2018 у справі № 531/2332/14-к, від 15.01.2019 у справі № 185/442/16-к, від 23.06.2022 у справі № 204/2626/21 тощо. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу внаслідок протиправних дій відповідача моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, а також у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї. Протиправні дії відповідача знаходяться у прямому причинному зв`язку із завданою моральною шкодою. Такі висновку суду ґрунтуються на підставі досліджених судом доказів, зокрема: ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.08.2023 у справі № 369/629/21, висновку судово-медичного експерта № 227/Д від 14.01.2021, висновку судової інженерно-технічної експертизи від 09.12.2020 № СЕ-19/111-20/57789-ІТ, фотографій наслідків спричинення тілесних ушкоджень позивачу. Суд приймає за належну та допустиму оцінку спричиненої позивачу протиправними діями відповідача моральної шкоди в сумі 140 700 грн., яка підтверджується висновком комплексної психолого-соціальної експертизи моральної шкоди потерпілого № 24-10-23 від 31.10.2023. Доводи відповідача про суперечливість та грунтування на припущеннях вказаного висновку суд не може прийняти, оскільки вони є неконкретними і зводяться до загальної незгоди як з позовними вимогами, так і з долученими на їх підтвердження доказами. Окрім висловлення своєї незгоди відповідач не навела своєї думки з приводу розміру завданої нею моральної шкоди, не надала своїх доказів щодо оцінки розміру такої шкоди, не заявила до суду клопотань про призначення у справі відповідних експертиз. Обставини, що стосуються часткового відшкодування позивачу завданої моральної шкоди ПрАТ СК «ВУСО» в сумі 1 609,92 грн. та відповідачем в сумі 4000 грн. і 3000 грн., сторонами не заперечуються, тому приймаються судом як встановлені. Грошові перекази [PERSON] на картковий рахунок [PERSON] 19.08.2020 на суму 5025,13 грн. з коментарем «Для оплати лікування Пл-ник, [PERSON] », а також 21.08.2020 на суму 2010,05 грн. з коментарем «Перевод личных средств» суд не може врахувати як часткове відшкодування відповідачем завданої позивачу моральної шкоди, оскільки відповідач не є відправником коштів, а позивач не є їх отримувачем. Крім того, коментарі до платежів не підтверджують, що вони стосуються саме відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу. З урахуванням часткового відшкодування моральної шкоди суд вважає правильним, наведений позивачем розрахунок остаточної суми моральної шкоди, яка залишилась не відшкодованою, в розмірі 132 090 грн. Посилання відповідача на скрутне матеріальне становище не може в даній ситуації стати підставою для зменшення розміру відшкодування шкоди з огляду на положення ч. 4 ст. 1193 ЦК України, яке виключає таку можливість у разі, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. Долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву характеристики особи відповідача, довідки про доходи, акт обстеження житлово-побутових умов, лист співчуття не спростовують факту спричинення протиправними діями відповідача моральної шкоди позивачу, не можуть вплинути на оцінку розміру такої шкоди або зменшення розміру її відшкодування. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 1211,20 грн. До судових витрат, які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача, суд відносить витрати позивача на проведення комплексної психолого-соціальної експертизи моральної шкоди потерпілого в розмірі 6700 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № 24/10 від 24.10.2023 та квитанцією до платіжної інструкції № 0.0.3269627964.2 від 24.10.2023. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved