Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

18.09.2024 року представник Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» звернувся до суду з позовом, згідно якого просить: стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 53760,97 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04.09.2017 року між АТ «ПУМБ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 200865779001, відповідно до якого [PERSON] було видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі15000,00 грн., який пізніше було збільшено до 36900,00 грн. У зв`язку із неналежним виконанням умов договору, у відповідача утворилася заборгованість, яка станом на 01.07.2024 року складає загалом 53760,97 грн., з яких: 35571,94 грн. - заборгованість за кредитом, 18189,03 грн. - заборгованість по процентами, та яку позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку. Ухвалою суду від 24.09.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Представник відповідача [PERSON] адвокат Габуєв Г.Ю. 26.09.2024 року подав відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що [PERSON] не погоджується із позовними вимогами, вважає їх безпідставними та таким, що не підлягають задоволенню. У порушення ст175 ЦПК, позивачем у позовній заяві не вказано про вжитrя заходів досудового врегулювання спору. Такими заходами стало звернення АТ «ПУМБ» до приватного нотаріуса за винесенням виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису нотаріусом є способом захисту цивільних прав в позасудовому порядку.Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бриrіда В.О. вчинено виконавчий напис № 49668 від 24.12.2021р., я:кий у подальшому скеровано до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименко А.О. за примусовим виконанням.Внаслідок примусового виконання, було відкрито виконавче провадження, накладено арешт на рахунки, звернено стягнення на майно та доходи [PERSON] . У вересні 2022 року, [PERSON] звернулась із позовом до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. АТ «ПУМБ» позов визнав. Рішенням від 18.11.2022р. №335/6196/22 позовні вимоги задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 49668 від 24.12.2021 р. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 54010,97грн.Рішення суду набрало законної сили 19.12.2022 року.Таким чином, АТ «ПУМБ» обрав спосіб захисту свого порушеного права, шляхом звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Разом з цим, у позовній заяві вказано із посиланням на приписи п.1ст. 1050 ЦК та абз.2 ч.10ст.11Закону У країни «Про захист прав споживачів», що кредитодавець має право вимагати повернення усієї суми заборгованості, якщо позичальник прострочив сплату чергових платежів понад 1 місяць. Позивач вказує на те, шо ним направлено вимогу про повернення грошових коштів у сумі 53760,97грн. Тобто, позивач скористався способом захисту свого порушеного права, як дострокове стягнення заборгованості. Разом з цим, у позовній заяві позивач не вказує строку кредитного договору. Відсутній графік платежів, відсутній строк повернення грошових коштів.За принципом диспозитивності, сторони вільно на свій розсуд користуються правами. Позивач не довів та не обгрунтував дату порушення зобов`язань позичальником, відтак позовні вимоги є недоведеними.Варто зазначити, що у такому випадку кредитний договір вважається розірваним, а позивач позбавляється права нараховувати відсотки за таким кредитним договором.До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18), № 536/1841/15-ц від 23.06.2020 року; № 912/1120/16 від 04.02.2020 року. На думку Верховного Суду, закінчення терміну дії кредитного договору чи реалізації вимоги про його дострокове повернення дорівнює його розірванню, а тому, відносини між сторонами переходять з площини договірних у загальні зобов`язальні. Тобто, свої відносини врегульовують вже не положеннями договору, а загальними нормами цивільного законодавства. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 753/12335/18 від 23.12.2020 року; № 523/10862/16-ц від 16.12.2020 року; № 361/6751/16 від 09.12.2020 року; Позивач мала правовідносини із АТ «ПУМБ», проте свої зобов`язання виконала у повному обсязі. У зв`язку із цим, договірні відносини припинились, і вона не зберігала докази їх виконання.У зв`язку із відсутністю у відповідача документів, якими здійснювалось повернення грошових коштів за кредитним договором, а також відсутністю у позовній заяві доказів закінчення строку кредитного договору, повноцінні заперечення надати не представляється можливими. Після отримання від позивача цих доказів, відповідач зможе надати контрозрахунок.Разом з цим, до позовної заяви не надано доказів на підтвердження збільшення кредитного ліміту. Відповідач зазначає, що отримувала кредитні кошти у розмірі приблизно 26\~000 грн. До позовної заяви не надано доказів збільшення такого ліміту, а саме повідомлень. Зміст розрахунку не містить відсоткової ставки яку застосовано позивачем. Розрахунок суми заборгованості з погашення суми кредиту (розділ 2), свідчить про використане тіло кредиту (друга колонка). Шляхом додавання сум, отримаємо 108770,86 грв. Тобто, за розрахунком позивача, отримане тіло кредиту у розмірі 108 770,86rрн., що не відповідає ані отриманим коштам [PERSON] , ані даним довідки про збільшення кредитного ліміту. Щодо виписки по рахунку. А.с. 24 містить початок виписки, яка відображає операції 11.11.2018р., хоча має відображати операції з дати видачі грошових. коштів та містити суму яка була надану вигляді кредитних коштів.Крім того, виписка свідчить про операції по рахунку № [NUMBER] , тоді як у заяві на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.5) йдеться про відкриття [PERSON] рахунку № [NUMBER] , тобто зовсім іншого рахунку. Жодних доказів відкриття рахунку [PERSON] за № [NUMBER] - позовна заява не містить. В цілому, розрахунок свідчить про «фактичне погашення» суми кредиту - 54 286.12грн., погашені відсотки - 29 180,88rрн. Однак, такий розрахунок суперечить наданій позивачем виписці по рахунку, адже згідно виписки сума повернених коштів складає 62 542.67грн.Такі суттєві протиріччя, свідчать про те, що позовні вимоги є недоведеними.Також варто вказати, що до позовної заяви надано список №20240701 згрупованих відправлень. Проте, незрозуміло, що цим списком доводиться. У будь-якому випадку, зазначений список не може бути допустимим доказом направлення на адресу [PERSON] якої-небудь кореспонденції, від АТ «ПУМБ», адже замовник згрупованих відправлень визначений як ТОВ «Франко Пак».Крім того, цей список не скріплено ані підписом відправника, ані підписом відповідального працівника поштової організації, відсутній поштовий штемпель, яким засвідчується дата відправки. 15.10.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якому зазначає. Банк не погоджується з викладеними у відзиві доводами. Відносно правовідносин між Банком і Відповідачем за договором від 04.09.2017 року зазначив, що Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) відповідно до\~ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг»\~є публічною частиною договору, до якої приєднався Відповідач, підписавши заяву, яка є індивідуальною частиною договору. Заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (індивідуальна частина) невід`ємно пов`язані із Договором комплексного банківського обслуговування (публічна частина), і відповідач своїм підписом підтвердив згоду та розуміння з умовами ДКБО, про що зазначено у заявах. В тому числі з умовами щодо розміру відсоткової ставки, порядку нарахування відсотків, порядку зарахування сплачених коштів в рахунок заборгованості, а також порядку збільшення кредитного ліміту. З внесенням змін до\~Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~законодавство не вимагає підпису клієнта на публічній частині договору, а лише розміщення її оприлюднення на веб-сайті. Усі редакції Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розміщені на офіційному веб-сайті відповідача. Вважають, що вимоги для укладення договору споживчого кредиту банком виконано відповідно до чинного законодавства. Додатково зазначили, що відповідач не довів, що його не ознайомили в момент підписання заяви із ДКБО. Всі редакції ДКБО знаходяться на сайті банка, зокрема, розділ «Про банк», потім розділ «Звернення та безпека», потім розділ «Архів файлів». Прохали позов задовольнити в повному обсязі. Отже, з огляду на викладене, відзив відповідача є безпідставним та необґрунтованим, а доводи, зазначені за його змістом, такими, що не заслуговують на увагу суду. Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим у позовній заяві просив суд розглянути справу за відсутності його представника. Відповідач та його представник будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до п.1 ч.3\~ст.223 ЦПК України\~неявка в судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає її розгляду. Відповідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані представником позивача та відповідачем заяви, а також письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, зважаючи на наступне. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997року за № 475/97-ВР\~передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Відповідно ч.1 ст.4\~та ч.1 ст.5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 3, 4\~ст. 12 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами, відповідно ч.1\~ст.76 ЦПК України\~є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст.81,\~89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 04.09.2017 року [PERSON] звернулася до АТ «ПУМБ» з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписала Заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 200865779001 від 04.09.2017р, за умовами якої підтвердила, що приймає Публічну пропозицію ПАТ ПУМБ на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті Банку в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняття ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процесу обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилася з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування Згідно до заяви відповідачу було відкрито на його ім`я поточний рахунок у гривнях та надано кредитну карку, встановлено кредитний ліміт у сумі 15000,00 грн., який у подальшому було збільшено до 369000, 00 грн. 04.09.2017 року [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені такі умови кредитування: Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит». Паспорт споживчого кредиту був підписаний до моменту підписання Відповідачем Заяви. Мета підписання Паспорту - ознайомлення Відповідача з детальними умовами кредитування. Паспорт споживчого кредиту був наданий Відповідачу на ознайомлення і підписання на виконання вимог ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Розділом 3 Паспорту споживчого кредиту «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживча» визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача»: сума/ліміт кредиту 15000 грн. Строк кредитування12 місяців, зі спливом якого у разі відсутності заперечень сторін продовжується кожного разу на такий самий строк. Відповідно до Розділу 4 Паспорту споживчого кредиту «Інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача» передбачено процентна ставка; тип процентної ставки; щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Також зазначені відомості про: загальні витрати за кредитом; орієнтована загальна вартість кредиту, реальна річна процентна ставка. Розділ 4 «Інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної сукупної вартості кредиту для споживача»: процентна ставка 49% річних, реальна річна ставка 59,59 %. Позивач, на підтвердження позовних вимог, до позову додав Публічну пропозицію АТ ПУМБ на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції, яка діє з 10 червня 2017року), а також додатки, які містять різні умови надання кредитів, в залежності від типу картки, а відповідно і різні розміри відсоткових ставок, строків повернення кредиту та процентів. Разом із тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію АТ ПУМБ розумів відповідач, ознайомився і погодився з нею, підписуючи заяву від 04.09.2017 року. За змістом статей 626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина першастатті 638 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено судом, Заява про приєднання відповідача до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, не містить умов щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, у тому числі і процентами заст. 625 ЦК України, строку повернення кредиту (користування ним), тощо. Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяв саме цій Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб і що з ними був ознайомлений позичальник. Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з доданими банком до позовної заяви Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ознайомився та погодився відповідач, підписуючи Заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ», що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості. За відсутності підтвердження щодо конкретно запропонованих відповідачу Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «ПУМБ», відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому згідно Паспорту споживчого кредиту підписаного відповідачем також відсутні конкретні умови кредитування оскільки кредитним договором передбачено застосування двох процентних ставок пільгова процентна ставка0 % річних, і ставка що застосовується при користуванні кредитом поза межами пільгового періоду 47,88 % річних. При цьому тривалість пільгового періоду в заяві від 27.07.2020 №2001645723001 та в паспорті споживчого кредиту не визначена. З огляду на вказане, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надана банком публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ч.ч.1, 3ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII). Згідно з п. 22 ч.1ст. 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України\~від 22\~листопада 1996\~року №\~543/96-В\~«Про відповідальність\~за несвоєчасне\~виконання грошових\~зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4ст.\~42\~Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Зважаючи на наведене, на підставі наданих позивачем доказів, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «ПУМБ» дотримався вимог, передбачених ч. 2ст. 11 Закону № 1023-XIIпро належне повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями\~625,\~1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)». Крім того, у постанові Верховного Суду по справі справа № 306/486/17 (провадження № 61-34520св18) від 10 жовтня 2019 року Верховний Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем зазначив, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. У відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях представник відповідача не заперечує факт отримання та користування [PERSON] кредитними коштами, отриманими у АТ «ПУМБ». Так, згідно з наданим АТ ПУМБ розрахунком заборгованості [PERSON] станом на 01.07.2024 має заборгованість за кредитним договором №200865779001 від 04.09.2017 в загальному розмірі 53760,97 грн., з яких: заборгованість за кредитом становить 35571,94 грн., заборгованість за процентами становить 18189,03 грн. Позивачем долучено до позову Виписку по особовому рахунку з 04.09.2017 по 01.07.2024 в частині розрахунку суми заборгованості Відповідача з погашення суми кредиту на 01.07.2024. Випискою по рахунку підтверджується, що відповідач використовував кредитні кошти, зокрема здійснював за рахунок кредитних коштів оплату товарів та послуг, переказ коштів, а також сплачував кошти на погашення заборгованості за кредитним договором і знову користувався кредитними коштами. Отже, користуючись кредитними коштами, відповідачу було добре відомі і зрозуміло факт користування кредитним коштами та необхідність належного виконання взятих на себе зобов`язань. Разом з цим, зазначена виписка містить розбіжності в частині відображених операцій по рахунку, так як зміст розрахунку не містить відсоткової ставки яку застосовано позивачем. Також розрахунок суми заборгованості з погашення суми кредиту (розділ 2), свідчить про використане тіло кредиту (друга колонка), а за розрахунком позивача, отримане тіло кредиту у розмірі 108 770,86rрн.,не відповідає ані отриманим коштам [PERSON] за випискою по рахунку, ані даним довідки про збільшення кредитного ліміту. На а.с. 24 міститься початок виписки, яка відображає операції 11.11.2018р., хоча має відображати операції з дати видачі грошових коштів та містити суму яка була надану вигляді кредитних коштів та містить відомості щодо рекласіфікації стандартної заборгованості за основним боргом в прострочену, а також містить розбіжності в частині відображених операцій по рахунку і не відображає частину операцій рекласіфікація стандартної заборгованості за основним боргом в прострочену. В цілому, розрахунок свідчить про «фактичне погашення» суми кредиту 54286, 12грн., погашені відсотки - 29180,88rрн. Однак, такий розрахунок суперечить наданій позивачем виписці по рахунку, адже згідно виписки сума повернених коштів складає 62542.67грн., що не узгоджується із розміром заявлених вимог. Позивач, у розрахунку підсумовує, що загальна сума грошових вимог Позивача до Відповідача станом на 01.07.2024 р. (включно): прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 53760,97 грн., в тому числі: \~ \~ \~ \~заборгованість за сумою кредиту в розмірі 35571,94 грн.; заборгованість за відсотками в розмірі становить 18189,03 грн. З огляду на вищенаведене, оскільки відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення відсотків підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. За вказаних обставин, можна дійти висновку про те, що Банком безпідставно зараховано внесені боржником кошти в рахунок погашення за відсотками, а тому вказані кошти слід зарахувати в рахунок заборгованості за тілом кредиту, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту за рахунок списаних банком зазначених складових заборгованостей. Таким чином, фактична основна заборгованість за кредитом, що утворилась станом на 01.07.2024 року становить 6391 грн. 06 коп. (35571,94 грн.(тіло кредиту за заявленими вимогами в межах заявлених вимог ст. 13 ЦПК України) 29180,88 грн(грошові кошти віднесені [PERSON] на погашення процентів). Враховуючи вищенаведене та обов`язок [PERSON] повернути АТ «ПУМБ» суму фактично отриманих кредитних коштів, вирішуючи питання про розмір заборгованості за тілом кредиту, який підлягає стягненню з відповідача, суд встановив, що сума отриманих відповідачем грошових коштів від Банку і не повернених коштів становить 6391,06 грн. Доказів сплати відповідачем заборгованості за тілом кредиту суду надано не було. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6391,06 грн. Крім того, згідно з частиною 1статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. за подання позовної заяви, що підтверджується платіжною інструкцією № 63 від 04.09.2024 року. Таким чином, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 287 грн. 78 коп.

Outcome: partial