Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

Короткий зміст вимог позовної заяви. У серпні 2024 року до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява від [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] про визнання договору міни нерухомого майна дійсним, у якій позивач просить суд визнати дійсним договір міни нерухомого майна №09/98 від 26 лютого 1998 року, зареєстрований на Одеській Новій Біржі, за яким [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] придбали у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, за доводами позовної заяви 26.02.1998 року на Одеській Новій Біржі було укладено договір міни нерухомого майна №09/98, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , 1994 року народження, [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що після підписання вказаного договору міни нові власники вселилися до квартири за адресою: [ADDRESS] , в якій [PERSON] та [PERSON] проживають до цього часу, а [PERSON] - померла [INFO] . За твердженнями позивача, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири. Позивач зазначає, що вона та її рідний брат [PERSON] є спадкоємцями майна [PERSON] першої черги, проте спадщину вони прийняти не можуть, оскільки договір міни на квартиру не посвідчений нотаріально, у зв`язку із чим змушені звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 18.09.2024 року у справі №521/13213/24 було відкрито провадження, вирішено розгляд проводити в порядку загального позовного провадження, справу призначено до судового розгляду в підготовчому судовому засіданні; витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ланіної Вікторії Іванівни (65080, м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 24) належним чином посвідчену копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] . \~ \~ \~ \~Відзиву від [PERSON] та письмових пояснень від третіх осіб до суду не надійшло, що не є перешкодою для розгляду даної справи за наявними у ній матеріалами. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 07.10.2024 року у справі №521/13213/24 провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] про визнання договору міни нерухомого майна дійсним \~закрите, призначено дату судового розгляду по суті позовних вимог. 17.10.2024 року копія спадкової справи №18/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] надійшла до Малиновського районного суду міста Одеси. В судове засідання учасники справи не з`явилися, позивач та її представник 17.10.2024 року надали до суду заяву, у якій просили розглянути справу за їх відсутності, просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач та треті особи також надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, 07.10.2024 року та 08.10.2024 року відповідно, підтримали позовні вимоги позивача. Зазначені клопотання судом розглянуті та задоволені, вирішено розглядати справу №521/13213/24 без участі сторін та третіх осіб у справі за наявними у ній матеріалами. Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання договору міни нерухомого майна дійсним, враховуючи таке. Малиновським районним судом міста Одеси було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини. Згідно договору міни нерухомого майна, посвідченого Одеською Новою Біржею № 09/98 від 26.02.1998 року [PERSON] передав у власність [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , 1994 року народження, [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , 1994 року народження, [PERSON] передали [PERSON] у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] . Даний договір було зареєстровано в Одеському міському Бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 05.03.1998 року №642, що підтверджено копіями договору міни, реєстраційним штампом БТІ, відомостями Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради від 13.08.2024 року №43161/04-04, Технічним паспортом на квартиру за адресою: [ADDRESS] , з якого вбачається, що квартира розташована на 4 поверсі 5 - ти поверхового будинку та складається з 2 житлових кімнат, житловою площею 31, 4 кв. м. Квартира, що відчужувалась, належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , виданого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори від 03.031995 року, зареєстрованим в Одеському БТІ 06.03.1995 року. 04.02.2022 року співвласник квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] - [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 1525. Після її смерті приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною Вікторією Іванівною заведена спадкова справа № 18/2022 (наявна у матеріалах справи), з якої вбачається, що 14.06.2022 року до Приватного нотаріуса надійшли заяви [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини після смерті їх матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що сторонами при укладенні договору міни було досягнуто згоди за усіма істотними умовами договору, відбувся обмін майна і сторони фактично вступили у володіння та користування придбаною квартирою, що підтверджується наявними у матеріалах цивільної справи копіями фіскальних чеків про сплату житлово-комунальних послуг. Інших належних та допустимих доказів стосовно наявних між сторонами спірних правовідносин матеріали цивільної справи не містять. Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для визнання договору міни нерухомого майна №09/98 від 26.02.1998 року, зареєстрованого на Одеській Новій Біржі, за яким [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] придбали у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] - дійсним. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані ним норми права під час прийняття аргументів позивача, викладених ним у позовній заяві. Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходить з того, що відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією в межах і відповідно до законів України. Зокрема, ст. 8 Конституції України в Україні встановлено, що в країні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. В силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Частинами 1- 5 ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Договір міни між сторонами був укладений 26.02.1998 року, тому на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР (1963 року). Згідно зі ст. 241 ЦК УРСР 1963 року за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Договір міни, в якому однією або обома сторонами є державні організації, може бути укладений лише у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Статтею 242 вказаного вище Кодексу передбачалося, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 128 ЦК України (у редакції 1963 року). Відповідно до ч. 1 ст. 45, ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. При укладанні договору міни сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір міни нерухомого майна укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Крім того, за змістом ст. 128, 153 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація в бюро технічної інвентаризації за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права власності на квартиру на підставі договору міни, посвідченого біржою, а не нотаріусом, станом на 26.02.1998 року не суперечила на той час чинному законодавству. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору міни та така домовленість підтверджується письмовими доказами, останні повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України "Про товарну біржу", наявні підстави для визнання договору міни нерухомого майна № 09/98\~від 26\~лютого 1998\~року,\~зареєстрованого на\~Одеській Новій\~Біржі -\~ дійсним. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Наразі правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені в дію ЦК України 2003 року. На час укладення спірної угоди, вимоги щодо реєстрації правочинів не були чинними. Крім того, в той час діяли норми, які передбачали суто реєстрацію нерухомого майна, що станом на день подання позову сторонами виконано. Відповідно до абз. 3 та 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому, суд зазначає, що здійснивши державну реєстрацію квартири в Одеському міському Бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 05.03.1998 року №642, держава цим самим визнала їх право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. З огляду на зазначене, суд вважає, що сторони виконали умови договору міни, договір відповідно до ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР був зареєстрований в БТІ у передбаченому законом порядку, угода з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, сторонами досягнуто згоди зі всіх його істотних умов, таким чином [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули право власності на домоволодіння, тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення з метою розпорядження позивачем належним їй майном та оформлення спадкових прав.

Outcome: approved