Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] . Останнім фактичним та зареєстрованим місцем проживання було [ADDRESS] . Після смерті баби залишилося спадкове майно, а саме сертифікат на земельну частку (пай) серія ЗК№0127942, виданий на ім`я [PERSON] (виправлення імені застережене), що виданий на підставі рішення Виноградівської РДА від 27.03.1997 №138, на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП ім. Ватутіна розміром 0,71 умовних кадастрових гектарів. За змістом довідки, виданої Виноградівською міською радою №20.4- 07/219 від 26.05.2023, на день смерті [PERSON] з нею проживав та був зареєстрований її чоловік [PERSON] дід позивачки. До кола спадкоємців першої черги за законом також входять відповідачі діти спадкодавця. Заповіт спадкодавець не залишала. Усі спадкоємці першої черги за законом у шестимісячний строк подали до нотаріуса письмові заяви про відмову від прийняття спадщини, що відкрилася на день смерті [PERSON] , на користь позивачки, а позивач в свою чергу, в межах встановленого строку подала заяву про прийняття спадщини. Нотаріус роз`яснила письмово, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом не може через те, що позивачем не надано оригінал правовстановлючого документа, а саме сертифіката сертифікат на земельну частку (пай) серія ЗК№0127942. Тому позивачка змушена звернутися до суду на підставі ст.392 ЦК України. Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи те, що позивач прийняла спадщину, але не має можливості оформити в установленому актами цивільного законодавства порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі в підготовче судове засідання не з`явилися, однак подали через канцелярію суду належним чином посвідчені заяви, згідно яких вимоги позивача визнають, проти задоволення таких не заперечують та просить суд розглянути справу у їх відсутність. Відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. \~ Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України не обов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Останнім фактичним та зареєстрованим місцем проживання було [ADDRESS] . Після смерті баби залишилося спадкове майно, а саме сертифікат на земельну частку (пай) серія ЗК№0127942, виданий на ім`я [PERSON] (виправлення імені застережене), що виданий на підставі рішення Виноградівської РДА від 27.03.1997 №138, на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП ім. Ватутіна розміром 0,71 умовних кадастрових гектарів. За змістом довідки, виданої Виноградівською міською радою №20.4- 07/219 від 26.05.2023, на день смерті [PERSON] з нею проживав та був зареєстрований її чоловік [PERSON] дід позивачки. До кола спадкоємців першої черги за законом також входять відповідачі діти спадкодавця. Заповіт спадкодавець не залишала. Усі спадкоємці першої черги за законом у шестимісячний строк подали до нотаріуса письмові заяви про відмову від прийняття спадщини, що відкрилася на день смерті [PERSON] , на користь позивачки, а позивач в свою чергу, в межах встановленого строку подала заяву про прийняття спадщини. Нотаріус роз`яснила письмово, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом не може через те, що позивачем не надано оригінал правовстановлючого документа, а саме сертифіката сертифікат на земельну частку (пай) серія ЗК№0127942. Тому позивачка змушена звернутися до суду на підставі ст.392 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги\~ про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись\~ до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право\~ на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК позивач відноситься до першої\~ черги спадкування як донька (дитина) відповідача. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України (2003 р.). Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно положень ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. Згідно положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. У судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом, спадщину прийняла. Також встановлено, що спадкодавцю за життя належав сертифікат на земельну частку (пай). Оформити належні права позивач, як спадкоємець після смерті спадкодавця не має можливості, оскільки відсутній огригінал правовстановлюючого документу. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що\~ позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, відповідачі претензій до спадкового майна не ставлять, тому позовні вимоги\~ підлягають до задоволення в повному обсязі шляхом визнання за позивачем права власності.

Outcome: approved