Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

28 березня 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява МТСБУ до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Звертаючись із позовом до суду, позивач обґрунтував його наступним. У червні 2020 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «KIA» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва, від 25 серпня 2020 року провадження у справі відносно водія [PERSON] було закрито у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення. Поряд з цим, постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 6 серпня 2020 року було визначено, що [PERSON] допустив до керування транспортним засобом неповнолітнього сина, який є винною особою у настанні ДТП. На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Renault» д.н.з. [NUMBER] не був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Позивачем була відшкодована шкода завдана потерпілій особі у загальному розмірі 13377,20 грн., яку позивач і просить стягнути на свою користь з відповідача, як винуватця ДТП. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача кошти за проведення оцінки КТЗ у розмірі 1550 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 березня 2023 року цивільну справу № 753/5005/23 передано судді Шаповаловій К.В. 06 квітня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 10 квітня 2023 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 01 травня 2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №27440), в якому, зокрема було зазначено, що водій транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] , який був за кермом у момент ДТП, що відбулось у червні 2020 року не був неповнолітнім та про це не зазначалось у постанові Голосіївського районного суду м. Києва від 6 серпня 2020 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] - відповідача у цій справі, було закрито з урахуванням того, що він не є суб`єктом адміністративного правопорушення. Також у відзиві було зазначено, що власником транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] , а також викладено позицію, щодо відсутності вини в діях водія [PERSON] , а отже відсутність обов`язку щодо сплати позивачу заявлених ним до стягнення суми. 5 травня 2023 року від позивача до суду надійшла заява про заміну неналежного відповідача на належного та про залучення співвідповідача у справі. Ухвалою суду від 09 травня 2023 року було замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного [PERSON] ; виключено [PERSON] з числа відповідачів; залучено до участі у справі як співвідповідача [PERSON] ; призначено судове засідання у даній цивільній справі на 20 червня 2023 року на 15:30 год. 9 червня 2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що жодним судовим рішенням не було встановлено у ДТП вини [PERSON] , а тому відповідач не повинен відшкодовувати позивачу його регресну вимогу. Ухвалою суду від 20 червня 2023 року було визнано обов`язковою явку в судове засідання відповідача [PERSON] , судове засідання було відкладено на 25 липня 2023 року на 14:30 год. 13 липня 2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування з Голосіївського районного суду м. Києва матеріали адміністративних справ № 752/13302/20 та № 752/13303/20, а також про призначення у справі судової автотехнічної експертизи. Ухвалою суду від 25 липня 2023 року за клопотанням представника позивача витребувано від Голосіївського районного суду м. Києва належним чином завірені копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 752/13302/20 та № 752/13303/20. 12 вересня 2023 року витребувані матеріали надійшли до суду від Голосіївського районного суду м. Києва. У судовому засіданні 4 жовтня 2023 року представник позивача підтримала подане письмове клопотання про призначення у справі автотехнічної експертизи, просила поставити на вирішення експертам питання, викладені у клопотанні, а проведення експертизи доручити експертам Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, обґрунтовуючи це значним навантаженням на судових експертів КНДІСЕ. Представник відповідачів та відповідачі заперечували проти призначення експертизи, зазначивши, що представником позивача було пропущено строк для подання такого клопотання до суду. При цьому представник відповідача [PERSON] вказала, що у випадку призначення судом експертизи у справі, вона заперечує проти призначення її судовим експертам Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, з підстав відсутності належного обґрунтування та доказів необхідності проведення експертизи у м. Рівному, а не у м. Києві, з огляду на те, що пошкоджений транспортний засіб, зокрема, відповідача у справі знаходиться у м. Києві та ДТП було у м. Києві, а також у письмовій заяві подала свій перелік питань для експерта. 04 жовтня 2023 року судом було постановлено ухвалу про призначення у цивільній справі №753/5005/23 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу судової автотехнічної експертизу, проведення якої доручено експертам Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в м. Києва. Провадження у справі на час проведення експертизи було зупинено. 27 листопада 2023 року до суду від Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло клопотання експерта разом з матеріалами справи № 753/5005/23. У грудні 2023 року справу було направлено до Київського апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги представника [PERSON] - адвоката Воронкової О.І. на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року. Постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року було залишено без змін. 30 січня 2024 року справа №753/5005/23 надійшла до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою суду від 06 лютого 2024 року було поновлено провадження у справі та призначено судове засідання по справі на 19 лютого 2024 року на 14:30 год. Судове засідання 19 лютого 2024 року було відкладено на 27 лютого 2024 року за клопотанням представника відповідача. Ухвалою суду від 24 лютого 2024 року клопотання експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України у цивільній справі № 753/5005/23 було задоволено частково. Матеріали справи № 753/5005/23 разом із доданими на виконання клопотання експерта документами, надіслано до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України для виконання ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 4 жовтня 2023 року. Провадження у справі № 753/5005/23 зупинено на час проведення експертизи. 15 липня 2024 року від експертної установи на адресу суду надійшов висновок за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/23/633777-ІТ від 10 липня 2024 року, та повернуто матеріали цивільної справи № 753/505/23. Ухвалою суду від 17 липня 2024 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання у справі на 21 серпня 2024 року. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, вказала, що відповідно до наявних матеріалів адміністративних справ № 752/13302/20 та № 752/13303/20 вбачається, що у ДТП, яка мала місце 20 червня 2020 року винен саме відповідач [PERSON] . Крім того, про це також зазначено у висновку експерта від 10 липня 2024 року, зокрема на це вказують такі встановлені експертом факти: «сліди гальмування коліс автомобіля «Renault» відсутні», «у ДТП, що досліджується водій автомобіля «Renault» [PERSON] з моменту виникнення небезпеки для руху повинен був вжити заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, тобто діяти відповідно до технічних вимог пункту 12. 3 ПДР». Просила позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути солідарно із двох відповідачів на користь позивача суму у розмірі 14927,20 грн. Представник відповідача 1 Воронкова О.І. у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог, вказала, що вина водія [PERSON] у ДТП не встановлена жодним судовим рішенням, судовим експертом також не надано однозначного висновку про те, що в ДТП винен саме водій [PERSON] , а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, просила врахувати, що саме водій транспортного засобу, який виїжджає на смугу зустрічного руху, у даному випадку це водій іншого транспортного засобу [PERSON] , має переконатись у тому, що він не створює аварійної ситуації, не заважає іншим учасникам руху. Відповідач [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтримали позицію адвоката та просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зокрема відповідач [PERSON] вказав, що у день ДТП він дійсно був за кермом автомобіля, власником якого є його мати. В авто були також мама та батько. Він рухався по вул. Максимовича у м. Києві зі швидкістю 45-50 км/год в правій смузі руху. Водій іншого автомобіля, як він пізніше дізнався [PERSON] , стояла на смузі зустрічного руху біля подвійної суцільної смуги та готувалась здійснити поворот ліворуч у двір. Він бачив, що водій пропускає інші транспортні засоби, які рухались з ним у попутному напрямку, а тому був впевнений в тому, що вона пропустить і його, проте за 20-25 м водій [PERSON] різко та неочікувано здійснила маневр повороту та зупинилась в його смузі руху. Він застосував екстрене гальмування, здійснити об`їзд її авто у нього не було можливості, оскільки у лівій полосі руху рухались інші авто. Також вказав, що він не мав посвідчення водія, оскільки на час ДТП ще навчався в автошколі. 21 серпня 2024 року після дослідження доказів, з`ясування обставин прави суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у справі до 22 серпня 2024 року. Ухвалою суду від 22 серпня 2024 року поновлено судовий розгляд у справі, залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: [PERSON] та [PERSON] , призначено судове засідання на 20 вересня 2024 року. Судове засідання 20 вересня 2024 року було відкладено на 22 жовтня 2024 року за клопотанням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] 18 жовтня 2024 року до суду від третьої особи [PERSON] надійшла заява про неможливість бути присутньою у судовому засіданні, у зв`язку з тим, що вона проживає поза межами України. У судове засідання 22 жовтня 2024 року з`явились представники сторін, відповідачі та третя особа [PERSON] . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] вказав, що в день ДТП, яке відбулось у червні 2020 року за кермом автомобіля була його донька, він присутній не був. Зазначив, що є рішення Голосіївського районного суду м. Києва, яке набрало чинності та не оскаржувалось, яким його донька визнана невинуватою у ДТП, а тому він не розуміє чому наразі виникають питання з приводу цієї ДТП. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, відповідача-1, відповідача-2, третьої особи [PERSON] , суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 20.06.2020 року в м. Києві по вул. Максимовича, 9 відбулась ДТП за участі транспортних засобів «Renault» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «КІА» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Як вбачається із справ про адміністративні правопорушення № 752/13302/20 та № 752/13303/20 працівниками поліції протоколи про адміністративне правопорушення були складені на [PERSON] та [PERSON] . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 6 серпня 2020 року (справа № 752/13302/20) провадження у справі відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Судом було встановлено, що як вбачається з пояснень [PERSON] , [PERSON] та свідків, водієм автомобіля «Renault» та учасником ДТП був не відображений в протоколі [PERSON] , а його син [PERSON] , тобто [PERSON] не є суб`єктом правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП за вказаних у протоколі обставин. Постанова набрала законної сили (а.с. 160-205, т.1) Крім того, постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2020 року (справа № 752/13303/20) провадження у справі про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП - закрито у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Судом встановлено, що заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали, в діях [PERSON] відсутні порушення, вказані у протоколі, а її пояснення узгоджуються з даними схеми з місця пригоди, характером та локалізацією пошкоджень на автомобілі, а тому на думку судді, [PERSON] діяла у відповідності з вимогами ПДР. Постанова набрала законної сили (а.с. 206-232, т.1). У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, судовим рішенням, яке набрало чинності, встановлено, що водій транспортного засобу «КІА» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] не винна у ДТП, яка мала місце 20 червня 2020 року, в результаті якого, в тому числі був пошкоджений транспортний засіб «КІА» д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9, т.1). На час скоєння даної ДТП водій автомобіля «Renault» д.н.з. [NUMBER] не був забезпечений чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вказані обставини не спростовувались та не заперечувались відповідачами у справі. Крім того, вказаний факт підтверджується даними щодо перевірки дії полісу внутрішнього страхування на сайті МТСБУ (а.с. 12, т.1). Відповідно до звіту від 17 липня 2020 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріальних збитків, заподіяних власнику після аварійного пошкодження КТЗ «КІА» д.н.з. [NUMBER] станом на 25 червня 2020 року склала 13860,45 грн (а.с.13-31, т.1) 9 вересня 2020 року [PERSON] подав до Моторного (транспортного) страхового бюро України заяву про отримання страхового відшкодування (а.с. 41, т.1). Відповідно до наказу МТСБУ [PERSON] була виплачена сума 13377,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2278571 від 24 вересня 2020 року (а.с.44-45, т.1). Крім того, МТСБУ було сплачено на користь ФОП [PERSON] грошові кошти у розмірі 1550 грн. за послуги з експертної оцінки завданих збитків автомобілю «КІА» д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням № 1619447 від 02 вересня 2020 року (а.с. 46, т.1). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди необхідно наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та завданою шкодою, вина. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. В силу статті 5 зазначеного вище Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Як було встановлено судом, працівниками поліції, які виїхали на виклик після ДТП, що мало місце по [ADDRESS] 20 червня 2020 року, зокрема було складено протокол про адміністративне правопорушення на [PERSON] , який не був за кермом транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] , тобто не керував ним до та під час зіткнення, отже, не був учасником ДТП. При цьому, судом під час розгляду як справи про адміністративне правопорушення (справа № 752/13302/20) так і під час розгляду цієї справи встановлено, що за кермомтранспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] до та під час ДТП був [PERSON] , син [PERSON] , який не мав (не отримував) посвідчення водія. Працівниками поліції протокол про адміністративне правопорушення безпосередньо на водія [PERSON] , який керував транспортним засобом та який був учасником ДТП, не складався, а отже, в суді у визначений законом порядку такий протокол не був предметом розгляду та у порядку, визначеному нормами КУпАП вина у ДТП саме водія транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] - не встановлювалась. В той же час, відсутність судового рішення про притягнення водія транспортного засобу-учасника ДТП до адміністративної відповідальності, не свідчить про відсутність підстав для, в цьому випадку, МТСБУ пред`явлення вимог до такої особи, оскільки нормами чинного законодавства України не обмежено право суду під час розгляду цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої ДТП, встановлювати наявність/відсутність вини в діях водія під час ДТП, до якого пред`явлено вимоги позивачем. З метою встановлення вини саме водія [PERSON] , судом, за клопотанням представника позивача, у справі призначалась судова автотехнічна експертиза, на вирішення якої були поставлені питання: Чи відповідали дії водія [PERSON] вимогам Правил дорожнього руху (далі - ПДР) під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20 червня 2020 року? Якими пунктами ПДР повинен був керуватися водій автомобіля «Renault Duster»» д.н.з. [NUMBER] в даній дорожній обстановці? Як з технічної точки зору в даній дорожній обстановці повинен був діяти водій автомобіля «Renault Duster»» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , виходячи з вимог ПДР? Чи порушував водій [PERSON] ПДР під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20 червня 2020 року , якщо так, то чи перебувають ці порушення у причинно-наслідковому зв`язку з пригодою? Чи була у водія [PERSON] технічна можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась 20 червня 2020 року? Відповідно до висновку експерта від 10 липня 2024 року № СЕ-19-23/63377-ІТ у ДТС, що досліджувалась, водій автомобіля «Renault Duster»» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] повинен був керуватись технічними вимогами пункту 12.3 ПДР. Вирішити питання щодо наявності у водія автомобіля «Renault Duster»» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем КІА д.н.з. [NUMBER] , не видається можливим за відсутності повного комплексу технічно спроможних фактичних даних. Вирішити питання відповідності дій водія автомобіля «Renault Duster»» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] вимогам пункту 12.3 ПДР не виявляється можливим. Обумовлено це відсутністю технічно спроможних фактичних даних. Таким чином, судовим експертом не було встановлено вини в діях водія транспортного засобу «Renault Duster»» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] під час ДТП 20 червня 2020 року, у зв`язку з відсутністю повного комплексу технічно спроможних фактичних даних. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтями 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із статтею 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. Так, ЄСПЛ у рішенні у справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» від 14.03.2002 зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень. У справі «Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 ЄСПЛ встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом». Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Враховуючи зазначене, матеріали даної справи встановленому критерію щодо належного доведення вини особи поза розумним сумнівом не відповідають, не містять достатніх доказів, які б в повній мірі дозволили б встановити обставини, що мають значення для розгляду справи, а саме наявність вини в діях водія автомобіля «Renault Duster»» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] під час ДТП 20 червня 2020 року (порушення пункту 12.3 ПДР) та наявність прямого причинного зв`язку між його діями та спричиненою шкодою, транспортному засобу КІА д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , не встановлено таких обставин і судовим експертом під час проведення судової автотехнічної експертизи. Таким чином, представником позивача не було суду доведено належними, достатніми та достовірними доказами наявність обґрунтованих та беззаперечних підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення, зокрема з відповідача [PERSON] коштів у розмірі 14927,20 грн (ціна позову). Серед іншого, суд вважає за необхідне зазначити, що подаючи заяву про заміну неналежного відповідача та про залучення співвідповідача, представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] у порядку регресу завдану шкоду в розмірі 14927,29 грн. Під час розгляду справи представником позивача у судових засіданнях було зазначено, що суму у розмірі 14927,29 грн вони просять стягнути з відповідачів солідарно. Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Судом було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] жодних договірних відносин не виникало, а тому відсутні правові підстави, які б передбачали солідарну відповідальність власника транспортного засобу та водія - учасника ДТП нести солідарну відповідальність. Крім того, положенням підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», солідарна відповідальність власника транспортного засобу та особи, з вини якої сталося ДТП (у випадку її встановлення) не передбачена. Отже, застосування положень про солідарну відповідальність в даному випадку є безпідставним і таким, що не ґрунтується на нормах закону. Крім того, стосовно вимоги до відповідача [PERSON] , суд вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням норм чинного законодавства України саме водій є зобов`язаною особою з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, якщо в момент вчинення ДТП саме він на правовій підставі володів транспортним засобом. В той же час, відповідальність власника авто при ДТП може наступити у випадках, якщо власник був за кермом під час ДТП або власник довірив керування автомобілем особі, у якої немає відповідних документів, що дають законну підставу для управління даним транспортним засобом. Під час розгляду справи, судом було встановлено, що відповідач [PERSON] в момент ДТП керував транспортним засобом «Renault Duster»» д.н.з. [NUMBER] не маючи посвідчення водія (не отримував такого, оскільки на той час ще навчався в автошколі), при цьому у транспортному засобі під час ДТП також знаходився власник цього автомобіля відповідач [PERSON] . Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, з огляду на обґрунтування заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи представника позивача щодо заявлених вимог до відповідачів, з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення суду, позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовна заява не підлягає задоволенню. Судові витрати, відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed