Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

20.06.2023 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив суд, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 08.12.2023 року: визнати недійсним та скасувати договір комісії №5296/23/0061110 від 10.02.2023 року, укладеного уповноваженою [PERSON] особою [PERSON] , який діяв на підставі довіреності НРС №851410, виданої приватним нотаріусом ОМНО Котовою О.В. 08.02.2022 року) з ТОВ «ФОРСАЖАВТО» в особі [PERSON] ; визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу № 5296/23/006155 від 14.02.2023 року транспортного засобу - автомобіля марки «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] укладений між ТОВ «ФОРСАЖАВТО» в особі [PERSON] та [PERSON] ; визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу №7613/23/017825 від 01.04.2023 року транспортного засобу - автомобіля марки «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] укладений з [PERSON] ; визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу №7613/23/018708 від 08.04.2023 року транспортного засобу - автомобіля марки «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , укладений з [PERSON] ; визнати право приватної власності на транспортний засіб - автомобіль марки «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу № 5187 від 12.05.2022 року; витребувати у [PERSON] та повернути [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] ; стягнути з відповідачів на користь [PERSON] судові витрати, пов?язані з розглядом вказаної справи. 20.06.2023 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.06.2023 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на майно відповідача - [PERSON] , а саме: на автомобіль марки «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] , д.н.з. автомобіля [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ; заборонено [PERSON] , та будь-яким іншим особам здійснювати будь-які дії щодо відчуження (продажу) автомобіль марки «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] , д.н.з. автомобіля [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ; встановлено заберігання автомобіля «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] , д.н.з. автомобіля [NUMBER] на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів. 18.08.2023 року представник [PERSON] подав до суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 22.08.2023 року представник [PERSON] подав до суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 25.08.2023 року представник третьої особи подав до суду письмові пояснення у справі, у яких просив врахувати пояснення під час ухвалення справи. 08.09.2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив [PERSON] , у якому просив залишити без розгляду відзив на позовну заяву. 08.09.2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив [PERSON] , у якому просив залишити без розгляду відзив на позовну заяву. 10.10.2023 року представник позивача подала до суду заяву про приєднання доказів до справи. 12.10.2023 року до суду надійшла заява [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.10.2023 року у задоволенні клопотання відповідача - [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову відмовлено. 20.10.2023 року до суду надійшла заява [PERSON] про застосування зустрічного забезпечення позову. 20.10.2023 року до суду надійшла заява [PERSON] про часткове скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі в частині користування автомобілем та розміщення автомобіля на штрафний майданчик. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.10.2023 року відмолено у задоволенні заяви [PERSON] про застосування зустрічного забезпечення позову. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.10.2023 року клопотання відповідача - [PERSON] про часткове скасування заходів забезпечення позову задоволено, частково скасувано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою суду від 21.06.2023 року, які полягають у зберіганні автомобіля «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] , д.н.з. автомобіля [NUMBER] , на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів, постановлено, що в іншій частині ухвала суду про забезпечення позову від 21.06.2023 року продовжує свою дію 09.11.2023 року до суду надійшла представника відповідача - [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову та застосування зустрічного забезпечення. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.11.2023 року заяву представника відповідача - [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову та застосування зустрічного забезпечення повернено заявнику без розгляду. 08.12.2023 року до суду надійшла заява відповідача - [PERSON] про застосування заходів зустрічного забезпечення позову. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08.12.2023 року у задоволенні заяви представника відповідача - [PERSON] про застосування зустрічного забезпечення відмовлено. 08.12.2023 року до суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог. 08.12.2023 року до суду надійшла заява відповідача - [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08.12.2023 року заяву [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову та застосування зустрічного забезпечення повернено заявнику без розгляду. 13.02.2024 року до суду надійшло клопотання представника [PERSON] про доручення доказів. 13.02.2024 року до суду надійшло клопотання представника [PERSON] про заміну неналежного відповідач належним. 13.02.2024 року до суду надійшло клопотання представника [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представник [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про доручення доказів. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про заміну первісного відповідача належним відповідачем. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2024 року прийнято заяву представника позивача про зменшення позовних вимог, розгляд справи продовжено з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2024 року у задоволенні клопотання представника позивача про доручення доказів відмовлено. 13.02.2024 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. 14.02.2024 року представник [PERSON] подав до суду заяву про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору. 19.02.2024 року представник [PERSON] подав до суду клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження. 23.02.2024 року представник [PERSON] подав до суду заяву про відвід судді. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.02.2024 року визнано заявлений відвід судді представника [PERSON] від розгляду цивільної справи необґрунтованим. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.02.2024 року суддею Громіком Д.Д. відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] у відводі судді Бобуйка І.А. від розгляду справи. 01.03.2024 року представник [PERSON] подав до суду заяву про відвід судді. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.03.2024 року визнано заявлений відвід судді представника [PERSON] від розгляду цивільної справи необґрунтованим. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08.03.2024 року суддею Маркаровою С.В. відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] у відводі судді Бобуйка І.А. від розгляду справи. 06.03.2024 року представник [PERSON] подав до суду заяву про відвід судді. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.03.2024 року визнано заявлений відвід судді представника [PERSON] від розгляду цивільної справи необґрунтованим. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.03.2024 року суддею Тополевою Ю.В. відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] у відводі судді Бобуйка І.А. від розгляду справи. 19.03.2023 року представник [PERSON] подав до суду клопотання про доручення доказів. 19.03.2024 року представник [PERSON] подала до суду клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2024 року повернув клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження представнику [PERSON] без розгляду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2024 року визнано заявлений відвід судді представника [PERSON] від розгляду цивільної справи необґрунтованим та відмовлено у його задоволенні. 05.04.2024 року представник [PERSON] подала до суду відзив, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 05.04.2024 року представник [PERSON] подав до суду клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження 05.04.2024 року представник [PERSON] подала до суду заяву про відвід судді. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.04.2024 року визнано заявлений відвід судді представника [PERSON] від розгляду цивільної справи необґрунтованим. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08.03.2024 року суддею Роїком Д.Я. відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] у відводі судді Бобуйка І.А. від розгляду справи. Представник позивача в судове засідання з`явився, просив позовну заяву задовольнити. Представник [PERSON] у судове засідання з`явився, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися,про дату час та рогляд справи повідомлялись належним чином та своєчасно, представник [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку із відрядженням. Суд у судовому засіданні дослідив заяву представника [PERSON] про відкладення розгляду справи та прийшов до висновку про відмову в її задоволенні, оскільки представник [PERSON] не надала суду ніяких доказів того, чи дійсно вона перебуває у відрядженні та на який термін. [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, представник [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його особистої участі. Представник регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Одеській області у судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення, у яких просив розглядати справу без його особистої участі та при ухваленні рішення врахувати надані письмові пояснення. [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 29.04.2022 року позивач [PERSON] , знайшов оголошення щодо продажу транспортних засобів, які розміщувались на сайті «OLX» та вирішив придбати автомобіль «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва. Ознайомившись з описом автомобіля, оглянувши фото автомобіля, які надавались на сайті продавцем на ім?я [PERSON] , позивач побачив, що автомобіль відповідає вимогам автомобіля-позашляховика. Також, в оголошенні був вказаний VIN автомобіля, а саме: [NUMBER] та прикріплений номер телефону продавця « [NUMBER] ». Зі свого мобільного телефону « [NUMBER] » позивач зателефонував за номером телефону « [NUMBER] », слухавку телефону підняв чоловік, який представився [PERSON] . У ході розмови [PERSON] сказав, що він дійсно продає автомобіль «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , д.р.з. [NUMBER] за 25000 доларів США, а позивач виявив бажання придбати це авто. Продавець та позивач стали вирішувати, як саме оформити технічну документацію, а саме переоформлення транспортного засобу. [PERSON] пояснив йому, що в м. Одесі складна ситуація з пальним, а також здійснюються постійні воєнні атаки зі сторони Росії, та, для його безпеки і зручності він може скласти акт реалізованого транспортного засобу, при цьому пояснив, що переоформлення транспортного засобу можливе і без участі позивача. [PERSON] сказав, що може доставити автомобіль «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , д.р.з. [NUMBER] з м. Одеса до м. Львів за допомогою «Укрзалізниці». [PERSON] також повідомив позивачу, що його мама [PERSON] в найближчий час буде їхати потягом з м. Одеси до м. Львів і якщо йому підходить, то всі необхідні документи та ключі від автомобіля «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , д.р.з. [NUMBER] він передасть [PERSON] та грошові кошти у сумі 25000 (двадцять п?ять тисяч) доларів США передати [PERSON] . Позивач погодився на пропозицію чоловіка на ім?я [PERSON]. Через деякий час, [PERSON] повідомив, що [PERSON] 12.05.2022 виїжджає на потязі з м. Одеси та 13.05.2022 року буде у м. Львів і якщо позивач готовий до придбання автомобіля, то він вирішить питання щодо його доставки у м. Львів. При цьому [PERSON] сказав, що у [PERSON] буде обмаль часу і придбаним ним автомобіль з залізничної платформи повинен забрати сам позивач, як покупець автомобіля. На запитання позивача, що з документами необхідними для переоформлення автомобіля [PERSON] відповів, що він оформить договір комісії, акт огляду реалізованого транспортного засобу, договір купівлі-продажу транспортного засобу, акт технічного стану транспортного засобу або його складових частин, які разом з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу позивачу передасть [PERSON] . Також, [PERSON] сказав, що [PERSON] користується мобільним телефоном « [NUMBER] » і, щоб позивач їй зателефонував біля дев?ятої години ранку 13.05.2022 року. Приблизно в 9 годин 30 хвилин 13.05.2022 позивач з свого мобільного телефону подзвонив на мобільний телефон « [NUMBER] », який йому надав [PERSON] . Трубку телефону підняла жінка, яка на запитання позивача, відповіла що вона [PERSON] і діє за дорученням [PERSON] . [PERSON] також повідомила, що автомобіль знаходиться на залізничній платформі вагону, вона запропонувала зустрітися біля буд. [ADDRESS] , а саме біля обмінника валют «КітГрупп». 13.05.2022 року в 12 годин 30 хвилин позивач зустрівся з [PERSON] , де оглянув автомобіль «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , д.р.з. [NUMBER] , ознайомився з документацією про купівлю-продаж зазначеного автомобіля. [PERSON] надала йому договір комісії №5187, акт огляду реалізованого транспортного засобу, договір купівлі-продажу транспортного засобу, акт технічного стану транспортного засобу або його складових частин, разом з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Оглянувши вказаний автомобіль позивач та особа від продавця поїхали до сервісного центру МВС у м. Львів, яке розташоване по вул. Данило Апостолова, 11 з умовою, що після переоформлення автомобіля на його ім?я, він передасть [PERSON] 25000 доларів США. Під?їхавши на автомобілі «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , д.р.з. [NUMBER] до сервісного центру МВС у м. Львів за вище вказаною адресою, позивач побачив, що біля сервісного центру дуже великі черги на реєстрації автотранспорту і його номер в електронній черзі був 600, тому перереєстрація транспортного засобу зайняла біля трьох діб. Позивач зателефонував [PERSON] та сказав, що переоформити автомобіль «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , д.р.з. [NUMBER] на його ім?я сьогодні не вдасться та пояснив причину. [PERSON] його запевнив, що з автомобілем все гаразд і що він може переоформити автомобіль на своє ім?я згодом на Закарпатті, так як у [PERSON] є весь необхідний для цього пакет документів. Після розмови з [PERSON] , позивач передзвонив знайомій [PERSON] , яка працює нотаріусом на Закарпатті у м. Свалява та попросив перевірити автомобіль «TOYOT? HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , д.р.з. [NUMBER] на предмет знаходження під арештом та у розшуку, надіславши їй свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Перевіривши по базам даних, нотаріус передзвонила позивачу та повідомила, що зазначений автомобіль під арештом чи у розшуку не перебуває. Така ж перевірка, на прохання позивача, була проведена співробітниками патрульної поліції м. Львів. Після чого, 13.05.2022 року позивач, спільно з [PERSON] , на автомобілі «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , д.р.з. [NUMBER] поїхали назад до обмінника «КітГрупп» для перевірки грошових коштів, однак, по приїзду вони побачили велику чергу біля обмінника. Позивач знов зателефонував [PERSON] та повідомив про вказану обставину. [PERSON] відповів, що він довіряє йому і, що гроші позивач може віддати [PERSON] , а вона вже віддасть йому. Таким чином, 13.05.2022 року позивач передав [PERSON] грошові кошти у сумі 25000 (двадцять п?ять тисяч) доларів США купюрами номіналом 100 доларів США у кількості 250 штук за придбаний автомобіль «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , д.р.з. [NUMBER] . В свою чергу [PERSON] перерахувала надані позивачем грошові кошти та передала позивачу автомобіль «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , д.р.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, договір комісії №5187, акт огляду реалізованого транспортного засобу, договір купівлі-продажу транспортного засобу, акт технічного стану транспортного засобу або його складових частин та ключі від автомобіля. Після розмови з продавцем на ім?я [PERSON] та жінки на ім?я [PERSON] , які запевняли у вигідності придбання автомобіля у позивача виникла переконаність, що він розпоряджається грошовими коштами у сумі 25000 доларів США у своїх інтересах. У позивача не виникло жодних сумнівів щодо правомірності придбання ним автомобіля «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , д.р.з. [NUMBER] і у тому, що він є належним набувачем зазначеного автотранспортного засобу. Саме тому він передав жінці на ім?я [PERSON] грошові кошти у сумі 25000 доларів США за придбаний автомобіль, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.05.2022 склало: 25000 х 29,2549 = 731 372, 50 грн. Так як позивач був цілком впевнений, що являється належним набувачем вказаного автотранспортного засобу та мав бажання в подальшому передати автомобіль «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , д.р.з. [NUMBER] на потреби ЗСУ. В червні 2022 року з метою удосконалення автомобіля позивач звернувся за допомогою на СТО «RemAvto», яке розташоване по вул. Шевченка, 90А в с. Широкий Луг, Тячівського району, Закарпатської області. На вказаній СТО позивачем було придбано та працівниками СТО встановлено на автомобіль «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , д.р.з. [NUMBER] наступне обладнання: розширення колісних арок TXWX HIL0155 HIL. 16-20/0156 вартістю 27896,00 грн, шноркель TOYOTA HILUX REVO 127 вартістю 9428,00 грн., кріплення для буксир овальних петель вартістю 3075,00 грн., лінзи проектори Mini Matrix LED NHK вартістю 12612, 00 грн., довідник дверей багажника вартістю 14632,00 грн., бампер стальний передній «TOYOTA HILUX REVO» вартістю 78433,00 грн., захисні дуги багажника «PICK-UP TOYOTA HILUX VIII» вартістю 35788,00 грн., лебідка SB Winch X20 Gen2 10000 Ibc Wirless Steel Rope на суму 58461,00 грн., комплект задніх блоків і П-подібних шпильок - Pro Comp Hilux 2 на суму 9177,00 грн., передні пружини «TOYOTA HILUX 5 on/Prado 120/150 ront Coil SRP. 50mm» на суму 18600,00 грн., амортизатори передні Bilstein Front Standard Shook 2 на суму 29182,00 грн., амортизатори задні Bilstein Rear Standard Shook 2 на суму 19373,00 грн., шини 4x BF Goodrich All Terrain T/A K02 285/75R16 116R на суму 57400,00 грн., диски TUFF A.T 16R на суму 36000,00 грн., гайки кріплення коліс на «TOYOTA HILUX» на суму 1440,00 грн., центрувальні кільця для дисків «TOYOTA» на суму 1200,00 грн., вентиля розбірні чорні на суму 600 грн., на загальну суму 413 297,00 грн. Крім того, були проведені ремонтні роботи автомобіля, а саме: ремонт електропроводки 1 час 450 грн. вартістю робіт 1800,00 грн., шиномонтаж вартістю робіт 1200,00 грн., заміна амортизаторів задніх вартістю робіт 1200,00 грн., заміна амортизаторів передніх вартістю робіт 1800,00 грн., заміна передніх пружин вартістю робіт 1200,00 грн., монтаж захисних дуг багажника вартістю робіт 8000,00 грн., монтаж доводчика двері багажника вартістю робіт 500,00 грн., монтаж лінз на бампер вартістю робіт 1000,00 грн., монтаж силового бампера пер-лібйодка вартістю робіт 6500,00 грн., демонтаж переднього бампера вартістю робіт 700,00 грн., монтаж Шноркеля вартістю робіт 6000,00 грн., монтаж колісних арок вартістю робіт 3000,00 грн., арматурні роботи вартістю 22000.00 грн., на загальну суму 54 900,00 грн. Таким чином, судом встановлено, що позивачем всього було додатково витрачено грошових коштів на загальну суму 468 197,00 грн. Вдосконалення технічних характеристик автомобіля «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , д.р.з. [NUMBER] було завершене в листопаді 2022 року. Слід зазначити, що удосконалення вищевказаних технічних даних автомобіля не відбувало безперервно, а відбувалось після надходження тих чи інших запчастин. У період, коли удосконалення на вищевказаній СТО не проводилось, позивач вільно користувався автомобілем «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , д.р.з. [NUMBER] . Позивача неодноразово зупиняли співробітники патрульної поліції та військові, але жодних нарікань щодо правомірності користування позивачем автомобілем «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , д.р.з. [NUMBER] ні у співробітників патрульної поліції, ні у військових, не було. Судом встановлено, що вказаним автомобілем позивач користувався до 12.12.2022 року. Саме в цей день, перебуваючи м. Свалява, Закарпатської області, автомобіль «TOYOTA HILUX», VIN: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] , 2016 року виробництва, д.р.з. [NUMBER] був зупинений співробітниками патрульної поліції та після перевірки даних автомобіля в системі «Гарпун» виявилось, що цей автомобіль перебуває у розшуку. Після чого вказаний автомобіль був вилучений та переданий на відповідальне зберігання представнику громадянина КНР [PERSON] - адвокату Славінському В.А. В подальшому, на підставі договору комісії №5296/23/006110 від 10.02.2023 року, укладеного від імені [PERSON] уповноваженою особою [PERSON] , який діяв на підставі довіреності НРС №851410, виданої приватним нотаріусом OMHO Котовою О.В. 08.02.2022 року) з ТОВ «ФОРСАЖАВТО» особі [PERSON] , автомобіль «TOYOTA HILOX», VIN: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] , 2016 року виробництва, д.р.з. [NUMBER] , згідно договору купівлі продажу від 14.02.2023 року №5296/23/006155 в ТСЦ 5142 був перереєстрований на ім?я [PERSON] з наданням н/з автомобіля [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . При цьому, згідно п. 1.1 договору комісії №5296/23/006110 від 10.02.2023, укладеного [PERSON] уповноважена особа [PERSON] , що діяв на підставі довіреності НРС №851410, виданої приватним нотаріусом ОМНО Котовою О.В. 08.02.2022 року) з ТОВ «ФОРСАЖАВТО» в особі [PERSON] , Комісіонер зобов?язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марка, модель «TOYOTA HILUX», 2016 року випуску, колір сірий, VIN, N? кузова: [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за власником 19.01.2018, за ціною не нижче узгодженою Сторонами, а саме 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок. Згідно п. 1.1. договору купівлі продажу транспортного засобу №5296/23/006155 від 14.02.2023 року укладеного між ТОВ «ФОРСАЖАВТО» в особі [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] придбав транспортного засобу марка, модель «TOYOTA HILUX», 2016 року випуску, колір сірий, VIN, № кузова: [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Відповідно до п. 3.1. вказаного договору, ціна транспортного засобу складає 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок. Виходячи з ціни транспортного засобу модель «TOYOTA HILUX», 2016 року випуску, колір сірий, VIN, № кузова: [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , вказаних в договорі комісії №5296/23/006110 від 10.02.2023 та договорі купівлі продажу транспортного засобу №5296/23/006155 від 14.02.2023, а саме 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок, суд вбачає фіктивність вказаних договорів. На підставі договору купівлі-продажу від 01.04.2023 року №7613/23/017825 автомобіль «TOYOTA HILUX», VIN: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] , 2016 року виробництва, д.р.з. [NUMBER] був перереєстрований в ТСЦ 5142 на ім?я [PERSON] з наданням н/з автомобіля [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . В подальшому, на підставі договору купівлі продажу від 08.04.2023 року №7613/23/018708 автомобіль «TOYOTA HILUX», VIN: [NUMBER] , № кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] , 2016 року виробництва, д.р.з. [NUMBER] був перереєстрований в ТСЦ 5142 на ім?я [PERSON] з наданням н/з автомобіля [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . За заявою Позивача, 25.02.2023 року слідчим відділенням відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНІ України в Одеській області внесені відомості до ЄРДР у кримінальному провадженні №12023162510000293, за правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 190 КК України. Триває досудове розслідування. За частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Конституційний Суд України в цьому контексті зазначав: «Посутнє тлумачення ... приписів Основного Закону України дозволяє стверджувати, що юридичні інститути будь-якої країни конституційної демократії не є підґрунтям для набуття права власності або права добросовісного володіння внаслідок злочинної або іншої протиправної діяльності, оскільки подібне унормування суспільних відносин суперечило би конституційному ладу, порушувало би публічний порядок та права власників і добросовісних володільців, які є потерпілими від такої діяльності» (Рішення КС України від 30 червня 2022 року №1-р/2022). Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв?язку з установленими Кодексом та іншими законними межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними (Рішення КС України від 28 квітня 2021 року №2-p(IІ)/2021). Відповідно до приписів статті 328 ЦК України, підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти або правовідносини. Традиційно підстави набуття права власності поділяють на первісні (набуття права власності вперше, незалежно від волі попередніх власників) і похідні (зміна власника). Розглядаючи спори про захист права власності, набутого у похідний спосіб, судам необхідно враховувати імовірність наявності прав на відповідне майно в інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов?язків власник зобов?язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов?язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 319 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України). Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 334 ЦК України). На відміну від нерухомого майна, ЦК України не передбачено переходу права власності на рухоме майно за наслідком державної реєстрації переходу права на підставі правочину, навіть якщо реєстрація рухомого майна є обов?язковою виходячи з нормативного регулювання (частина четверта статті 334 ЦК України). Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов?язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Отже, правове регулювання відносин, пов?язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі загальних положень ЦК України про перехід права власності за договором, спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та прийнятих на його виконання нормативних актів відповідних органів, що регламентують порядок державної реєстрації окремих видів транспортних засобів. Отже, як положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу. Суд аналізуючи положення статті 334 ЦК України та статті 34 Закону України «Про дорожній рух», звертає увагу сторін, що правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує. Подібні правові висновки щодо застосування положень закону викладено Верховним Судом також у постановах від 13 грудня 2018 року у справі № 910/11266/17, від 21 травня 2019 року у справі № 912/1426/18 та від 30 липня 2019 року у справі № 905/1053/18, від 16 грудня 2020 року у справі №278/3640/18 (провадження № 61-11481св20). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Отже, суд зазначає, що за загальним правилом добросовісний набувач набуває право власності на рухоме майно, яке за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Це правило застосовується і в разі, якщо рухоме майно було відчужене власником, який не має права його відчужувати, оскільки на рухоме майно накладений арешт. Виходячи з загальних засад справедливості, добросовісності та розумності (пункт шість статті 3 ЦК України) добросовісний набувач набуває право власності або інше речове право на рухоме майно вільним від прав інших осіб та обтяжень, про які набувач не знав і не мав знати. Подібні висновки щодо набуття прав на нерухоме майно сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №669/927/16-ц (провадження N? 14-19219, пункт 51), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127г19, пункти 37, 38), від 01 квітня 2020 року у справі №610/1030/18 (провадження № 14-43619, пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (провадження №12-44г20, пункти 7.15, 7.16), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження №12-35г21, пункт 6.46), від 06 липня 2022 року у справі №914/2618/16 (провадження № 12-25гс21, пункт 54). Суд зазначає, що цивільний оборот є основою економіки. Сучасний розвиток економіки потребує швидкого і безпечного, а відтак ефективного і дешевого обороту, добросовісні учасники якого будуть захищеними і не страждатимуть від несподіваного виявлення обставин, які розумна і обачлива особа не могла передбачити, і не нестимуть збитки, пов?язані з такими обставинами. Отже, добросовісний набувач має бути впевнений, що він не буде позбавлений свого права і воно не буде обмежене внаслідок існування іншого права чи обтяження, про яке добросовісний набувач не знав і не міг знати. За іншого підходу збитки добросовісного набувача негативно відіб?ються на вартості товарів, робіт, послуг та ефективності економіки загалом. Тому надзвичайно важливими є правила про набуття добросовісним набувачем прав на майно (так званий захист власності в динаміці). На важливість врахування добросовісності набувача вказував і Європейський суд з прав людини. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв?язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)). Необхідною умовою добросовісності набувача є відсутність в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна, і в такому разі набувач презюмується добросовісним. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, у ст. 16 ЦК України, міститься досить широкий перелік засобів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема одним із них є визнання правочину недійсним. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб?єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов?язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Згідно з положеннями ч. 2 та ч. 3 ст. 203 ЦК особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов?язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 525 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, договір комісії, акт огляду реалізованого транспортного засобу, договір купівлі-продажу транспортного засобу №5187 від 12.05.2022, акт технічного стану транспортного засобу або його складових частин та ключі від автомобіля, підтверджують придбання [PERSON] вищевказаного автомобіля та містять умови придбання за договором. Згідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов?язку в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов?язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У зв?язку із викладеним суд вважає за необхідне визнати недійсним та скасувати договір №5296/23/006155 від 14.02.2023 купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; визнати недійсним та скасувати договір комісії №5296/23/0061110 від 10.02.2023 року, укладеного уповноваженою [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) особою [PERSON] , який діяв на підставі довіреності НРС №851410, виданої приватним нотаріусом ОМНО Котовою О.В. 08.02.2022 року) з ТОВ «ФОРСАЖАВТО» (код ЄДРПОУ: 35566808) в особі [PERSON] ; визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу № 5296/23/006155 від 14.02.2023 року транспортного засобу - автомобіля марки «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] укладений між ТОВ «ФОРСАЖАВТО» » (код ЄДРПОУ: 35566808) в особі [PERSON] та [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ); визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу №7613/23/017825 від 01.04.2023 року транспортного засобу - автомобіля марки «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] укладений з [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ); визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу №7613/23/018708 від 08.04.2023 року транспортного засобу - автомобіля марки «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , укладений з [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ), оскільки позивач є власником автомобіля марки «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу № 5187 від 12.05.2022 року, а укладення оскаржених договорів відбулося поза волею власника транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за позовну заяву у розмірі 13420,000 гривень та судовий збір за заяву про забезпечення позову у розмірі 536,80 гривень, які підлягають стягненню у рівних частках з відповідачів. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Outcome: approved