Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з під арешту. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 06.07.2011 року відповідно до Протоколу №1018 проведення аукціону по реалізації рухомого майна, яке належить [PERSON] , він придбав автомобіль марки «Ford Transit», 2007 року випуску, кузов [NUMBER] , синього кольору, тип кузова вантажний малотоннажний вантажопасажирський, д.н.з. [NUMBER] , за ціною 95 000,00 грн. 27.07.2011 року у виконавчому провадженні № [NUMBER] винесено постанову про зняття арешту з вказаного автомобіля, який був накладений постановою № 815/17 від 31.03.2011 ВДВС року Оболонського РУЮ у м. Києві, все інше майно залишено під арештом. Копію постанови про зняття арешту було надіслано Управлінню Державтоінспекціїї м.Києва, вих № 33134. Після завершення аукціону він звернувся до відділу МРЕO для зняття з реєстрації транспортного засобу з метою подальшої реєстрації на своє ім`я. Однак в знятті з реєстрації було відмовлено, в зв`язку з тим, що державним виконавцем не було надано Акт про проведення про проведені прилюдні торги, як це передбачено Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 68/5 від 27.10.1999 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 року за № 745/4038 (далі - Тимчасове положення). Як зазначає позивач, під час укладення Договору купівлі-продажу транспортного засобу позивач належним чином виконав свої зобов`язання та розрахувався з продавцем в повному обсязі, передавши грошові кошти продавцю, а продавець в свою чергу передав йому сам автомобіль, всі необхідні документи та комплект ключів від нього. З 06.07.2011 року, з моменту купівлі транспортного засобу на аукціоні, автомобіль є в його користуванні та володінні, оскільки після оплати грошових коштів та фактичної передачі в користування автомобіля, він набув право власності на спірний автомобіль на підставах, що передбачені законом. Проте, він обмежений як власник у праві володіння, користування та розпорядження майном, що належить йому на праві власності. Так, дізнавшись про те, що автомобіль значиться арештованим, він звернувся з запитом до приватного виконавця з проханням виключити даний автомобіль з Акту опису й арешту майна та скасувати арешт автомобіля. Згідно з відповіддю, наданою приватним виконавцем Миколою Овчаренком від 17.06.2024 року вих № 1630, на виконанні приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження [NUMBER]. Боржником за зазначеним виконавчим провадженням є [PERSON] . Згідно відповіді №31/15248-14910-2023 Головного сервісного центру МВС України, станом на 10.07.2023р. в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів наявна інформація про те, що [PERSON] є власником транспортного засобу FORD TRANSIT, vin [NUMBER] , ДНЗ [NUMBER] . Постановою № 71124641 від 19.07.2023 року на зазначене майно боржника накладено арешт. Державною виконавчою службою не було видано Акт про проведені прилюдні торги, отже немає підстав вважати про завершення процедури примусвової реалізації, та, відповідно, подальшого зняття арешту. Зважаючи на викладене, він не може використовувати транспортний засіб в повному обсязі, обмежений як власник у праві володіння, користування та розпорядження майном, що належить йому на праві власності, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що іншим шляхом арешт зняти неможливо, позивач просить задовольнити його вимоги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 09.07.2024 року позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 17.07.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу в її відсутність. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надавши заяву, в якій позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити, а також просила розглянути справу в її відсутність. Третя особа, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні ВДВС Оболонського РУЮ в м.Києві знаходилось виконавче провадження ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-1469, виданого 02.04.2010 року Деснянським районним судом м.Києва, про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» боргу в розмірі 269 129,41 грн., під час якого постановою ВДВС від 31.03.2011 року на майно боржника, в тому числі автомобіль «Ford Transit», 2007 року випуску, кузов [NUMBER] , синього кольору, тип кузова вантажний малотоннажний вантажопасажирський, д.н.з. [NUMBER] , було накладено арешт. Згідно протоколу № 1018 проведення аукціону по реалізації рухомого майна, яке належить [PERSON] , позивач є переможцем вказаного аукціону з реалізації спірного автомобіля. Постановами ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві від 27.07.2011 року вказаний автомобіль було знято з реєстрації, а також з нього було знято арешт, оскільки автомобіль було вилучено у порядку примусового виконання. Крім того, ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві було видано довіреність від 27.07.2011 року на ім`я позивача на зняття автомобіля з реєстрації. Також, з матеріалів справи вбачається, що згідно відповіді приватного виконавця Овчаренка М.О. від 17.06.2024 року вих № 1630, на виконанні приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження [NUMBER]. Боржником за зазначеним виконавчим провадженням є [PERSON] . Згідно відповіді №31/15248-14910-2023 Головного сервісного центру МВС України, станом на 10.07.2023р. в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів наявна інформація про те, що [PERSON] є власником транспортного засобу FORD TRANSIT, vin [NUMBER] , ДНЗ [NUMBER] . Постановою № 71124641 від 19.07.2023 року на зазначене майно боржника накладено арешт. Державною виконавчою службою не було видано Акт про проведені прилюдні торги, отже немає підстав вважати про завершення процедури примусвової реалізації, та, відповідно, подальшого зняття арешту. Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 56 ЗУ "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно з ст. 59 зазначеного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що позивач у 2011 році за результатами аукціону з реалізації майна боржника набув право власності на спірний автомобіль, з того часу він володіє та користується цим автомобілем. Незавершення процедури реєстрації спірного майна за позивачем у 2011 році мало наслідком накладення арешту на автомобіль постановою приватного виконавця Овчаренка М.О. відповідно до постанови від 19.07.2023 року у виконавчому провадженні № 71125509, що перешкоджає позивачу у здійсненні ним права власності на належне йому майно. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що позивач є власником спірного майна, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved