Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

Процедура (рух справи) : У липні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про виключення відомостей про особу, як батька дитини з актового запису про її народження. Відповідно до ч.4 ст.19, ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 28 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач, [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача адвоката Ісмайлової А. В. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі доказів, які є у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Аргументи позивача, [PERSON] : Позовні вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31.08.2021 року розірвано шлюб між сторонами, так як вони вже довгий час не проживала разом, а саме з 2017 року. Від Служби у справах дітей Приютівської селищної ради, позивач дізнався, що колишня дружина народила дітей та записала їх на нього, де вказала позивача батьком. Також, співробітником служби у справах дітей були надані копії свідоцтва про народження дітей. Про те, що у відповідача є діти позивач не знав. У відповідача народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач уклав новий шлюб. Вказує, що він не є біологічним батьком вказаних дітей. Службою у справах дітей, його було повідомлено, що у відповідача забирають дітей, через її негативний образ життя та до нього, як до чоловіка, який записаний батьком дітей, можуть пред`являти претензії, викликати на засідання комісії служби у справах дітей, тому йому рекомендували звернутись до суду із позовною заявою про виключення відомостей про його як про батька дітей з актових записів про народження. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, надав суду такі докази: копія паспорта [PERSON] , копія податкового номера [PERSON] , копія Витягу з реєстру територіальної громади; копія довідки №196971 про групу інвалідності позивача; копія повідомлення від 19.06.2023 р. від служби у справах дітей; - копія Свідоцтва про народження [PERSON] , копія Свідоцтва про народження [PERSON] ; копія Свідоцтва про шлюб. Позиція відповідача, [PERSON] : Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлена за місцем реєстрації та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, без поважних причин в судове засідання повторно не з`явилась, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не надала. Отже, про можливі заперечення проти позовних вимог відповідач суд не повідомила. Розглянувши справу в порядку загального позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов такого висновку. Встановлені судом обставини справи: Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] у місті Кривий Ріг, батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народилась [INFO] у місті Кривий Ріг, батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Мати дітей [PERSON] на момент зачаття та народження дітей перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON] . Позивач вказує, що шлюб з [PERSON] було розірвано 31.08.2021 року, проте з рішення Світловодського міськрайонного суду від 26 березня 2024 року про позбавлення батьківський прав [PERSON] та [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] вбачається, що позивач та відповідач станом на день народження дитини [PERSON] , а саме [INFO] перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідач без поважних причин в судове засідання не з`явилась, причини своєї неявки суду не повідомила. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, та не спростовані. Оцінка суду: В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII). Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 13 СК України). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини друга та третя статті 150 СК України). Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина перша статті 121 СК України). Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України). Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України). Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України). Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком (згідно із частиною п`ятою статті 136 СК України). Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав (частина перша статті 22 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»). Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України. Згідно із пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. ЄСПЛ зазначив у справі «Йевремович против Сербії», що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також необхідність приймати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. Задоволення позову позивача призведе до скасування відповідних зобов`язань позивача перед дитиною. За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 127/25686/17 (провадження № 61-43951св18), від 06 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц (провадження № 61-38660св18), від 22 грудня 2020 року у справі № 127/25686/17 (касаційне провадження № 61-13452св19), від 05 лютого 2021 року в справі № 615/483/20 (касаційне провадження № 61-17337св20). Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини перша-третя статті 12 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України). Беззаперечним доказом для визнання чи спростування батьківства у судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. У частині другій статті 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Предметом доказування у цій справі є встановлення факту біологічної спорідненості [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] . Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положеньЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. При вирішенні спору про оспорювання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. ЄСПЛ вказував у своїй практиці, що на сьогодні ДНК - тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07.05.2009). Висновок судово - медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку на підтвердження або спростування батьківства. Експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, буквального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 399/1029/15-ц, від 25.08.2020 у справі № 478/690/18, від 15.04.2021 у справі № 645/1098/18, від 19.05.2021 в справі № 207/789/19. Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Позивачем не заявлено клопотання про проведення експертизи. Висновок суду: Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом і наполягає на виключенні запису, як батька з актового запису про народження дітей [PERSON] та [PERSON] . Обгрунтовуючи це тим, що він не проживав з матір`ю дітей з 2017 року, та не бажає настання наслідків батьківства. Позивач в позовній заяві вказує, що розлучився з [PERSON] в 2021 році, тому він не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У відкритих джерелах судової влади міститься інформація, про те що позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було повернуто ухвалою суду від 31.08.2021 року. [PERSON] повторно звернувся до Світловодського міськрайонного суду з заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] лише 24 серпня 2023 року. З викладеного вбачається, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , народжені у шлюбі позивача та відповідача. Позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено відсутність кровного споріднення між ним та [PERSON] та [PERSON] , не підтверджено окремого проживання з їх матір`ю, а його твердження про відсутність кровного споріднення між ним та дітьми ґрунтуються на припущеннях, а суд не вправі з власної ініціативи збирати докази, що стосуються предмета спору. Враховуючи вказані обставини справи, суд приходить до висновку що заявлені позовні вимоги є не обґрунтованими та не підтверджені належними доказами, а відтак у задоволенні позову необхідно відмови. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, а позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду, суд відносить витрати зі сплати судового збору на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed