Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 19.07.2022 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі. За час даного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Причинами для розірвання шлюбу позивачка вважає те, що протягом останнього року відносини між нею та відповідачем погіршилися, відповідач за час спільного прожиання влаштовував скандали, зловживав алкогольними напоями, спричинив їй тілесні ушкодження, нехтує сімейними цінностями. Сторони не могли дійти згоди при вирішенні простих побутових питань, між ними часто виникають сварки, вони не підтримують близьких стосунків. Тому позивачка просить вказаний шлюб розірвати, залишити їй прізвище, набуте у зв`язку із реєстрацією шлюбу. Крім того, позивачка в позові зазначила про залишення з нею на проживання вказану малолітню дочку сторін, оскільки таке проживання відповідатиме найкращим її інтересам. Позивачка в судове засідання повторно не з`явилась, однак, 04.09.2024 року подала до заяву про розгляд справи без її участі (а.с.18). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи належно повідомлявся. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутності та не подав відзив на позовну заяву.\~ Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторона позивача згідна із таким порядком судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі (їх представників), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до даних свідоцтва про шлюб, виданого повторно 15.08.2024 року, шлюб між сторонами зареєстровано 19.07.2022 року Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 574. Внаслідок укладення шлюбу позивачка змінила своє прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] " (а. с. 5). Судом встановлено, що в період шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим вказаним відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 642, серії [NUMBER] (а. с. 6). Згідно з ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї.Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 цього Закону). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованоїпостановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 цієї Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця\~проживання\~дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця\~проживання\~малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).У § 54 рішення цього Суду «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на\~проживання\~з дитиною. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Тому вказаний шлюб слід розірвати. Згідно з положеннями ч.1 ст.113 СК України особа, яка змінила своє\~прізвище\~у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим\~прізвищем\~або відновити своє дошлюбне\~прізвище. Отже,\~позивачці слід\~залишити прізвище\~" [PERSON] ", оскільки вона вказала про це в позовній заяві. Прохання про залишення на проживання з позивачкою малолітню дочку сторін суд не вважає позовною вимогою, адже у разі наявності спору між батьками щодо місця проживання дитини один з її батьків має право подати у встановлених законом порядку та на підставах позов про визначення місця проживання малолітньої дитини з одним із них. Тому суд не вирішує вказане прохання позивачки в межах розгляду даного справи про розірвання шлюбу. На підставі викладеного, статей 7, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved