Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] кредитну заборгованість у розмірі 60568 гривень 02 копійки. Товариство мотивує поданий позов тим, що на підставі укладеного 25 червня 2021 року між сторонами кредитного договору відповідачу [PERSON] видано кредит у сумі 50000 гривень. Однак остання не виконує належним чином свої кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 11 березня 2024 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 60568,02 гривень. Відповідач здійснила часткову оплату за договором на суму 55900,00 гривень. З посиланням на ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625, 626, 1049, 1050 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача 35000,90 гривень основної суми боргу, 25567,12 гривень заборгованості за процентами та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 гривні. 03 травня 2024 року до суду надійшов відзив від [PERSON] на позовну заяву ТзОВ «Бізнес Позика», в якому остання просить позов задовольнити частково, у сумі 43640,00 гривень. Відповідач, посилаючись на норми ст. 11, 12 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначає, що положення договору про споживчий кредит щодо сплати позичальником комісії за надання кредиту без зазначення переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням, поверненням кредиту і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, є нікчемними. Нікчемність договору має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Стверджує, що нею було сплачено 55900 гривень, з яких на погашення тіла кредиту 14999,10 гривень, на погашення відсотків 33400,90 гривень, на погашення комісії 7500,00 гривень. Враховуючи, що комісію за обслуговування кредитного договору було встановлено незаконно, кошти у розмірі 7500,00 гривень підлягають зарахуванню на погашення заборгованості по тілу кредиту на підставі п. 3.5 кредитного договору. Згідно з графіком платежів позичальник повинен був сплатити кошти у наступному розмірі: проценти за користування кредитом 49540,00 гривень, основна сума 50000,00 гривень, комісія за надання кредиту 7500,00 гривень. Загальний платіж 107040,00 гривень. Відповідачем сплачено на погашення заборгованості за кредитним договором 55900,00 гривень, з яких на погашення тіла кредиту 14999,10 гривень, на погашення процентів 33400,90 гривень, на погашення комісії 7500,00 гривень. Враховуючи неправомірність стягнення комісії в сумі 7500,00 гривень, ця сума підлягає зарахуванню на погашення заборгованості по тілу кредиту. Отже, відповідачем повинна бути повернута заборгованість у розмірі 99540,00 гривень (107040,00 грн. 7500,00 грн. = 99540,00 грн.) Враховуючи сплату позичальником боргу у розмірі 55900,00 гривень, розмір заборгованості становить 43640,00 гривень (99540,00 55900,00= 43640,00 грн.). Відтак, відповідач вважає, що до стягнення підлягає сума 43640,00 гривень заборгованості по кредиту. Просить позов задовольнити частково. 06 травня 2024 року від ТзОВ «Бізнес Позика» надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Позивач стверджує, що відповідачу встановлена комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування, що відповідає принципу свободи договору. Відповідач, уклавши кредитний договір, погодився сплатити комісію за надання кредиту. Окрім договору, відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту. Позивач зазначає, що Закон України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначає загальні витрати за споживчим кредитом. Зокрема, встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом відносяться комісії кредитодавця. Комісії кредитодавця витрати, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Звертає увагу суду, що всі істотні умови договору (тип, строк кредиту, відсотки, комісія за кредитом) встановлені у договорі, який уклав відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями та підписав у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Протягом строку дії договору відповідач жодних заперечень щодо змісту договору не висловлював, із заявами про розірвання договору чи визнання його (чи окремих положень) недійсним не звертався. Відповідачу було відомо про його обов`язок щодо сплати комісії, останній здійснював платежі на погашення заборгованості та не заперечував проти цього протягом усього строку дії кредитного договору аж до звернення позивача до суду із позовом. Така поведінка відповідача є порушенням принципу добросовісної поведінки. Щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором, стягнення процентів та їх розміру позивач вказує, що наданий ним розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору та є обґрунтованим. Всі платежі відповідача були враховані у розрахунку. При цьому, відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором. Також стверджує, що порушення позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту. 08 травня 2024 року до суду надійшли заперечення від представника відповідача [PERSON] , у яких остання просить суд не долучати до матеріалів справи докази, які були подані ТзОВ «Бізнес позика» з порушенням норм ЦПК України. 25 червня 2024 року від представника позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній покликається на останню судову практику щодо правомірності встановлення в кредитних договорах комісії за надання кредиту. 27 червня 2024 року від представника відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення, в яких остання, покликаючись на судову практику, просила суд врахувати викладену у ній інформацію при вирішенні спору. Одночасно 03 травня 2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до ТзОВ «Бізнес Позика» про захист прав споживачів, в якій позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсними положення договору про надання кредиту №261037-КС-003 від 25 червня 2021 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 7500,00 гривень; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» здійснити перерахунок платежів, здійснених [PERSON] за договором про надання кредиту №261037-КС-003 від 25 червня 2021 року в рахунок комісії за надання кредиту у розмірі 7500,00 гривень в рахунок погашення основного боргу за договором про надання кредиту №261037-КС-003 від 25 червня 2021 року. [PERSON] мотивує зустрічну позовну заяву тим, що умовами кредитного договору від 25 червня 2021 року передбачено сплату позичальником комісії за надання кредиту у розмірі 7500,00 гривень. При цьому, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). ТОВ «Бізнес Позика» не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». [PERSON] також вказує, що сплатила на погашення заборгованості за кредитним договором 55900,00 гривень, з яких на погашення тіла кредиту 14999,10 гривень, на погашення процентів 33400,90 гривень, на погашення комісії 7500,00 гривень. Відповідно до п. 3.5 кредитного договору, у разі недостатності суми здійсненого платежу, для виконання зобов`язання до договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості в першу чергу прострочена сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом. Таким чином, кошти в сумі 7500,00 гривень підлягають зарахуванню на погашення заборгованості по тілу кредиту. 19 липня 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» подано відзив на зустрічну позовну заяву, у якому просить позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задовольнити у повному обсязі; у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ТОВ «Бізнес Позика» про визнання недійсними положення кредитного договору щодо комісії за надання кредиту та зобов`язання ТОВ «Бізнес Позика» здійснити перерахунок платежів за кредитним договором в рахунок погашення тіла кредиту відмовити у повному обсязі. Представник відповідача за зустрічною позовною заявою обґрунтовує відзив, зокрема, тим, що стороною позивача не надано жодних належних та достатніх пояснень щодо того, які саме вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, були начебто недодержані сторонами в момент укладення кредитного договору. Також кредитним договором встановлена комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування. У зв`язку з цим, посилання відповідача за первісною позовною заявою на судову практику щодо правомірності стягнення комісії за обслуговування кредиту є неправомірним, така судова практика не має братися судом до уваги. Встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору. 26 липня 2024 року представник позивача за зустрічною позовною заявою подала відповідь на відзив, в яких з посиланням на судову практику вказала на нікчемність положень кредитного договору про обов`язок [PERSON] сплачувати комісію за надання кредиту та просила зарахувати кошти в сумі 7500,00 гривень на погашення заборгованості позичальника за кредитом. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 24 квітня 2024 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 24 квітня 2024 року постановлено витребувати від Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) інформацію, що містить банківську таємницю, зокрема: чи випускалася банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № [NUMBER] за період з 25 червня 2021 року по 10 грудня 2021 року включно. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 18 червня 2024 року суд постановив перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, замінити засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Підготовче провадження у справі призначив на 21 лютого 2024 року. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 17 липня 2024 року суд постановив прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднати в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 09 вересня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання представник ТзОВ «Бізнес Позика» не з`явився, у заявах по суті справи просив розгляд справи проводити у його відсутність, первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник в засідання суду не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 25 червня 2021 року між ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір №261037-КС-003 про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами надання споживчих кредитів ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА». Відповідно до п.1 договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 50000,00 гривень строком на 24 тижні. Термін дії договору: до 10 грудня 2021 року. Процентна ставка за кредитом: в день 0,82236455, фіксована. Комісія за надання кредиту: 7500,00 гривень. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 107040 гривень. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 3104,16 процентів. Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (надалі проценти за користування кредитом) нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із врахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА». Згідно з п. 9 договору, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до укладання договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (а. с. 20). Факт перерахування банком коштів в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень підтверджується довідками ТОВ «ФК «Елаєнс», згідно з яких 25 червня 2021 року [PERSON] перераховано кошти платежами по 25000 гривень (а. с. 27). Згідно з розрахунком позивача за кредитним договором №261037-КС-003 від 25 червня 2021 року відповідачу видано кредит у сумі 50000 гривень, за період кредитування з 25 червня 2021 року по 10 грудня 2021 року нараховано відсотків 58968,02 гривень, нараховано комісії 7500,00 гривень. Всього сплачено 55900,00 гривень, з яких на погашення тіла кредиту зараховано 14999,10 гривень, на сплату відсотків 33400,90 гривень, на сплату комісії 7500,00 гривень. Залишок заборгованості згідно кредитного договору станом на 11 березня 2024 року складає: 60568 гривень 02 копійок, з яких за кредитом: 35000,90 гривень, за відсотками: 25567,12 гривень (а. с. 9-16). Як вбачається із наведеного у відзиві на позов розрахунку заборгованості [PERSON] , згідно з графіком платежів позичальник повинен був сплатити кошти у наступному розмірі: основна сума 50000,00 гривень, проценти за користування кредитом 49540,00 гривень, комісія за надання кредиту 7500,00 гривень. Загальний платіж 107040,00 гривень. Відповідачем сплачено на погашення заборгованості за кредитним договором 55900,00 гривень, з яких на погашення тіла кредиту 14999,10 гривень, на погашення процентів 33400,90 гривень, на погашення комісії 7500,00 гривень. Враховуючи неправомірність стягнення комісії в сумі 7500,00 гривень, на думку відповідача за первісним позовом, ця сума підлягає зарахуванню на погашення заборгованості по тілу кредиту. Отже, відповідачем повинна бути повернута заборгованість у розмірі 99540,00 гривень (107040,00 грн. 7500,00 грн. = 99540,00 грн.). Враховуючи сплату позичальником боргу у розмірі 55900,00 гривень, розмір заборгованості становить 43640,00 гривень (99540,00 грн. 55900,00 грн. = 43640,00 грн.). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм. Згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Наданий позивачу кредит є споживчим, тому на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання, обслуговування та повернення кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29, 31.33 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) дійшла такого висновку: «З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (п. 31.25 постанови). У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті \~12 Закону України «Про споживче кредитування». Суд звертає увагу, що пунктом 1 спірного договору №261037-КС-003 про надання кредиту від 25 червня 2021 року [PERSON] встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 7500,00 гривень. Необхідність внесення плати за надання кредиту передбачена й у паспорті споживчого кредиту від 25 червня 2021 року. При цьому, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та на які банком встановлена комісія за надання кредиту. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено плату за послуги банку і банком не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного договору, суд вважає, що положення договору №261037-КС-003 від 25 червня 2021 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 7500,00 гривень є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку із встановленням судом нікчемності положення договору про надання кредиту №261037-КС-003 від 25 червня 2021 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 7500,00 гривень, наявні підстави для зарахування сплачених [PERSON] коштів у розмірі 7500,00 гривень, що були спрямовані банком на погашення комісії за надання кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по кредитному договору. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачка за первісним позовом в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не погасила, чим порушила вимоги договору і цивільне право позивача за первісним позовом підлягає судовому захисту. При цьому, остання розмір фактично сплачених нею сум не заперечила, доказів погашення заборгованості в повному обсязі суду не надала, однак не погодилась з розрахунком заборгованості позивача за первісним позовом ТзОВ «Бізнес Позика» в частині стягнення основного тіла кредиту у розмірі 35000,90 гривень та відсотків у розмірі 25567,12 гривень. Вважає, що залишок заборгованості становить 43640,00 гривень. ТзОВ «Бізнес Позика» вважає наданий ним розрахунок правильним та обґрунтованим. Суд перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості з врахуванням сплачених [PERSON] сум, які бути зараховані Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на погашення комісії за кредитним договором, і провів свій розрахунок. Так, станом на 09 липня 2021 року заборгованість відповідача становить: 50000,00 (основна сума кредиту) +6167,70 (проценти) = 56167,70 грн. 09.07.2021 р. відповідач сплатила 9000 грн. Тому: 56167,70 - 9000=47167,70 грн. Розмір відсотків становить: 47167,70 х 0,82236455 = 387,89% в день. Тому з 10 липня 2021 року по 24 липня 2021 року (дата наступного платежу) відповідач мала сплатити: 387,89 х 15 днів = 5818,35 грн. процентів. 24 липня 2021 року відповідач сплатила 8900 грн. Тому: 47167,70 грн. + 5818,35 грн. - 8900 = 44086,05 грн. Розмір відсотків становить: 44086,05 грн. х 0,82236455 = 362,54% в день. Тому з 25 липня 2021 року по 07 серпня 2021 року (дата наступного платежу) відповідач мала сплатити: 362,54 х 14 днів = 5075,56 грн. процентів. 07 серпня 2021 року відповідач сплатила 9000 грн. Тому: 44086,05 грн. + 5075,56 -9000 = 40161,61 грн. Розмір відсотків становить: 40161,61 грн. х 0,82236455 = 330,27% в день. Тому, з 08 серпня 2021 року по 20 серпня 2021 року (дата наступного платежу) відповідач мала сплатити: 330,27 х 13 днів = 4293,51 грн. процентів. 20 серпня 2021 року відповідач сплатила 9000 грн. Тому: 40161,61 грн. + 4293,51 - 9000 = 35455,12 грн. Розмір відсотків становить: 35455,12 грн. х 0,82236455 = 291,57% в день. Тому, з 21 серпня 2021 року по 07 вересня 2021 року (дата наступного платежу) відповідач мав сплатити: 291,57 х 18 днів = 5248,26 грн. процентів. 07 вересня 2021 року відповідач сплатила 9000 грн. Тому: 35455,12 грн. + 5248,26 - 9000 = 31703,38 грн. Розмір відсотків становить: 31703,38 грн. х 0,82236455 = 260,71% в день. Тому, з 08 вересня 2021 року по 22 вересня 2021 року (дата наступного платежу) відповідач мав сплатити: 260,71 х 15 днів = 3910,65 грн. процентів. 22 вересня 2021 року відповідач сплатив 9000 грн. Тому, 31703,38 грн. + 3910,65 - 9000 = 26614,03 грн. Розмір відсотків становить: 26614,03 грн. х 0,82236455 = 218,86% в день. Тому, з 23 вересня 2021 року по 10 грудня 2021 року (закінчення строку кредитування) відповідач мав сплатити: 218,86 х 79 днів = 17289,94 грн. процентів. 23 грудня 2021 року відповідач сплатила ще 2000 грн. Таким чином, відповідач повернула 55900 грн. Відтак, сума відсотків при наведеному вище графіку внесення платежів відповідачем становить 41636,27 гривень (5818,35 грн. + 5075,56 грн. + 4293,51 грн. + 5248,26 грн+3910,65 грн. + 17 289,94 грн.). Отже, відповідач [PERSON] повинна повернути позивачу 50000 гривень основного тіла кредиту та 41636,27 гривень відсотків. Всього 91636,27 гривень. Відповідач повернула 55900 гривень. Тому заборгованість становить 35736,27 гривень (91636,27 55900,00 = 35736,27). З врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості слід задовольнити частково, стягнувши суму заборгованості за кредитом у розмірі 35736,27 гривень. Щодо способу захисту порушеного права за зустрічним позовом. [PERSON] у зустрічній позовній заяві просила визнати недійсними положення договору про надання кредиту №261037-КС-003 від 25 червня 2021 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 7500,00 гривень; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» здійснити перерахунок платежів, здійснених [PERSON] за договором про надання кредиту №261037-КС-003 від 25 червня 2021 року в рахунок комісії за надання кредиту у розмірі 7500,00 гривень в рахунок погашення основного боргу за договором про надання кредиту №261037-КС-003 від 25 червня 2021 року. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі №910/3907/18 (провадження №12-46гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18 (провадження №12-140гс19)). Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц (провадження №14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження №12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий cпociб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Такий висновок викладено у п. 33.5 постанови Великої палати Верховного Суду №496/3134/19 від 13 липня 2022 року. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Taкi висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (провадження №12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу. Таким чином, зустрічна позовна вимога про визнання недійсними положення вищевказаного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 7500 гривень не підлягає задоволенню у зв`язку із обранням неналежного способу захисту порушеного права. Також, враховуючи, що судом встановлено нікчемність положення пункту 1 договору про надання кредиту №261037-КС-003 від 25 червня 2021 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредитної заборгованості в сумі 7500,00 гривень, оскільки кредитування за договором №261037-КС-003 закінчилось, питання щодо стягнення заборгованості за даним договором вирішено судом в межах розгляду первісного позову по суті, відсутні підстави для задоволення вимог про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» здійснити перерахунок платежів, здійснених [PERSON] за договором про надання кредиту №261037-КС-003 від 25 червня 2021 року як комісію за надання кредиту у розмірі 7500,00 гривень в рахунок погашення основного боргу за договором про надання кредиту №261037-КС-003 від 25 червня 2021 року. Відтак, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити повністю. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Із наведеного слідує, що з відповідача за первісною позовною заявою [PERSON] на користь позивача за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме судовий збір в розмірі 1429 гривні 26 копійок. На підставі ст. 509, 526, 527, 530 ЦК України,

Outcome: partial