Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.07.2019 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Однак, сімейне життя між ними не склалося, та шлюбно-сімейні відносини фактично припинено. Від шлюбу є донька [PERSON] , [INFO] . Вважаючи збереження сім`ї неможливим, позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 20.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Позивач до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце, дату та час. Відповідач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та просить задовольнити. Просить залишити їй прізвище " [PERSON] ". У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 27.07.2019 року Солом`янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1463, який на даний час носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, не проживають разом, не ведуть спільного господарства і не мають спільного бюджету, примирення між ними стало неможливим. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому відповідно до ст. 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідач бажає залишити прізвище « [PERSON] ». На підставі п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved