Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя посилаючись на те, що з 04.07.2018 року він з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2023 року розірвано. В період шлюбу було придбано квартиру [ADDRESS] . Вказане майно позивач просить поділити. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2024 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 01.07.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що відповідач визнає та не не оспорює позовні вимоги в части ні того, що відповідно до вимог Сімейного кодексу України, позивачу належить частина спільної квартири. Проте сук вдові витрати просить суд залишити за позивачем, які міру відповідальності тому, що приводу або підстав звернення до суду взагалі не було. Це не повинно ставитись в провину відповідачу, вона зараз знаходиться в дуже важкому матеріальному становищі та сплата нею 40 000 грн. суми судових витрат тільки за те, що позивач вирішив самостійно, що його права нібито порушені, буде суперечити принципам справедливості у судовому процесі. В підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. В підготовче судове засідання відповідач та її представник не з`явились, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. 16.10.2024 року від представника відповідача надійшла заява про визнання позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що від відповідача надійшла заява про визнання позову, суд вважає на можливе ухвалити рішення на стадії підготовчого провадження. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, 04.07.2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 13.12.2023 року шлюбі між сторонами розірвано. За час шлюбу сторонами набуте наступне майно: квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу облігацій № БВ-122/18-4 від 23 липня 2018 року та копією інформації з Державного реєстру речових прав, згідно якої вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності 31.07.2019 року за [PERSON] . Відповідач визнає той факт, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. З системного аналізу норм статей 60, 61, 63, 65, 70 СК України випливає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. За викладених обставин суд приходить до висновку про визнання права власності на частину квартири [ADDRESS] за кожним із подружжя. Суд, не вирішує питання поділу судових витрат, оскільки позивачем подано заяву, в якій він просить суд не стягувати понесені ним судові витрати з відповідача, а залишить їх за ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved