Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме що йому належить трудова книжка серія [NUMBER] , яка була заповнена ще 15 грудня 1981 року на його ім`я, та в якій помилково вказане його ім`я по батькові російською мовою як « [PERSON] », тоді як згідно його паспорту та іншим документам його ім`я по батькові російською мовою повинно бути вказане як « [PERSON] ». В обґрунтування заяви вказує, що з метою оформлення пенсії 24.05.2024 року він звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області, але отримав рішення ГУ ПФУ в м. Києві про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із тим, що при вивченні наданих документів працівником установи було виявлено розбіжність в написанні імені по батькові, а саме, в трудовій книжці серія [NUMBER] , яка була заповнена ще 15 грудня 1981 року, вказане його ім`я по батькові російською мовою як « [PERSON] », тоді як згідно його паспорту вказане його ім`я російською мовою як « [PERSON] ». Вказана помилка запису ім`я по батькові російською мовою як « [PERSON] » позбавляє його можливості оформити належним чином пенсію за віком. У зв`язку з необхідністю встановлення факту належності правовстановлюючого документа заявнику, він змушений звернутися до суду. Заявник [PERSON] та його представник адвокат Штукін В.А. в судове засідання не з`явились, про дату, час, місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник заявника надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за їх відсутності, на задоволенні заяви наполягав. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Судом встановлено, що 24.05.2024 [PERSON] звернулася до Відділу обслуговування громадян № 1 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у м. Київ з метою призначення пенсії за віком. Згідно зі ст. 27 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком визначається виходячи із заробітної плати та страхового стажу застрахованої особи. Ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію. Зокрема, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи, тривалості перерв та, крім того - навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Згідно зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Постановою КМУ від 12.06.1993 року № 637 прийнятий Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в п.1.2 якого зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами. Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про період роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані про наявність в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. П. 1.8 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Відповідно до пункту 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі Інструкція) після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Пунктом 2.13 Інструкції визначено, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я, по батькові тощо) із посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. У пункті 2.6 Інструкції встановлено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме - належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У п. 1 постанови Пленуму також зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Судом достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого Зеленоборською сільською радою Печорського району Комі АССР від 01.04.1964 року, серії [NUMBER] , згідно з яким ім`я по-батькові заявника російською мовою « [PERSON] », Відповідно до паспорта громадянина України виданого 13.08.1998 року, виданого Дружківським МВ УМВС у Донецькій області, прізвище, ім`я та по-батькові заявника зазначено [PERSON] . Згідно довідки платника податків прізвище, ім`я та по-батькові заявника зазначено [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження виданого Новостародубською сільською радою Петровського району Кіровоградської області 09.01.1988 року, серія [NUMBER] в графі батько дитини зазначено прізвище, ім`я та по-батькові заявника російською мовою « [PERSON] ». В свідоцтві про шлюб [NUMBER] видане 21.09.1985 року, прізвище, ім`я та по-батькові заявника зазначено російською мовою [PERSON] . У військовому квітку, який виданий 06.07.1988 року Дружківським міським військовим комісаріатом у Донецькій області, також зазначено прізвище, ім`я та по-батькові заявника російською мовою « [PERSON] ». Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] , зазначено, що вона видана 15.12.1981 року на ім`я « [PERSON] » (російською мовою), [INFO] . Рішенням про відмову в призначенні пенсії від 31.05.2024 року № 052630004458 заявнику відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки у останнього загальний страховий стаж складає 7 років 9 місяців 2 дні, що недостатньо для призначення пенсії. Сукупність вказаних доказів свідчить, що розбіжності в написанні імені російською мовою заявника в трудовій книжці. Оскільки змістом вказаних документів визначаються складові для призначення пенсії - страховий (трудовий) стаж, то вказані документи є правовстановлюючими документами, на підставі яких підтверджується фактичний період трудового стажу заявника та визначається розмір пенсії, а, відтак, і залежить наявність права на отримання пенсії. Отже, з метою забезпечення можливості реалізації заявником зазначеного права, існує необхідність встановлення юридичного факту належності документів, оскільки від встановлення цього факту також залежить виникнення її права на звернення до органу Пенсійного фонду України для оформлення пенсії. Як роз`яснено в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р., при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Можливість встановлення юридичного факту в адміністративному (не судовому) порядку на час розгляду справи відсутня. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що заявником були обґрунтовані обставини, на які вона посилалась як на підстави своїх вимог. За таких обставин, суд вважає за необхідне встановити факт того, що трудова книжка серії [NUMBER] , яка була заповнена 15.12.1981 року на російській мові на « [PERSON] », [INFO] , належить заявнику [PERSON] . Зважаючи на викладене,

Outcome: approved