Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк») звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 002/22171653-SP від 22.09.2023 року у розмірі 83 523,03 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між АТ «Таскомбанк» та відповідачем по справі [PERSON] 22.09.2023 року на підставі заяви-анкети був укладений кредитний договір № 002/22171653-SP про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки в межах проекту «Sportbank» на споживчі потреби та відповідачу було надано послугу кредитування рахунку та встановлено ліміт кредитування рахунку в сумі 50 000,00 грн., з процентною ставкою 0,22%, строком на 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Позивач виконав свої зобов`язання, проте, відповідач порушила умови щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка станом на 13.08.2024 року становить 83 523,03 грн., яка складається з: 49 984,85 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 33 538,18 грн. - заборгованість по процентам, що є предметом позовних вимог. 02 вересня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування. Судом встановлено, що 22.09.2023 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та [PERSON] на підставі заяви-анкети був укладений кредитний договір № 002/22171653-SP про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки в межах проекту «Sportbank» на споживчі потреби та відповідачу було надано послугу кредитування рахунку та встановлено ліміт кредитування рахунку в сумі 50 000,00 грн., з процентною ставкою 0,22%, строком на 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Відповідно до п. 2 Заяви на отримання кредиту позичальник підтвердив ознайомлення та своє погодження з умовами кредитного договору, зокрема, умовами про сукупну вартість кредиту, а також зобов`язався виконувати умови Кредитного договору. 13.05.2024 року Акціонерним товариством «Таскомбанк» на адресу [PERSON] надіслано письмову Вимогу про необхідність погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором № 002/22171653-SP від 22.09.2023 року. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. З огляду на викладене, в розрізі даного спору убачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним 22.09.2023 року Кредитним договором № 002/22171653-SP, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного Договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредиту, по відсоткам за користування кредитом, а також по передбаченим Договором санкціям. Згідно наданого позивачем розрахунку та виписці по особовому рахунку, перевіреного судом та не оспореного відповідачем, станом на 13.08.2024 року заборгованість відповідача за Кредитним договором № 002/22171653-SP від 22.09.2023 року становить 83 523,03 грн., яка складається з: 49 984,85 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 33 538,18 грн. - заборгованість по процентам, - правомірність заявлення яких доведено позивачем належними та допустимими доказами по справі, зокрема, розрахунком заборгованості відповідача та випискою по рахунку відповідача. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягає до задоволення в повному обсязі. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 422,40 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved