Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача У листопаді 2022 року до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 11 листопада 2022 з Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якій позивач просить суд (з урахуванням збільшення позовних вимог від 13 червня 2024 року) -Визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на транспортний засіб марки МG, модель 350, 2013 року випуску, з об`ємом (потужністю) двигуна 1498 куб. м., номер шасі [NUMBER] , державний знак [NUMBER] , -Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за частину транспортного засобу марки MG, модель 350, 2013 року випуску, з об`ємом (потужністю) двигуна 1498 куб. м., номер шасі [NUMBER] , державний знак [NUMBER] , яка складає 98\~968,78 грн., -Стягнути 10\~999, 20 грн. витрати на проведення автотоварознавчої експертизи та судові витрати. В обґрунтування поданого позову позивач зазначила, що [INFO] між нею та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] від шлюбу у сторін народився син [PERSON] . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2017 року (справа №200/18681/16) шлюб між ними було розірвано. Наразі, позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , зареєстрованим Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис №36. На підставі якого було змінено прізвище позивача з [PERSON] на [PERSON] . За час спільного проживання, сторонами за спільні кошти у спільну сумісну власність було придбано транспортний засіб, марки MG, модель 350, 2013 року випуску, з об`ємом (потужністю) двигуна 1498 куб. м., номер шаci [NUMBER] , державний знак [NUMBER] , який було зареєстровано за відповідачем 06 вересня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Однак, станом на сьогодення відповідач ухиляється від будь-якого спілкування із позивачем щодо вирішення питання про розподіл спільного сумісного майна набутого подружжям за час шлюбу у добровільному порядку. На даний час вирішення питання щодо поділу спільного сумісного майна подружжя мирним шляхом не вбачається можливим, тому позивач вимушена звернутися до суду з метою захисту свого порушеного права власності з наступними вимогами. Не погодившись з позовними вимогами, відповідач в судовому засіданні від 03 травня 2023 року подав відзив, в якому зазначено, що позивач не намагалась врегулювати з відповідачем питання щодо поділу майна, а навпаки самостійно забрала автомобіль, і з 2017 року по 2022 рік відповідач не користувався даним транспортним засобом і не знав про його місце знаходження. В 2022 році відповідач почав бачити автомобіль на вулицях міста і самостійно забрав його. Відповідач зазначає, що автомобіль був у жахливому стані і підлягав ремонту, який він зробив, а отже ринкова вартість автомобіля змінилась. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 04 березня 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська Токар Н.В. (а.с.41-42). 30 вересня 2022 року від позивача до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява про повторний автоматизований розподіл цивільної справи. (а.с.45-46). Розпорядженням керівника апарату суду від 04 жовтня 2022 року призначено повторний автоматичний розподіл справи (а.с.51) Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 04 жовтня 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська Черкезу Д.Л. (а.с.52-53). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.56). Ухвалою суду від 06 жовтня 2022 року заяву про забезпечення позову, подану разом з позовною заявою, задоволено та накладено арешт на транспортний засіб (а.с.57-58). 12 жовтня 2022 надійшла відповідь з Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про місце проживання (перебування) відповідача (а.с.61-63). Ухвалою суду від 07 листопада 2022 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя направлено за підсудністю до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська (а.с.64). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 11 листопада 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.70). Ухвалою судді від 14 листопада 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя (а.с.71-72). 27 квітня 2023 року до суду надійшло клопотання від позивача про призначення ї автотоварознавчої експертизи (а.с.92-94). Ухвалою суду від 03 травня 2023 року клопотання представника позивача про проведення автотоварознавчої експертизи задоволено провадження у справі на період проведення експертизи зупиненно (а.с.100-102). 27 червня 2023 року на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість провести вищезазначену експертизу в строк 90 календарних днів, враховуюче вищезазначене суд вважав за можливе провести судову автотоварознавчу експертизу в строк, що перевищує 90 календарних днів (а.с.105-110). 29 вересня 2023 року від експерта надійшло клопотання про неможливість надання висновку транспортно товарознавчої експертизи у цивільній справі у зв`язку з ненаданням додаткових даних для проведення експертизи (а.с.112-113). Ухвалою суду від 04 жовтня 2023 року провадження по справі було поновлено (а.с.118). В судовому засіданні від 12 грудня 2023 року представник позивача просила провести повторну експертизу по справі (а.с.130-131). Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року клопотання представника позивача про повторне проведення автотоварознавчої експертизи задоволено провадження у справі на період проведення експертизи зупиненно (а.с.132-134). 30 квітня 2024 року від експерта надійшов супровідний лист експерта з висновком і матеріалами справи (а.с.150). Ухвалою суду від 01 травня 2024 року провадження по справі було поновлено (а.с.174). 13 червня 2024 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог (а.с.183-185). Сторони в судове засідання не з`явилися, від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, причин не явки суду не повідомив. Судові повістки по справі направлялися відповідачу на адресу його місця реєстрації, проте поверталися до суду без вручення адресату, з відмітками "за закінченням терміну зберігання" та "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідно до пункту 4 частини восьмої\~статті 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановлені судом. 15 червня 2013 року Індустріальним районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (наразі [PERSON] ), про що було складено відповідний актовий запис за №306 та видане Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] . [INFO] від шлюбу у сторін народився син [PERSON] (а.с.16). Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 квітня 2017 року (справа №200/18681/16) шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15 червня 2013 року в Індустріальному районному у місті Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №306 розірвано. (а.с.26-27). Наразі, позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , зареєстрованим Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис №36. На підставі якого було змінено прізвище позивача з [PERSON] на [PERSON] . (а.с.17). За час спільного проживання, сторонами за спільні кошти у спільну сумісну власність було придбано транспортний засіб, марки MG, модель 350, 2013 року випуску, з об`ємом (потужністю) двигуна 1498 куб. м., номер шаci [NUMBER] , державний знак [NUMBER] , який було зареєстровано за відповідачем 06 вересня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Державна реєстрація права власності на зазначене спільне сумісне майно була проведена за відповідачем. (а.с.18-19). Згідно висновка №73-24 по результатам проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи по цивільній справі №204/1527/22 від 27 березня 2024 року, ринкова вартість легкового автомобіля марки MG модель 350, 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , складає 197\~937, 56 грн. (а.с.151-171). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України,\~\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу.\~Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі статтею 68 СК України зазначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частину третю статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частиною першою\~статті 69 СК України\~визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з частиною першою статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц,\~провадження № 14-67 цс 20(пункт 58); постанова Великої Палата Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21, яка стосується саме поділу нерухомого майна подружжя (пункти 23-27, 36). Зокрема, у пункті 36 наведеної постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено таке:\~«Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України)». Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Відповідно до вимог\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.\~\~ Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у\~статті 317 ЦК України. Згідно з нормою\~статті 319 цього Кодексу\~власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved