Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] ,\~в інтересах\~якого діє\~адвокат Загарія\~Олександр Дмитрович,\~звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами»; треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.08.2019 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження за №59885139 на виконання виконавчого напису №7989, виданого 14.08.2019\~року приватним\~нотаріусомКиївського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. Згідно даного виконавчого напису пропонується стягнути з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за укладеним ним із ПАТ «Платинум Банк» кредитним договором зі страхування життя позичальника (пошта) №2742/2373CLAPS від 24.10.2013 року в загальному розмірі 24\~596,42 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, з наступних підстав: - виконавчий напис вчинено не на нотаріально посвідченому договорі, як передбачено Переліком на час його вчинення; - виконавчий напис нотаріуса видано з порушенням вимог\~ст.ст. 87,88 ЗУ «Про Нотаріат»\~та «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оскільки не мав відповідних документів, які підтверджували б безспірність вимог банку; - будь яких вимог щодо погашення кредиту чи інші повідомлення від кредитодавця до позивача не надходило. На підставі\~викладеного,\~позивач просить\~суд визнати виконавчий напис від 14.08.2019 року виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. №7989 таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. Процесуальні дії у справі. Клопотання (заяви) учасників справи. 12 вересня 2024 року ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. За клопотанням представника позивача витребувано від\~ТзОВ «Фінансова\~компанія управління\~активами» належним\~чином завірену\~копію кредитного\~договору із\~страхування життя\~позивальника (пошта)\~№2742/2373CLAРS\~від 24.10.2013\~року,\~укладеного між\~ [PERSON] \~та ПАТ\~«Платинум Банк»,\~на підставі\~якого приватним\~нотаріусом Київського\~нотаріального округу\~Гуревічовим О.М.\~вчинено виконавчий\~напис №7989\~від 14.08.2019\~року(а.с. 30-31). 21.10.2024 року на адресу суду від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Кожем`яченко Ю.М. надійшла заява на виконання ухвали суду про витребування доказів, згідно якої повідомляє, що оригінал кредитного договору № 2742/2373CLAPS від 24.10.2013р., який було укладено між [PERSON] та ПАТ "Платинум банк", надано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу для формування нотаріальної справи, копія в матеріалах кредитної справи не зберіглась (а.с.38-39). 23.10.2024 року представником відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» - Кожем`яченко Ю.М. подано до суду клопотання про врегулювання спору за участю судді та запропоновано умови для вирішення спору в мировому порядку (а.с.42 зворот). Ухвалою суду від 23.10.2024 року клопотання представника відповідача про врегулювання спору за участю судді, залишено без задоволення. 23.10.2024 року на адресу суду від представника відповідача - ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Кожем`яченко Ю.М. надійшла заява про визнання позовних вимог в порядку ст.206 ЦПК України, згідно якої відповідач визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису нотаріусу №7989 від 14.08.2019 року, таким, що не підлягає виконанню та просить стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 605,60 грн. (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України). Крім того, клопоче про зменшення витрат на\~правничу допомогу,\~оскільки вважає,\~що ці витрати є неспівмірними із ціною позову та /або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, тому просить зменшити ці витрати до 3000 грн (а.с.41-42). Аргументи учасників справи Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представником позивача до суду подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його предствника, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Крім того, просить відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі витрати є обгрунтованими і відповідають принципу співмірності та доведені належними доказами (а.с.62). Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія\~управління активами»в судове\~засідання не\~з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений завчасно в установленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.36). Від представника відповідача [PERSON] 23.10.2024 року надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача (а.с.41 зворот). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. та представник Першого відділу державної виконавчої служби у м.Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове\~засідання не\~з`явилися,\~про день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~в установленому\~законодавством порядку,\~заяв про\~відкладення розгляду\~справи або\~про розгляд\~справи у\~їх відсутності\~суду не\~надали (а.с.34,37). Суд вважає можливим провести розгляд справи по суті без участі сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права і взаємостосунки сторін. Фактичні обставини встановлені судом Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено,\~що 14\~серпня 2019\~року приватним\~нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №7989 про стягнення з позивача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором зі страхування життя позичальника (пошта) №2742/2373CLAPS від 24.10.2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк», право вимоги\~за яким\~перейшло до\~ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в сумі 24\~596,42 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 9496,00 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами 1450,94 грн, заборгованості за нарахованою та несплаченою пенею 13499,48 грн., а також\~витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 150,00 грн., а всього \~24\~596,42\~ грн. Стягнення заборгованості здійснено за період з 27.10.2014 року по 17.07.2019 року (а.с.16). Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління Міністерства юстиції у Вінницькій області від 23.08.2019 року на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса відкрито виконавче провадження №59885139 (а.с.12). Постановою заступника начальника відділу Центрального відділу ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 20.01.2020 року прийнято виконавче провадження до Центрального відділу ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) /а.с.13/. Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління Міністерства юстиції у Вінницькій області від 16.04.2024 року накладено арешт на кошти боржника [PERSON] (а.с.14). Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління Міністерства юстиції у Вінницькій області від 19.04.2024 року повернуто виконавчий лист стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки коштів та майна належного боржнику не виявлено (а.с.15 зворот). Позивачем заперечується отримання від відповідача та від виконавчої служби будь-яких повідомлень та вимог щодо погашення кредиту.\~\~ За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно\~ст.18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Стаття 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З аналізу зазначених норм закону вбачається, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Отже, основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.\~Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п.1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 (провадження №12-5гс21). Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 14 серпня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». З матеріалів справи встановлено, що відповідачем не надано жодних доказів відносно того, що укладений між позивачем та ПАТ «Платінум Банк» 24.10.2013 року кредитний договір зі страхування життя позичальника (пошта) №2742/2373CLAPS , який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, відповідачем суду не надано належних доказів на підтвердження того, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мав безспірну заборгованість перед стягувачем ТОВ «Фінансова компанія управління активами», тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, суду не надано належних доказів на підтвердження того, що стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором зі страхування життя позичальника (пошта) №2742/2373CLAPS від 24.10.2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк», провадилось у безспірному порядку. З постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 19.06.2024 року випливає, що якщо між банком і позивачем кредитний договір був укладений у простій письмовій формі, суди першої інстанції правомірно роблять обґрунтовані висновки про наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням порядку вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Обґрунтовуючи позов, позивач [PERSON] , серед іншого, посилався на те, що виконавчий напис вчинено без попереднього направлення йому стягувачем будь-якої письмової вимоги щодо погашення кредиту. Про існування вказаного виконавчого напису позивач дізнався після накладення постановою державного виконавця арешту на кошти у квітні 2024 року. У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Так, доказів про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення відповідачем суду не надано та в матеріалах документів справи ці докази також відсутні. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження №61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17 (провадження №61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі №172/1652/18 (провадження №61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), від 08 грудня 2021 року у справі №751/5727/20. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналіз досліджених судом доказів, наданих позивачем, які є належними, допустимими та достатніми, свідчить про обґрунтованість та доведеність позовних вимог. Суд враховує визнання відповідачем позову та вважає позовні вимоги обґрунтованими та приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі і наявність законних підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №7989, вчинений 14 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 24\~596,42 грн.\~ Розподіл судових витрат Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~та\~Закону України «Про судовий збір»\~суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч.1\~ст.142 ЦПК України\~та ч.3\~ст.7 Закону України «Про судовий збір»\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При подачі\~позову,\~позивачем було\~сплачено судовий\~збір в\~розмірі 1211,20\~грн.\~згідно квитанції №0.0.3838276313.1 від 21.08.2024 року (а.с.6). Отже, з відповідача на користь позивача суд стягує 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору в розмірі 605,60 грн (1211,60х50%), інші 50 відсотків сплаченого судового збору повернути позивачу з державного бюджету. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7700 грн, то суд зазначає наступне. Згідно ч.8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.1, п.1-2 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За положеннями ст.137 вказаного Кодексу: - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1); - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6). Судом встановлено, що\~згідно ордера на надання правничої допомоги [PERSON] на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 08.07.2024 року надавалася правнича допомога адвокатом Загарія О.Д. (а.с.21-22). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір про надання професійної правничої допомоги від 08.07.2024 року; розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які поніс [PERSON] у зв`язку із розглядом справи за його позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню від 21.08.2024; квитанцію до прибуткового кассового ордера №92 від 21 серпня 2024 року про оплату понесених витрат на професійну правничу допомогу (а.с.19-22). Відповідно до п. 3.2, 3.5 Договору сторони погодили, що гонорар складається з кількостиі годин роботи адвоката. Вартість однієї години роботи адвоката становить 1500 грн. Гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок адвоката. У разі проведення розрахунку готівкою адвокат видає квитанцію до прибуткового ордеру (а.с.21 зворот). Відповідно розрахунку витрат на професійну правничу допомогу від 21.08.2024 вбачається, що адвокат надав наступні послуги з надання правничої допомоги по справі №724/2975/24, а саме: консультація клієнта (30 хв) 700 грн., ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження (1 год.) 1400 грн., підготовка позовної заяви (4 год) 5600 грн (а.с.19). Загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом при обрахунку складає 7700 (сім тисяч сімсот) грн (а.с.21). Згідно квитанції до прибутквого кассового ордера №92 від 21.08.2024 року [PERSON] сплатив адвокату Загарія О.Д.. - 7700 грн. за надану професійну правничу допомогу (а.с.20). Докази щодо понесених позивачем судових витрат подані у передбачені законом строки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 у справі 607/4341/20). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (висновок ВП ВС викладений у постанові\~\~від 19 лютого 2020 року, справа №755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу, а також пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності витрат (постанова ВС від 07 вересня 2023 року у справі №202/8301/21). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з врахуванням того, чи виник у заявника обов`язок зі сплати таких витрат та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved