Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та зміну черговості спадкування. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер дядько позивача - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до якої входять, зокрема житловий будинок [ADDRESS] та житлова квартира [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Серебряковою Ю.В. щодо майна померлого було відкрито спадкову справу №28/2023. Згідно довідки про коло спадкоємців спадкування відбувається за законом. Так, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса звернулись відповідачі, які є онуками спадкодавця як спадкоємці першої черги за законом за правом представлення. Позивач же як рідний племінник спадкодавця має право на спадкування його майна за законом як спадкоємець другої черги за правом представлення відповідно до вимог ст. 1262 та 1266 ЦК України. Крім того, позивач вказує, що саме він тривалий час опікувався спадкодавцем, що був особою похилого віку, матеріально забезпечував всі його потреби та проживав разом із спадкодавцем в його будинку, тому на переконання позивача, він має право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування згідно положеннями ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Проте позивач не в змозі реалізувати своє право на спадкування за законом, оскільки у нього відсутні документи, які б підтверджували наявність родинних зв`язків між спадкодавцем [PERSON] та [PERSON] , що є батьком позивача. Так відсутнє документальне підтвердження того факту, що спадкодавець [PERSON] та батько Позивача [PERSON] є рідними братами, а позивач, в свою чергу є рідним племінником спадкодавця. Так, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . В свою чергу, батько позивача [PERSON] є рідним братом спадкодавця [PERSON] . Батьками братів є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] батько позивача та брат спадкодавця, [PERSON] , помер. Відповідно до Архівної довідки №07/291/7, виданої за заявою позивача, батьками спадкодавця [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Позивач вказує, що зазначення по батькові спадкодавця « [PERSON] » замість « [PERSON] » є лише технічною опискою, допущеною особою, що реєструвала факт народження спадкодавця в 1938 році. При цьому отримати довідку про народження батька позивача - [PERSON] , який народився в 1943 році, неможливо, оскільки як слідує з довідки Державного архіву Вінницької області №07/292/7 книг реєстрації актових записів про народження громадян у с. Конищів Мурованокуриловецького району за 1943 рік в архіві не збереглись. У зв`язку із тим, що батько позивача помер ще у [INFO], а будь-які архівні відомості, які б підтверджували наявність між батьком позивача - [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] відсутні, позивач позбавлений можливості надати письмові документи, що підтверджували б той факт, що він доводиться спадкодавцю рідним племінником. Таким чином, встановлення факту родинних відносин з [PERSON] необхідне позивачу для реалізації своїх спадкових прав в повному обсязі, зокрема отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даною заявою та просить встановити факт родинних відноси [PERSON] та [PERSON] , що помер [INFO] , а також просить змінити черговість одержання права на спадкування, з огляду на наступне. У даному випадку саме позивач протягом тривалого часу здійснював опіку над спадкодавцем, що в силу похилого віку та проблем зі станом здоров`я фактично перебував у безпорадному стані та не міг самостійно забезпечувати свої потреби. Так, Позивач в період з січня 2017 року регулярно приїздив до спадкодавця та здійснював за ним догляд, а з червня 2022, з огляду на погіршення стану здоров`я дядька, почав постійно проживати з ним в одному будинку та надавати йому всю необхідну допомогу з ведення домашніх справ: приготування їжі, прибирання, дрібний побутовий ремонт, догляд за домашньою худобою та птицею, тощо. Позивач також за власний рахунок забезпечував матеріальні потреби спадкодавця, адже останній був особою похилого віку, його єдиним доходом була пенсія, якої не завжди вистачало для покупки всіх необхідних для підтримки стану здоров`я ліків та задоволення особистих базових потреб, таких як покупка продуктів харчування, одягу та взуття. Позивач власними коштами оплачував комунальні послуги за житлову квартиру [ADDRESS] , що належала спадкодавцю. Позивач дбав про здоров`я свого дядька, відвідував разом із ним медичні заклади, оплачував необхідні спадкодавцю медичні дослідження та купував ліки за призначенням лікаря. Коли у Позивача була відсутня можливість супроводжувати спадкодавця під час його лікування у Вінницькій обласній клінічній лікарні ім. М.І. Пирогова, позивач перераховував грошові кошти своїй знайомій [PERSON] , яка проживає у Вінниці та яка здійснювала оплату необхідних спадкодавцю медичних послуг, коли позивач не міг робити це особисто. Натомість, відповідачки життям та станом здоров`я дідуся не цікавились, за життя спадкодавця відповідачки не приїжджали до нього навіть аби просто навідати, не кажучи вже про піклування чи надання матеріальної підтримки. Як вказує позивач жодна із відповідачок на похорони спадкодавця не приїхала, поховання позивач здійснював за власні кошти. Також позивач зазначає, що як вказано у Лікарському свідоцтві про смерть спадкодавцю на момент смерті виповнилось вісімдесят чотири роки, тобто останній був особою глибоко похилого віку, внаслідок чого він був фізично неспроможний самостійно забезпечувати власні потреби як матеріальні, так і побутові (прибирання, приготування їжі, тощо). Крім того, в доданих до даної позовної заяви медичних документах вказано, що у спадкодавця було діагностовано захворювання серця-гіпертонічну хворобу (із множинними супутніми діагнозами). Таким чином, на переконання позивача, у даному випадку ним було надано достатньо доказів на підтвердження безпорадного стану спадкодавця в силу похилого віку та множинних захворювань серцево-судинної системи. З огляду на вищевказане, позивач, окрім встановлення факту родинних відносин, просить змінити черговість права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , що помер [INFO] , встановивши позивачу [PERSON] . черговість одержання права на спадкування за законом на спадкове майно померлого разом із спадкоємцями першої черги у спадковій справі №28/2023, відкритій приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Серебряковою Ю.В. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. 22.11.2023 адвокатом Цепляєвим С.В. в інтересах [PERSON] подано відзив на позовну заяву (вх. №95951) згідно якого остання вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Щодо позовних вимог про встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] вказала, що ні підтвердити, ні спростувати останні не може у зв`язку із відсутністю інформації та будь-яких документів з цього приводу. Зазначила, що не відповідає дійсності твердження позивача, що він з січня 2017 року регулярно приїздив до спадкодавця та здійснював за ним догляд, а з червня 2022 року почав постійно проживати з ним в одному будинку та надавати йому всю необхідну допомогу з ведення домашніх справ, оскільки згідно відповіді на адвокатський запит Комунального закладу «Центр надання соціальних послуг Мурованокуриловецької селищної ради» Нагорняк А.М. 10.10.2016 звернувся до Управляння праці та соціального захисту населення з заявою про надання соціальної допомоги догляду вдома. Наказом №06 від 20.10.2016 [PERSON] було прийнято на обслуговування відділенням соціальної допомоги вдома. Соціальний догляд здійснювався з 20.10.2016 по 02.02.2023 (дату смерті). Соціальну послугу догляду вдома надавав соціальний робітник [PERSON] та надавалися такі послуги: закупівля та доставка товарів з магазину, прибирання та доставка медикаментів, піднесення палива в будинок, допомога в прибиранні житла, часткова допомога в пранні білизни, допомога при консервації овочів та фруктів, допомога в оформленні субсидії, документи, допомога по господарству. Щодо твердження позивача про матеріальне забезпечення за його рахунок потреб спадкодавця зазначає, що [PERSON] отримував чималу пенсію у січні 2020 року - 10135 грн., а на час смерті лютий 2023 року - 14155 грн. В період часу з січня 2020 року по лютий 2023 року загальна сума пенсій склала 471451 грн. Натомість позивач же у свою чергу не надав жодних доказів про розмір доходу який він отримував і за які кошти «надавав» матеріальну допомогу спадкодавцю, так як ніде не працює. Вказала, що твердження позивача, що відповідачі не надавали допомоги спадкодавцю, не цікавилися його життям також не відповідає дійсності. Разом з батьком [PERSON] та сестрою [PERSON] , а в подальшому зі своїми чоловіками та дітьми постійно їздили до діда з бабою, допомагали по господарству, різали та заготовляли дрова, проводили ремонт в будинку (заміна вікон) відпочивали усі разом. [INFO] помер [PERSON] . [INFO] померла бабуся [PERSON] . Після чого [PERSON] з своїм чоловіком та чоловіком [PERSON] продовжували їздити до діда - [PERSON] в с. Конищів та по мірі необхідності допомагали по господарству, готували їжу, прибирали в будинку та на подвір`ї. Відповідач [PERSON] у цей час рідше бувала в селі у діда, так як у її молодшої дочки [PERSON] , [INFO] , виявили захворювання, встановили інвалідність, тому вона була вимушена постійно займатися дитиною. В свою чергу дідусь [PERSON] мав особистий автомобіль, квартиру у м. Вінниці та доволі часто сам приїздив до ниху гості. Після смерті бабусі, дід передав ключі від своєї кватири в м. Вінниці онучці [PERSON] , і вона доглядала за квартирою, здійснювала поточний ремонт при потребі. Приблизно в 2020 році допомагали у ремонті квартири, так як мережі водо- та теплопостачання перебували в аварійному стані. Що стосується сплати комунальних послуг, то наскільки їй відомо - дід сплачував їх самостійно дуже прискіпливо відносився до цього питання, лише в окремих випадках, коли був зайнятий, делегував це питання або соціальному робітнику, або онучці [PERSON] . Дід, для свого віку непогано себе почував, обходив себе самостійно, до останнього їздив за кермом свого автомобіля. У разі потреби сам на автомобілі відвідував лікарню. Як їй відомо 30.12.2022 року дідусь самостійно приїхав в м. Вінницю з села для сплати комунальних послуг за квартиру, йому стало зле, сусіди викликали швидку та його було госпіталізовано до Вінницької обласної лікарні ім. Пирогова, де він перебував в кардіологічному відділенні до 19.01.2023. В цей час вона разом з дітьми хворіли та не могли провідати дідуся в лікарні. Разом з тим, постійно спілкувалися з ним по телефону, цікавилися його потребами та самопочуттям. Дідусь запевняв, що він непогано себе почуває, має усе необхідне для лікування та харчування. Крім того від дідуся стало відомо, що під час перебування у лікарні він позичив кошти у знайомої нашого батька - [PERSON] , а після одужання повернув позичені кошти її на карту. Про смерть дідуся відповідачці стало відомо випадково 03.02.2023 року пізно увечері, після дзвінка сусідки з села. Як відомо поховання було зроблено за кошти заощаджені дідусем, крім того позивач для організації поховання отримав кошти (3 пенсії - біля 43000 грн, та матеріальну допомогу селищної громади). Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2023 витребувано у приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Серебрякової Ю.В. копію спадкової справи №28/2023 заведеної після смерті [INFO] [PERSON] . 16.02.2024 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області витребувано у КНП "Барська міська лікарня" Барської міської ради (попередня назва - КНП "Барська центральна районна лікарня" Барської районної ради) та КНП "Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради" належним чином завірені копії медичних документів щодо стану здоров`я [PERSON] за останні п`ять років до дня його смерті - [INFO] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Чернілевська Р.В. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] , а також представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Цепляєв С.А. заперечували щодо позовних вимог та просили у їх задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] , який є другом [PERSON] , показав, що жив по сусідству із померлим [PERSON] . Вказав, що [PERSON] був племінником померлого [PERSON] , батько [PERSON] та [PERSON] були братами. [PERSON] допомагав дядьку по господарству (варив їсти, косив, копав). [PERSON] в силу віку пересувався як з паличкою, так і без неї. Коли [PERSON] захворів, [PERSON] почав жити з дядьком. Приблизно за місяць до смерті [PERSON] разом із [PERSON] забирали його з лікарні у м. Вінниці. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] , яка є соціальним працівником, показала, що [PERSON] було прийнято на обслуговування соціальним 20.10.2016, допомагала йому по господарству, у городі, прала, прибирала, робила консервацію. [PERSON] мав складний характер, самостійно їздив у магазин та купував собі продукти, мав господарство - годував свиней. У лікарню у м. Бар [PERSON] їздив самостійно власним автомобілем. У період з 20.10.2016 по 06.09.2022 по вівторкам та по п`ятницям (дні навідувань соціального працівника) жодного разу не бачила [PERSON] . [PERSON] самостійно себе обходив до смерті, а після 06.09.2022 з`явився [PERSON] , коли [PERSON] звертався до нього під час перебування в лікарні. Вказала, що знала батька позивача, вони спілкувалися з [PERSON] , однак чи були вони рідними братами їй не відомо, їх батьків не знала. До самої смерті [PERSON] самостійно пересувався, за кілька днів до смерті мав намір самостійно з`їздити у село на базар. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] , яка є хрещеною матір`ю [PERSON] , показала, що проживала по сусідству із [PERSON] , який мав важкий характер та часто скандалив із сусідами. Вказала, що до нього ходила соціальна працівниця. З 2022 року до [PERSON] почав навідуватися [PERSON] , періодично бачила як поряд з двором [PERSON] стояв автомобіль [PERSON] , проте разом з [PERSON] не проживав. [PERSON] самостійно обходив господарство (годував свиней та кури), часом наймав людей за оплату. Також [PERSON] самостійно їздив на автомобілі по селі та у місто Бар. Повідомила, що зі слів людей їй відомо, що батько [PERSON] - [PERSON] , а також [PERSON] нібито брати, їх батьків не пам`ятає. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] , яка є знайомою позивача [PERSON] , повідомила, що коли [PERSON] у м. Вінниці забрала швидка допомога, то з`ясовувала у яку лікарню міста Вінниці його було госпіталізовано, так останній тоді перебував у центрі серцевої хірургії, також за проханням [PERSON] придбала усі необхідні речі та ліки для [PERSON] , кошти за які [PERSON] потім переказав їй на картку. Після смерті своєї дружини [PERSON] приїжджав до належної йому квартири у м. Вінницю разом із [PERSON] . Була знайома із [PERSON] більше десяти років. Вказала, що [PERSON] та [PERSON] були рідними братами. Як відомо зі телефонних розмов із [PERSON] у нього було господарство (поросята, кури). Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] , яка була сусідкою [PERSON] , вказала, що батько [PERSON] був рідним братом [PERSON] . Вказала, що після смерті дружини [PERSON] стан його здоров`я погіршився, ніякого господарства у нього не було. Приблизно двічі на тиждень до [PERSON] приходила патронатна сестра. За необхідності [PERSON] перевозив [PERSON] , у тому числі відвозив до лікарні, також останні пів року перед смертю поряд з ним постійно був [PERSON] : варив їсти, прибирав, ночував разом з ним. За рік до смерті [PERSON] тричі перебував на лікуванні у м. Бар, а також три тижні лікувався у м. Вінниці. Вказала, що за останні пів року до смерті [PERSON] заходила лише у двір, у будинку не була. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] , яка є сусідкою [PERSON] , показала, що проживала по сусідству із [PERSON] близько 6 років. Протягом останнього року через паркан бачила біля [PERSON] [PERSON] , який відвозив [PERSON] у лікарню у м. Бар, обробляв город та допомагав по господарству. Чи ночував [PERSON] у будинку [PERSON] їй не відомо. Соціального працівника бачила приблизно двічі на тиждень. Вказала, що за кілька днів до смерті [PERSON] за проханням соціальної працівниці [PERSON] передавала йому грошові кошти у розмірі 800 грн та хліб, тоді дід самостійно виходив із кімнати будинку. Також вказала, що [PERSON] та [PERSON] батько - [PERSON] були братами. Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.02.2023 Мурованокуриловецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а також лікарським свідоцтвом про смерть №18 від 03.02.2023 (а.с. 14-15). За життя [PERSON] неодноразово проходив стаціонарне лікування в медичних закладах. Так, згідно виписки з історії хвороб [PERSON] , наданої КНП «Барська міська лікарня», [PERSON] тричі перебував на стаціонарному лікуванні: з 06.09.2022 по 15.09.2022 - виписаний із поліпшенням; з 08.10.2022 по 18.10.2022 - виписаний із поліпшенням; з 15.11.2022 по 01.12.2022 - виписаний із поліпшенням (а.с. 165-168). Відповідно до виписка №23337 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 19.01.2023 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні серцево-судинної хірургії з 30.12.2022 по 10.01.2023 та у відділенні кардіології з 10.01.2023 по 19.01.2023 у кардіологічному із діагнозом: ІХС, дифузний кардіосклероз, коронасклероз, аорто склероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. 1 ст., ГЛШ, ризик ССУ високий. Гіпертензивне серце. СН ІІ Б, ФК ІІІ-ІV, ФВ - 22 % зі значно зниженою систолітичною функцією лівого шлуночка. Фібриляція-тріпотіння передсердь, постійна форма, нормосистологія. Повна блокада ЛНПГ. НИК ІІІ ст. Легенерва гіпертензія ІІ ст. Двобічний Гідроторакс. Асцит. Анасарка. 19.01.2023 Виписаний із наданням лікувальних рекомендацій (а.с. 159). Також до матеріалів справи додано заключення мультидетекторної комп`ютерної томографії органів грудної порожнини [PERSON] від 04.05.2022 (а.с. 29), проте вказане заключення не являється остаточним діагнозом. За заявою [PERSON] від 10.10.2016 останнього було прийнято на обслуговування відділенням соціальної допомоги вдома з 20.10.2016, про що винесено наказ КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Мурованокуриловецького району» №106 від 20.10.2016 (а.с. 83, 84). Як слідує із відповіді КУ «Центр надання соціальних послуг Мурованокуриловецької селищної ради» №01-01/634 від 01.11.2023 соціальну послугу догляду вдома з 20.10.2016 по 02.02.2023 (дату смерті) [PERSON] надавала соціальний робітник [PERSON] . Відповідно до індивідуального плану надання соціальної послуги догляду вдома йому надавалися такі послуги: закупівля та доставка товарів з магазину, придбання та доставка медикаментів; піднесення палива у будинок (в опалюваний сезон); допомога у прибиранні житла; часткова допомога в пранні білизни; допомога при консервації овочів та фруктів; допомога в оформленні субсидії, документі; допомога по господарству (а.с. 82). Згідно наказу КУ «Центр надання соціальних послуг Мурованокуриловецької селищної ради» №18 від 03.03.2023 надання соціальних послуг догляду вдома та натуральної допомоги [PERSON] з 02.02.2023 припинено у зв`язку із смертю (а.с. 85). Згідно відомостей Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області загальний розмір отриманої [PERSON] пенсії за період з 01.01.2020 по 28.02.2023 становить 471451,10 грн (а.с. 87-88). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. 23.02.2021 приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Серебряковою Ю.В. заведено спадкову справу №28/2023 після смерті [INFO] [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №71746023 від 10.03.2023 (а.с. 16). Згідно матеріалів спадкової справи із заявами про прийняття спадщини за законом звернулися: [PERSON] як онука за правом представлення батька (сина померлого) - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; [PERSON] як племінник; [PERSON] як онука за правом представлення батька (сина померлого) - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; [PERSON] як онука за правом представлення батька (сина померлого) - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Так, звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує на необхідність встановлення факту родинних відносин між ним та [PERSON] , як його рідним дядьком, для реалізації спадкових прав позивача після смерті спадковця. Позивач [PERSON] , [INFO] , документований паспортом громадянина України серії [NUMBER] є уродженцем села Конищів Морованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 11). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] повторно виданого 08.02.2023 Мурованокуриловецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), батьками [PERSON] , [INFO] , є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 13). Батько позивача - [PERSON] помер [INFO] у віці 60 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.11.2003 Конищівською сільською радою Мурованокуриловецького району (а.с. 20). Згідно повідомлення Державного архіву Вінницької області №07-292/7 від 10.02.2023 довідку про народження [PERSON] неможливо надати у зв`язку з тим, що книг реєстрації актових записів про народження громадян по с. Конищів Мурованокуриловецького району Вінницької області за 1943 рік в архіві на зберіганні немає (а.с. 21). 22.08.2023 [PERSON] звертався до Мурованокуриловецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про внесення виправлень до актового запису про народження №221, складеного 11.03.1950 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Мурованокуриловецького районного управління юстиції у Вінницькій області державної реєстрації актів цивільного стану, у якій просив виправити прізвище дитини і батьків з « [PERSON] » на « [PERSON] », ім`я батька дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 51). Водночас, відповідно до архівної довідки №07-291/7 від 10.02.2023, виданої Державним ахівом Вінницької області, у книзі актових записів про народження громадян по с. Конищів Морованокуриловецького району Вінницької області за 1938 рік є актовий запис №69 від 03 грудня 1938 року про народження такого змісту: прізвище та ім`я дитини: [PERSON] (так в документі); дата народженння [INFO] ; батьки: [PERSON] (так у документі), 30 років, українець, [PERSON] , (так у документі), 21 рік, українка (а.с. 18-19). Відповідно до довідки №140, виданої 06.03.2023 Конищівським старостинським округом Могилів-Подільського району Вінницької області, [PERSON] , [INFO], дійсно здійснював поховання [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с. 33). Вказане не заперечується відповідачами. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною третьою статті 1266 ЦК України визначено, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Суд може розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, у зв`язку з яким виникають юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника тощо. Згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Системний аналіз частини шостої статті 294, статті 315 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що за наявності спору про право суд в порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й факту родинних відносин, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення або особа не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факти, що мають юридичне значення. Зокрема, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Чинне законодавство не містить вичерпного переліку засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватися факт родинних відносин, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Відповідно до частини першоїстатті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першоюстатті 81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог ізаперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Цеположення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 638/15738/17 від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19, від 27 листопада 2023 року у справі №190/704/20 сформульовано висновки про те, що доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц). Так, позивач вказуючи на неможливість документального підтвердження родинних відносин між ним та спадкодавцем, як племінником та рідним дядьком, посилався на те, що книги реєстрації актових записів про народження громадян у селі Конищів Мурованокуриловецького району за 1943 рік (рік народження батька позивача - [PERSON] , як про те вказує позивач) не збереглися, тому зазначив про підтвердження такого факту показаннями свідків. Разом з тим, показання самих лише свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не є достатніми доказами для встановлення факту родинних відносин. При цьому із показів свідків неможливо достовірно встановити ані спільних батьків спадкодавця [PERSON] та [PERSON] (батька позивача), ані підтримання ними за життя родинних відносин як між рідними братами. Сама лише наявність взаємовідносин між позивачем та спадкодавцем не може свідчити про те, що вони є родичами, та підтверджувати ступінь споріднення. До того ж, жоден із допитаних судом свідків не показав на визнання спадкодавцем [PERSON] за життя позивача [PERSON] його рідним племінником. До того ж, позивач посилаючись на відсутність книг реєстрації актових записів про народження громадян у селі Конищів Мурованокуриловецького району за 1943 рік, не надав жодних належних доказів на підтвердження того, що його батько [PERSON] народився саме [INFO]. Враховуючи відомості вказані у свідоцтві про смерть [PERSON] , який помер [INFO] , у віці 60 років, роком народження останнього міг бути як 1943 рік, так і 1944 рік, проте доказів на підтвердження точної дати його народження матеріали справи не містять. Будь-яких інших письмових доказів (інформації з сільської ради, погосподарських книг, тощо), що батько позивачка [PERSON] та спадкодавець [PERSON] є рідними братами суду не надано, жодних клопотань про витребування відповідних доказів позивачем заявлено не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності родинних відносин між ним та спадкодавцем [PERSON] як рідним дядьком та племінником. Щодо позовної вимоги про зміну черговості спадкування суд зазначає наступне. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої-п`ятої черги. Відповідно до статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1266 ЦК України). За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За змістом наведеної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти зазначених обставин (постанови Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження №61-48561св18), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18), від 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20), від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження № 61-23350св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14 (провадження № 61-14159св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21), від 24 січня 2024 року у справі № 640/19045/17 (провадження № 61-11041св23). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)/ У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Так, із наданої позивачем медичної документації вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах. Разом з тим, будь-яких медичних документів, у тому числі висновків медико-соціальної експертної комісії та лікарсько-консультативної комісії, які могли б підтвердити, що за життя [PERSON] в силу свого віку та діагностованих лікарями захворювань потребував постійного стороннього догляду та/або з наявністі у нього інших вад, які впливали на загальний стан здоров`я, обмежували працездатність, суду не надано. Тобто матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що за життя спадкодавець [PERSON] перебував у безпорадному стані. Крім того, суд критично оцінює надані показання свідка [PERSON] щодо складності у пересуванні [PERSON] , зважаючи на пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , які вказували, що [PERSON] самостійно пересувався та обходив себе до самої смерті, а також пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , які вказували, що [PERSON] самостійно їздив по населеному пункту на власному автомобілі. При цьому допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що жодного разу у будинок [PERSON] не була, а свідок [PERSON] вказала, що заходила у будинок лише один раз за кілька днів до смерті [PERSON] , зазначила, що дійсно підписувала якийсь акт, проте його зміст їй не відомий, тому суд критично ставиться до наданого позивачем акту щодо проживання особи (а.с. 22), зміст якого суперечить поясненням свідків [PERSON] та [PERSON] , якими останній підписано. Надані рахунки та квитанції про оплату комунальних послуг (а.с. 23-27) жодним чином не підтверджують надання допомоги спадкодавцю, так як за періодом оплати здійсненні вже після його смерті. Крім того, із наданої позивачем квитанції №2925-3777-38020-0200 (ПАТ КБ «ПриватБанк») на переказ власних коштів у сумі 4965,05 грн на користь [PERSON] неможливо встановити призначення такого переказу. Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності надали змогу дійти висновку про перебування [PERSON] у безпорадному стані. Так, під час розгляду справи позивачем [PERSON] не надано належних доказів, які б давали йому право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом та не доведено відповідними засобами доказування наявність вказаних у статті 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування, відтак у задоволенні позовних вимог про зміну черговості спадкування слід відмовити. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та зміну черговості спадкування слід залишити без задоволення. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed