Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

03.06.2024 року [PERSON] , через свого представника адвоката Селезньову Тетяну Валентинівну, звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить зняти арешт з нерухомого майна, а саме з частки квартири [ADDRESS] , накладений постановою слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Муравйова С.В. №31/4-2729 від 12.07.2011 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] , зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 21.03.2007 року, квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить йому, [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що внаслідок вчинення ним кримінального діяння у 2011 році була порушена кримінальна справа №062201100308 та в рамках досудового розслідування, з метою забезпечення позову потерпілих, постановою старшого слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Муравйова С.В. №31/4-2729 від 12.07.2011 року на частку вказаної вище квартири було накладено арешт. При цьому, його бабусею [PERSON] під час розгляду вказаної кримінальної справи було повністю відшкодовано матеріальну шкоду, заподіяну потерпілим. Позивач зазначає, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 21.05.2012 року його було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.75 КК України його було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Так, позивачу стало відомо, що при ухваленні вироку не було вирішено питання щодо скасування арешту з частки квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим він звернувся до ГУНП в Одеській області з вказаного питання, проте йому було повідомлено, що питання щодо скасування арешту вирішується судом при ухваленні вироку та не відноситься до компетенції Національної поліції України. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Петренко В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 20.06.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про зняття арешту з майна. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. У судове засідання 22.10.2024 року позивач не з`явився, однак 22.10.2024 року представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. У судове засідання 22.10.2024 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явилися, були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, відзив на позовну заяву не надано. Таким чином, відповідачі про розгляд справи повідомлені належним чином, однак, у встановлений судом строк відповідачами не було подано відзиву на позов, не було надано заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Як вбачається\~із матеріалів\~справи та\~встановлено судом\~у судовому\~засіданні, на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 21.03.2007 року, квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно постанови старшого слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Муравйова С.В. від 12.07.2011 року на частку квартири [ADDRESS] було накладено арешт, в рамках кримінальної справи №062201100308, заведеної щодо вчинення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Судом встановлено, що [PERSON] під час розгляду вказаної кримінальної справи було повністю відшкодовано матеріальну шкоду, заподіяну потерпілим, що підтверджується відповідними розписками. Відповідно до вироку Київського районного суду м. Одеси від 21.05.2012 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.75 КК України його було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 21.03.2007 року. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі постанови про накладення арешту СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] від 12.07.2011 року, наявний арешт на квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер 11376654. Судом встановлено, що при ухваленні вироку не було вирішено питання щодо скасування арешту з частки квартири [ADDRESS] . Згідно відповіді СУ ГУНП в Одеській області [PERSON] було повідомлено, що питання щодо скасування арешту вирішується судом при ухваленні вироку та не відноситься до компетенції Національної поліції України. Відповідно до частини першої статті 174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина друга статті 174 КПК України 2012 року). Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частинна 4 статті 174 КПК України 2012 року). Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Проте, арешт на спірне нерухоме майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відтак, якщо арешт майна було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року і при цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, то розгляд справи повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства. Такий правовий висновок узгоджуються з правовою позицією ВСУ у постановах від 24.04.2019 № 2-3392/11, від 15.05.2019 року у справі № 372/2904/17-ц та від 15.05.2013 року N96-26цс13. Позиція Великої Палати Верховного Суду стосовно юрисдикційної підсудності щодо зняття арешту з майна накладеного в рамках кримінального провадження залишається не змінним - розглядається у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, навіть за умови, що особа (власник) не є учасником кримінального провадження якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, а не КПК України 2012 р., то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду України викладеного у справі №911/1247/18 від 21.08.2019 року, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України,статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції. Захист майнового права фізичною чи юридичною особою відповідно до вимог ЦПК України може здійснюватись в порядку цивільного судочинства. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про зняття арешту з майна, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Оскільки позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідачів.

Outcome: approved