Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у сторін під час шлюбу народилися дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . На час звернення до суду з цим позовом шлюб між сторонами ще не розірваний. Дочка є особою з інвалідністю з дитинства підгрупи А з вродженим захворюванням ОРА ДЦП, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] . Позивач є законним представником дитини, отримує надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А, що підтверджується довідкою №1908/28-5/2-1 від 31.07.2023, виданою Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради. Задля повноцінного розвитку без зміни соціального кола та збереження особистісних зв`язків як з навколишнім середовищем, так і з батьком дитини, позивач вважає, що можлива зміна місця проживання дитини в разі розлучення батьків, що призведе до погіршення фізичного, психологічного стану доньки. Тож, з метою захисту прав та інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене лише обома батьками, права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, позивач вважає доцільним подання цього позову. Позивач зазначає, що вона, як матір дитини, з самого її народження все своє життя присвятила їй, в надії допомогти максимально мінімізувати вплив вродженої хвороби, оскільки лікування ДЦП розтягується на все життя, адже повністю його вилікувати неможливо. Позивач проводить кожного дня з дитиною свій час, оскільки це є необхідним для формування в дитини стереотипів рухів, нормалізацію рухового тонусу, поліпшення психофізичного розвитку, попередження виникнення контрактур і деформацій, також психолого-педагогічну допомогу в якісному засвоєння навчального матеріалу. Вказує на те, що проживання [PERSON] разом із матір`ю буде найбільше повно відповідати інтересам дитини. Таким чином, позивач просить суд, - визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 25.08.2024 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Також залучено до участі у розгляді справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган опіки та піклування м. Черкаси. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, який прийнятий судом і, за яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Зазначив, що сторони разом не проживають з 2017 року і не ведуть спільне господарство; мають трьох спільних дітей, одна з яких вже повнолітня. Позивач із дочками [PERSON] та [PERSON] проживають у квартирі, яка належить йому на праві власності, а син - проживає із ним. Вважає, що позивач намагається визначити не стільки місце проживання дочки, а намагається визначити своє місце проживання з нею саме у його квартирі. При цьому, позивач зареєстрована за іншим місцем проживання і змінювати місце проживання не бажає. Вказує, що квартира є єдиним його місцем проживання, де він і зареєстрований. Позивач створила такі умови, що він вимушений із сином проживати в іншому місці. Вважає, що позивач не довела, що саме проживання [PERSON] із нею, буде в інтересах дитини. З моменту народження дитини, позивач, як мати неналежно виконувала свої обов`язки щодо дитини, не займалася її розвитком, лікування та реабілітацією. Дочка [PERSON] має особливо потреби, які пов`язані із особливостями стану її здоров`я. На його думку, подальше проживання дочки із матір`ю не буде відповідати інтересам дитини. Таким чином, просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, за яким не погодилася із викладеними доводами. Зазначила, що відповідачем [PERSON] не надано доказів на підтвердження своїх доводів. Вважає, що проживання дитини із батьком не буде відповідачи її найкращим інтересам, а також загрожуватиме її безпеці, нормальному психоемоційному та фізичному розвитку, і навіть, життю. Просила задовольнити пред`явлені нею до [PERSON] позовні вимоги. Крім того, відповідачем [PERSON] , разом із відзивом на позов, був поданий зустрічний позов до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із її батьком [PERSON] , який відповідно до ухвали суду від 07.11.2023 прийнятий судом та об`єднаний в одне провадження із первісним позовом [PERSON] . Відповідачем [PERSON] подані заперечення на відповідь на відзив. Зазначив, що при всіх медичних процедурах, лікуванні, він завжди перебував із дитиною. В 2023 році мати почала обмежувати батькові спілкування із [PERSON] , не дає можливості займатися ї лікуванням, налаштовує дитину проти батька. Вказав, що він хоче і має можливість опікуватися дитиною щоденно, постійно бути поруч із нею. Ухвалою суду від 29.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляджу по суті. Ухвалою суду від 29.07.2024 зустрічна позовна заява [PERSON] залишена без розгляду, відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Семенюк О.Г. просили позовні вимоги задовольнити, посилаючись на доводи позову та відповіді на відзив. Зазначили, що позивач приділяє [PERSON] весь свій час, вони завжди поруч одна біля одної. Вона займається її здоров`ям, оскільки [PERSON] має вади здоров`я (ДЦП) у лікувальних закладах дитина проходить обстеження, лікування та реабілітацію. Дочка бере участь у соціальному житті: на різних заходах читає вірші, грає у виставах тощо; навчається у школі (надомне навчання) тощо; в найкращих інтересах дитини - проживати разом із матір`ю. Крім того, додали, що бажання (позовні вимоги) залишити місце проживання дитини разом із матір`ю у квартирі [ADDRESS] , не є принциповим; дочка зареєстрована у цій квартирі і фактично в ній проживає із матір`ю. Позивач вважає квартиру спільною сумісною власністю, оскільки вона була придбана у шлюбі з відповідачем. Відповідач не займається вихованням дитини, не надає їй матеріальну допомогу. Позивач повністю опікується дочкою [PERSON] і вважає, що вони повинні жити разом. З травня місяця 2023 року відповідач хотів, щоб позивач разом із дітьми залишили місце проживання, погрожував, що забере дітей і вивезе їх за кордон. Отже, вважає, що наявний спір щодо місця проживання [PERSON] , оскільки допускає, що батько може її забрати. Син [PERSON] проживає із відповідачем, а старша дочка - разом із нею. Також зазначили, що судові витрати: судовий збір слід та витрати на правничу допомогу адвоката стягнути з відповідача на користь позивача. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Кушнір А.С. просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Зазначили, що з самого народження батько знаходиться разом із [PERSON], яка має вади здоров`я. Вважає, що дочка повинна житини із батьком, оскільки саме він буде займатися нею (купати, здійснювати реабілітацію, готувати її до самостійного життя, має психологічний контакт з нею тощо). Жодних погроз щодо позивача та дочки з його боку не було. Відповідач вважає квартиру своєю власністю, а, як, на його думку, позивач, яка зареєстрована в іншому помешканні, має намір залишитися проживати у квартирі [ADDRESS] , де зареєстрована [PERSON]. Вважає позов [PERSON] необгрунтованим, оскільки він з`явився лише після того, як ним було озвучено у 2023 році позивачу бажання проживати у квартирі, яка є його власністю. На даний час позивач не є членом сім`ї відповідача і не має права на квартиру. З 2017 року відповідач не ставив питання щодо визначення місця проживання [PERSON] , оскільки проживав та працював в іншій місцевості. Зазначив, що матір відсутня у життя дочки, але він не звертався до органів опіки та піклування щодо неналежного виконання матір`ю своїх обов`язків щодо дитини. Відповідач вказав, що всіма питаннями щодо життя та здоров`я [PERSON] займався саме він. Про судові витрати сторона відповідача не заявляє. В судовому засіданні представник Виконавчого комітету ЧМР як органу опіки та піклування м. Черкаси за довіреністю [PERSON] по закінченні судового розгляду справи зазначила, що батько не зацікавлений, щоб дитина проживала із ним, перестав брати участь у розгляді справи. Вважає, що йому байдужа дочка [PERSON] , а тому слід визначити місце проживання разом із мамою. Крім того, було зазначено, що висновок, відповідно до ст. 19 СК України орган опіки надати не зміг, оскільки не можливо було встановити періодичність встановлення місця проживання дочки - чи із матір`ю, чи із батьком, оскільки вони проживали за однією адресою. Негативної інформації щодо матері і батька надано до органу опіки не було, дитина не опитувалася, оскільки має певні вади здоров`я. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] [PERSON] показали, що [PERSON] хворіє на ДЦП і потребує постійного лікування та реабілітації; періодично вона проходила лікування у стаціонарі, де була разом із мамою; між мамою та дитиною доброзичливі і довірливі відносини; медпрацівник, яка близько 5 років працює із дитиною, ніколи батька дитини не бачила. Дитина проходить навчання на дому (під патронажем); вчитель проводить вже 2 роки навчання у неї вдома тричі на тиждень по 3 уроки, де чисто і охайно. У травні 2024, коли вчитель була вдома у дитини, зненацька прийшов її батько, який втрутився у навчальний процес, жодних гостинців він дитині не приніс, не цікавиться її здобутими результатами та проблемами. Вчитель була насторожена щодо батька і побоювалася його. [PERSON] добре читає, писати вона не може, з математикою погано. Їй потрібен ноутбук, щоб вона навчилась натискати клавіші. Про таку потребу передавала через [PERSON] батькові, але досі він не був придбаний. Дівчинка працює на планшеті, який придбала мама, але цей пристрій не підходить для дитини, враховуючи її вади здоров`я. Мати дуже багато часу приділяє дитині, яка бере участь у виставах, читає вірші, їй потрібне спілкування. Дитина не відвідує школу №15, оскільки з-за повітряних тривог, її не можливо переміщати до бомбосховища (терміновість, велика кількість дітей, тощо). Рідна сестра [PERSON] показала, що [PERSON] з самого її народження опікувала матір, хоча батько і жив разом з ними. З 2018 року батько пішов із сім`ї і взагалі припинив спілкування з дітьми. Коли ж батько почав брати з собою [PERSON] , то всіма її проблемами займалась бабуся. Батько проявляє агресію, не цікавиться думкою жінок; брат [PERSON] живе з батьком і в них добрі відносини. Коли батько приходив до низ додому, то були випадки, коли він викидав речі в квартирі, бив собак, що негативно впливало на [PERSON], яка починала плакати, ображав їх. Він ніколи не приносив продукти харчування та іграшки, книги. Він не виконував обіцянки, які давав [PERSON], і вона про це йому неодноразово нагадувала. У червні 2024 року, коли вони перебували на дачі, то батько зняв з реєстраційного обліку місця проживання [PERSON] і їх до квартири [ADDRESS] не пустив, хоча в квартирі залишилися їхні речі, що призвело їх до стресу. Заслухавши пояснення учасників справи, їхніх представників, показання свідків, переглянувши відео/аудіо-матеріали, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків: встановлено, що у шлюбі [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася дочка [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 06.11.2013, актовий запис 1312. Крім того, сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , актовий запис 1315), який як вказують сторони, проживає із батьком [PERSON] . Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади від 22.07.2023, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19.04.2002, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Довгань О.Я. (реєстр №1406), квартира [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] (відповідачу по справі). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади від 21.07.2023, [PERSON] , 1976р. народження (позивач по справі) зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є дитиною з інвалідністю підгрупа «А» і її законним представником є [PERSON] (матір), про що свідчить посвідчення серія [NUMBER] , яке видане 10.11.2017 Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради. Відповідно до даних довідки від 31.07.2023 №142/а, [PERSON] навчається у Черкаській СШ №15 І-ІІІ ступенів Черкаської міської ради за індивідуальною формою навчання під педагогічним патронажем. За даними характеристики на сім`ю учениці [PERSON] від 04.10.2023, що видана директором Черкаської СШ №15, [PERSON] виховується у неповній сім`ї, проживає із матір`ю та сестрою. Для неї створені належні умови для проживання та навчання, вона повністю забезпечена необхідним шкільним приладдям, гаджетами, одягом, їжею, допоміжним реабілітаційним обладнанням, вона завжди охайна, має доглянутий вигляд. Мати завжди цікавиться навчанням доньки, сприяє її інтелектуальному, соціальному та творчому розвиткові, допомагає у підготовці домашніх завдань, разом відвідують кінотеатри, переглядають вистави, здійснюють прогулянки. За час навчання дитини у школі спілкування педагогів чи адміністрації з батьком жодним чином не відбувалось. Він ніколи не проявляв інтересу до стану навчання доньки. Позивач [PERSON] отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю, про що свідчать довідки від 31.07.2023 та від 26.10.2023, що видана Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради. Відповідно до наданих та досліджених медичних документів, [PERSON] , 2013р. народження має ряд захворювань, одне з яких згинальна контрактура ДЦП. Протягом певного періоду часу дитина проходила реабілітаційні заходи (курси) по відновленню дитини. Відповідно до даних акту обстеження житлово-побутових умов проживання здобувача освіти, від 18.10.2023, наданого директором ЗСШ №15, для дитини [PERSON] за місцем її проживання: [ADDRESS] , створені усі належні умови для навчання, відпочинку та її розвитку. Аналогічні обставини викладені у актах Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 20.11.2023 №609 та від 20.11.2023 №610. Відповідно до висновку виконкому Черкаської міської ради від 29.11.2023 №3715-01-21, неможливо прийняти рішення про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , 2013 року народження, у зв`язку із проживанням [PERSON] та [PERSON] в одному житлі. Аналогічне рішення викладене у рішенні комісії з питань захисту прав дитини виконкому Черкаської міської ради №33/46 від 22.11.2023. Відповідно до акту №852 оцінки потреб сім`ї та висновку , затверджених Черкаським міським центром соціальних служб від 10.11.2023, і матір, і батько здатні задовольняти потреби дітей. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14.09.2022 у справі №466/1017/20). Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В даному випадку, суд не може взяти до уваги висновки органу опіки та піклування, оскільки в них зазначено про неможливістьприйняти рішення про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , 2013 року народження, у зв`язку із проживанням її батьків - [PERSON] та [PERSON] в одному житлі. Крім того, суд вважає, що такі висновки не відповідають встановленим обставинам справи та інтересам дитини. При цьому, як на думку суду, відсутність фактично відповідного висновку, з огляду на норми ст. 19 СК України, не є перешкодою для вирішення судом даного спору, враховуючи обставини, які з`ясовані судом, позицію сторін та досліджені докази. Суд вважає, що звернення до суду відповідача [PERSON] із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини разом із батьком, який в подальшому був залишений без розгляду, враховуючи його заяву, вже свідчить про наявність між сторонами спору щодо місця проживання дитини, і, який, відповідно повинен бути вирішений судом. В даному випадку судом враховані висновки постанови Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №288/39/20. За результатами розгляду справи, як на думку суду, місце проживання [PERSON] , 2013 року народження, необхідно визначити з матір`ю, враховуючи, що вона належно виконує свої батьківські обов`язки щодо розвитку дитини, утримання, їй створені належні умови для проживання та побуту. Крім того, між матір`ю та дитиною склалися довірливі відносини; відсутня інформація про її негативне ставлення до дитини. Навпаки, за наданими позивачем та дослідженими письмовими доказами, які не спростовані відповідачем, мати постійно займається як фізичним (лікування, реабілітація), так і інтелектуальним розвитком дитини; дитина охайна, забезпечена шкільним приладдям, одягом, іграшками, книгами тощо. Завдяки матері, дитина бере участь у різних культурних заходах (читає вірші, є учасником вистав тощо). Матір дитини цікавиться навчальним процесом [PERSON], який здійснюють педагоги СШ №15, а також вчить з нею уроки, допомагає здобути різного характеру навички, які необхідні для життя останньої, враховуючи її стан здоров`я. Фактично, матір є вихователем дитини і може забезпечити більш сприятливі умови для її виховання. Під час розгляду справи суд не з`ясовував думку дитини щодо вирішення даного спору, враховуючи стан розвитку дитини, оскільки [PERSON] має певні вади із здоров`ям, не здатна висловити свою думку і така дія суду могла би негативно на неї вплинути. Отже, як на думку суду, слід визначити місце проживання дитини [PERSON] з матір`ю, оскільки за обставин цієї справи, на даний час, немає підстав змінювати усталене їхнє середовище, яке склалось разом з матір`ю, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.Суд вважає, що матір дитини виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, враховуючи вік дочки [PERSON], стан її здоров`я і її прихильність до матері. Крім того, суд вважає, що доводи відповідача стосовно заперечень проти задоволення позовних вимог [PERSON] , не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи належними, допустимими та переконливими доказами. Навпаки, судом встановлено, що батько дитини не цікавиться навчанням дитини, жодного разу не спілкувався із педагогами та представниками адміністрації навчального закладу; не цікавився проблемами, які наявні у дочки, про що, зокрема, під час розгляду справи повідомили свідки. Також, встановлено, що матір дитини отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю, яку витрачає саме на дитину. При цьому, батько дитини не довів обставини про те, що він матеріально дочку утримує (одягом, іграшками, книгами, оплатою гуртків, лікування тощо). Не знайшли свого підтвердження його доводи про те, що дочка, проживаючи із матір`ю, отримує неналежну освіту у Черкаській СШ №15 (навчається вдома під патронажем), а також щодо неналежних (неправильних), як на його думку, методів (засобів) її лікування (реабілітації). Крім того, заперечує проти позову [PERSON] , відповідач не довів, що позивач (матір дитини) не виконує чи неналежно виконує свої батьківські обов`язки щодо дитини. Доводи відповідача про те, що він сам може опікуватися дочкою [PERSON], не доведені жодним чином, зокрема, й про те, що у нього наявний час та можливість для цього, враховуючи його графік роботи, проживання з ним іншої дитини сторін - сина [PERSON] тощо. Встановлено під час розгляду справи, що між батьками дитини [PERSON] має місце тривалий конфлікт, між ними склалися неприязні відносини, фактично вони не можуть самостійно, добровільно і повноцінно вирішувати питання, що стосуються виховання, розвитку, навчання та спілкування з дочкою. Сторони разом не проживають, не ведуть спільно господарство, не мають спільного бюджету. При цьому, відповідач, вказуючи про обставини обмеження матір`ю дитини у його спілкуванні з дочкою, не звертався до органів у справах дітей щодо встановлення порядку і способу спілкування та виховання дитини. При цьому, суд звертає увагу, що визначення місця проживання дітей з матір`ю не повинно негативно впливати на взаємовідносини дитини з батьком на його участь у вихованні дочки [PERSON], оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків, спір між якими вирішено судом.В інтересах дитини є створення матір`ю сприятливих умов для спілкування її з батьком. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Так, у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини органи опіки та піклування відповідно до покладених на них завдань розглядають спори, пов`язані з вихованням неповнолітніх дітей (пункти 73, 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866). За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї (частина перша статті 158 СК України). Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Органи опіки і піклування мають сприяти матері і дітям у налагодженні контакту, відновленні емоційного зв`язку. Таким чином, за результатами розгляду справи, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в частині визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] . Так, відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна. При цьому, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визначення місця їхнього проживання саме за вказаною позивачем адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована [PERSON] і, відповідно остання має право на проживання, оскільки фактично предметом спору є визначення місця проживання дитини і суд прийшов до висновку про те, що дитина має проживати разом із матір`ю, а не за конкретною адресою. Враховуючи, що позивачем та її представником було зазначено та подано заяву про необхідність стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката, то питання щодо розподілу судових витрат слід призначити у відкритому судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: partial