Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

Позивачка, через свого представника адвоката Рудніченко І.Ф.,\~яка діє\~відповідно до\~Ордеру на\~надання правничої\~(правової)\~допомоги від\~25.07.2024, звернулася до суду із вказаним позовом у якому просить встановити факт постійного проживання на час\~відкриття спадщиниз\~померлою [INFO] \~ [PERSON] ,\~та визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] \~ [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що\~ позивачка є донькою померлої [INFO] [PERSON] .. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно позивачці та [PERSON] \~ третій\~особі по\~справі.Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, зокрема квартира [ADDRESS] . Позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно. Проте нотаріусом було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва з підстав того, що позивачкою не надано нотаріусу документа, передбаченого Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який би підтвердив факт прийняття спадщини. У зв`язку з чим, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Позивачка та її представник у судове засідання не зявилися, у поданій заяві просили про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених в позові. В судове засідання представник відповідача не з`явився, у поданій заяві просили про розгляд справи без участі представника. Третя особа також подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала, на спадкове майно не претендує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлені судом обставини справи. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] , свідоцтвом про народження та укладення шлюбу позивачки. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема на квартиру [ADDRESS] , належна померлій на праві власності, відповідно до довідки КП КМ «»БТІ» №393 від 26.04.2024. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно позивачці та донці [PERSON] третій особі по справі, що підтверджується копією заповіту від 12.12.2018, зареєстрованого в реєстрі за №145. З матеріалів справи, зокрема й спадкової справи №52/2024, заведеної після смерті [PERSON] , встановлено, що позивачка [PERSON] 11.04.2024 звернулася до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається із вищевказаної квартири, мотивуючи заяву тим, що вона прийняла спадщину фактично, тобто проживала із спадкодавцем на час смерті за однією адресою. Інший спадкоємець за заповітом [PERSON] є такою, яка спадщину не прийняла у відведений законом строк. Інші спадкоємці відсутні. Листом від 18.07.2024 №506/02-14 приватний нотаріус Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. повідомила позивачку про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане нерухоме майно у зв`язку з тим, що неможливо встановити факт прийняття позивачкою спадщини. Тобто, позивачкою при зверненні до нотаріуса була надана довідка Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 30.04.2024 №1438/01-26, у якій вказано про те, що спадкодавець [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] , та на день її смерті за вказаною адресою інших зареєстрованих осіб не значилося, що й стало підставою для відмови у видачі нотаріусом відповідного свідоцтва. З матеріалів вказаної спадкової справи також вбачається, що спадкоємець за заповітом [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріуса не зверталася. Наведені обставини підтверджені належними доказами, які містяться в матеріалах цивільної справи, та дають суду підстави для ухвалення обґрунтованого рішення у справі відповідно до норм матеріального права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Щодо встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивачка в обґрунтування факту постійного проживання з матір`ю на час її смерті, тобто відкриття спадщини, надала довідку Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 13.06.2024 №1953/01-26 про те, що вона дійсно проживала разом із матір`ю до дня її смерті [INFO] у [ADDRESS] , ввели спільне господарство. З акту обстеження по факту проживання особи від 13.06.2024, складеного депутатом Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області Арансон Л.І. щодо обстеження проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що остання дійсно проживає за вказаною адресою з травня 2021 року. Є донькою померлої. На час проживання разом із матір`ю вели спільне господарство. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до\~ч.2\~ст.\~315\~ЦПК України,\~у судовому\~порядку можуть\~бути встановлені\~також інші\~факти,\~від яких\~залежить виникнення,\~зміна або\~припинення особистих\~чи майнових\~прав фізичних\~осіб,\~якщо законом\~не визначено\~іншого порядку\~їх встановлення. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини позивачці необхідно для підтвердження факту прийняття спадщини, що дасть їй можливість здійснити право на спадкування майна за заповітом після смерті матері. Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012\~№ 296/5 (далі - Порядок), визначено порядок видачі свідоцтв про право на спадщину. Пунктом 3.19. Порядку визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270\~Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (п.3.20. Порядку). Відповідно до п. 4.11. Порядку для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти (п.4.14. Порядку). Пунктом 4.15. (абз. 2) Порядку встановлено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.01.2019 у справі №484/747/17 зазначив, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Враховуючи, що згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку про доведеність позивачкою факту постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Щодо спору про право визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування за заповітом. Звертаючись до суду з вимогою про визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] \~ [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , нею було зазначено як підставу для такого звернення, відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Проте, вивчивши зміст листа приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд зауважує, що відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вказане не є відмовою у вчиненні нотаріальної дії, що виноситься відповідною постановою. \~Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що вирішуючи питання про те, чи підлягають розгляду судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, судам потрібно враховувати наступне. Главою 86\~ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема,\~Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7\~"Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). Таким чином, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Як встановлено з матеріалів справи, позивачці не було відмовлено в оформленні права на спадщину (видачі, свідоцтва про право на спадщину), а лише роз`яснено, що з поданих нею документів не можливо встановити факт прийняття спадщини. В абз.\~2\~п.23 ППВСУ від\~30\~травня 2008\~№ 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, оскільки притаманні юрисдикційна діяльність судів та нотаріусів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право оформлення позивачкою спадщини ніким не оспорюється, у неї наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після встановлення відповідних фактів, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частинні визнання за позивачкою права власності на спадкове майно. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вищенаведена відмова, тобто повідомлення про неможливість нотаріуса видати позивачці свідоцтво про право на спадщину, пов`язана виключно з тим, що із наданих нею документів не підтверджується факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто прийняття спадщини. Отже, у такому випадку, наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після встановлення відповідного факту. Суд також зауважує, що у постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в іншій частині слід відмовити, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, і відмова нотаріуса за наведених обставин ні в якому разі не порушує права позивачки на продовження оформлення спадщини в нотаріальному порядку. На підставі викладеного,

Outcome: partial