Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

27 вересня 2024 року Шишацьким районним судом Полтавської області винесено рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» про стягнення заборгованості за орендною платою, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі.\~ Розгляд справи проводився судом в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судових дебатів. Однак, позивачем у позовній заяві було наведено орієнтовний розрахунок судових витрат на правничу допомогу та зазначено, що докази щодо них будуть подані у п`ятиденний строк з моменту проголошення рішення суду. 30 вересня 2024 року представником позивача адвокатом Грущанським В.О. до суду подано заяву про розподіл судових витрат шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 8000 грн. витрат на правничу допомогу, а також письмові докази на підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат. Розгляд питання розподілу судових витрат проведено судом без виклику (повідомлення) учасників справи за наявними матеріалами. Відповідач письмово заперечував проти розподілу судових витрат з огляду на те, що представник позивача адвокат Грущанський В.О. не приймав участь в розгляді вищенаведеної цивільної справи до моменту ухвалення рішення по суті. Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК). Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року (справа № 826/1216/16) сформовано позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Частиною 1 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Тобто ключовим в даному випадку є не лише вчасне подання стороною відповідної заяви щодо розподілу судових витрат, а й наявність поважних причин, які перешкоджають (перешкоджали) стороні до закінчення судових дебатів (або розгляду справи якщо судові дебати не проводяться) подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат У своїй постанові від 10 січня 2024 року (справа № 285/5547/21)\~ Верховний Суд висловив наступну позицію «у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат». На думку суду дана позиція Верховного Суду є релевантною для даної справи та підлягає обов`язковому застосуванню на підставі ч.4 ст. 263 ЦПК України. Так, разом з позовною заявою позивачем було надано лише квитанцію про сплату ним судового збору, докази щодо розміру інших понесених ним судових витрат надані не були. Однак у п. 5 прохальної частини позовної заяви позивач вказав про намір подати докази щодо понесених судових витрат протягом 5 днів з моменту проголошення рішення суду. Жодних поважних причин, які б унеможливлювали подання даних доказів одночасно з позовною заявою, він не вказав. Протягом розгляду справи, який здійснювався на протязі 30 днів з моменту відкриття провадження, жодних доказів з приводу судових витрат, а також заяв чи клопотань позивачем до суду не подавалось. 27 вересня 2024 року судом було винесено судове рішення по суті позовних вимог, а 30 вересня 2024 року представником позивача адвокатом Грущанським В.О.\~ до суду подано заяву про розподіл судових витрат шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 8000 грн. витрат\~ на правничу допомогу, а також письмові докази на підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат. При цьому жодних поважних причин для подання вказаних доказів до моменту розгляду справи по суті у даній заяві також не вказано. Крім того, суд звертає увагу, що у матеріалах позовної заяви взагалі відсутні дані про те, що позивач при зверненні до суду користувався правовою допомогою адвоката Грущанського В.О. Так, позовна заява не містить жодних даних про представника позивача, підписана самим позивачем та датована 23 липня 2024 року. Натомість договір про надання правової допомоги між позивачем [PERSON] та адвокатом Грущанським В.О. укладено 25 липня 2024 року, тобто вже після направлення позовної заяви до суду. Жодних заяв чи клопотань під час розгляду справи від сторони позивача не надходило, а відповідно до ордера № 1247602 від 30 вересня 2024 року офіційно у якості представника позивача [PERSON] адвокат Грущанський В.О. вступив у справу лише 30 вересня 2024 року, тобто вже після винесення судом першої інстанції рішення по суті позовних вимог. Отже, суд вважає, що належними доказами не підтверджено, що при поданні позовної заяви та подальшому розгляді даної справи судом першої інстанції позивач користувався правничою допомогою адвоката Грущанського В.О. За таких обставин та зважаючи на те, що стороною позивача не наведено жодного обґрунтування неможливості подання доказів щодо розміру судових витрат до винесення рішення по суті позовних вимог, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви про розподіл судових витрат.

Outcome: dismissed