Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів за минулий час, в обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбує є діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З січня 2022 року і по теперішній час діти знаходяться майже повністю на її утриманні. В утриманні дітей також їй допомагають її батьки. Батько дітей добровільно матеріальної допомоги на їх утримання не надає, лише інколи перераховував кошти на подарунки. Відповідач хронічними захворюваннями не страждає, працює, має стабільний дохід, аліменти нікому не сплачує, на утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб не має. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню дітей, вона змушена звертатися до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку за минулий час, а саме з 13.01.2022 року по день подання позову до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила провести розгляд справи за її відсутності за наявними матеріалами у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в раз якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.09.2023 року (а.с.17). Сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про їх народження (а.с.12,15). Діти зареєстровані та проживають з позивакою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями Витягів з реєстру Лозівської територіальної громади (а.с.7,13,16). Із копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого УПСЗН ЛРДА Харківської області, [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю з дитинства. Законним її представником визнано [PERSON] Державну соціальну допомогу призначено у сумі 2361 грн. (а.с.14). За інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень 15.10.2024\~року\~ Лозівським міськрайонним судом Харківської області у справі №\~629/5752/24 було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду - з 23.09.2024 і до досягнення дітьми повноліття. Як зазначає позивач у позові, діти перебувають на повному її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Інколи перераховував кошти на подарунки. Відповідно до ст.141\~Сімейного кодексу\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст.180\~цього Кодексу кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181\~Сімейного кодексу\~України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Постановою КЦС ВС від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою\~статті 191 СК України\~передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Так, на підтвердження своїх доводів з приводу того, що відповідач не допомагає матеріально утримувати дітей, а на її звернення лише обіцяє це робити, позивачка надала скріншоти переписки з відповідачем (а.с.18-32). Однак, надані докази суд оцінює критично та не приймає, оскільки вони не свідчать про свідоме ухилення відповідача від сплати аліментів у розуміння ч. 2 ст. 191 СК України. Так, в силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, із врахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт офіційного звернення позивачки до відповідача або до будь-яких державних органів за отриманням аліментів у період з 13.01.2022 року до 23.09.2024 (дата подачі заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей), а відповідач ухилявся від сплати аліментів, суд вважає що вказана позовна вимога задоволенню не підлягає з підстави недоведеності. Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed