Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

10.01.2022 року позивач звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави із позовом до відповідача про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою та зобов`язання вчинити певні дії. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації «Про виділення лісової ділянки в довгострокове тимчасове користування лісами» від 11.03.2019 № 159 між Державним підприємством «Полтавське лісове господарство» та [PERSON] 16.04.2019 укладено договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою № 296. Відповідно до Акту прийому-передачі лісової ділянки в тимчасове довгострокове користування відповідачу передано лісову ділянку площею 1,64 га, яка розташована в кварталі 94, виділи 2,3 Чалівського лісництва ДП «Полтавське лісове господарство» в адміністративних межах Терешківської територіальної громади Полтавського району Полтавської області (колишня Заворсклянська об`єднана територіальна громада Полтавського району Полтавської області), для рекреаційних цілей строком на 25 років.\~За умовами договору відповідач взяв на себе зобов`язання використовувати лісову ділянку у порядку, встановленому договором та законодавством, дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель, на яких розташовані лісові ділянки, забезпечувати охорону та захист лісових насаджень, не допускати незаконних порубок та інших порушень лісового законодавства, аварій та інших подій, що погіршують стан лісової ділянки, не допускати засмічення та забруднення лісової ділянки відходами тощо.\~ Робочою групою, створеною на підставі розпорядження голови Полтавської облдержадміністрації № 505 від 08.07.2021, було проведено обстеження спірної земельної ділянки лісового фонду, за результатами якого складено акт №9 від 19.07.2021, та були виявлені численні\~порушення умов\~договору,\~що зафіксовано\~в зазначеному\~акті №9.\~У зв`язку\~з чим\~, прохав розірвати договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 16.04.2019 №296, що укладений між постійним лісокористувачем державним підприємством «Полтавське лісове господарство» та тимчасовим лісокористувачем [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] привести лісову ділянку площею 1,64 га, яка розташована в кварталі 94, виділи 2, 3 Чалівського лісництва ДП «Полтавське лісове господарство» в адміністративних межах Терешківської територіальної громади Полтавського району Полтавської області (колишня Заворсклянська об`єднана територіальна громада Полтавського району Полтавської області) у стан, не гірший порівняно з тим, у якому вона передавалась у тимчасове користування( т.1,а.с.1-22) . Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 14.01.2022 по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 21.12.2022 року справу передано за підсудністю до Полтавського районного суду Полтавської області. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 26.01.2023 по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Від відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] до суду надійшли відзиви на позов, проти задоволення позову заперечували та вказали, що позивач не є стороною договору від 16.04.2019 №296. Позивачем не доведено використання відповідачем лісових ресурсів способами, які завдають шкоду навколишньому природному середовищу, не забезпечують збереження оздоровчих, захисних та інших корисних властивостей лісів, негативно виливають на їх стан і відтворення; використання лісової ділянки не за цільовим призначенням. Надані позивачем акт обстеження земельної ділянки лісового фонду від 19.07.2021 № 9 та претензія від 27.09.2021 № 01-66/6390 не можуть вважатись належними та допустимими доказами порушення відповідачем лісового чи земельного законодавства, оскільки в них зазначені недостовірні відомості, складені неуповноваженими особами, не відповідають вимогам, встановленим наказом Міністерства екології та природних ресурсів України №303 від 09.08.2017. Оскільки спірна лісова ділянка надана відповідачу для рекреаційних цілей, а не для здійснення спеціального використання лісових ресурсів, посилання позивача на відсутність лісових квитків є невірною. Крім того, згідно листа ДП «Полтавське лісове господарство» від 27.01.2021 №129/07-02 вбачається, що відповідачу було видано лісові квитки: - за 2019 р. серія 02 ЛВК №086110 від 22.04.2019р.; - за 2020 р. серія 02 ЛВК №086182 від 21.01.2020 р.; - за 2021р. серія 02 ЛВК №086189 від 04.01.2021 р.; - за 2022р. серія 02 ЛВК №083167 від 04.01.2022р. Станом на 27.01.2022 р. заборгованість за користування лісовими ресурсами за період з 22.04.2019 р. по 31.12.2021 р. відсутня.\~ Окрім того, зазначають, що видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб`єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб. Видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державного органу. Відповідач не має статусу фізичної особи-підприємця, не займається господарською діяльністю, договір з ДП «Полтавське лісове господарство» укладений нею як фізичною особою. Отже в даному випадку неможливе добування вод для здійснення господарської діяльності. Позивачем не надано доказів використання відповідачем більше 300 кубічних метрів на добу, в тому числі для здійснення господарської діяльності. Також позивачем не надано доказів того, що саме відповідачем здійснено буріння свердловин на вказаній земельній ділянці. Вказують, що позивач не обґрунтував свій особистий, безпосередній, індивідуальний інтерес. Доказів того, що невиконанням договору з боку відповідача спричинено суттєвого негативного впливу на позивача і він зазнав реальної шкоди не наведено. Оскільки відсутня матеріально-правова заінтересованість позивача в розірванні договору, його дії є незаконними, а тому у задоволенні позову прохали відмовити ( т.1, а.с.109-117, 232-238). Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому послався на підстави та обставини , викладені у позові, прохав задовольнити позовні вимоги (т.1,а.с.136-140). 14.06.2023 представник відповідача [PERSON] адвокат Плеханов І.О. направив до суду доповнення до відзиву на позов. Вказав, що акт обстеження земельної ділянки не відповідає вимога закону, складений неуповноваженими особами, а тому є неналежним доказом (т.2, а.с.28). Ухвалою суду від 28.06.2023 залучено до участі у справі правонаступника третьої особи \~Державного підприємства «Полтавське лісове господарство» - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України». Ухвалою суду від 29.01.2024 року підготовче засідання по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача\~Полтавської обласної\~військової (державної)\~адміністрації в\~судовому засіданні\~позов підтримав\~та прохав\~задовольнити,\~ пославшись на підстави та обставини, викладені у позові. 10.10.2024 представник позивача до суду не з`явився, попередньо направивши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі ( т.2, а.с.192). Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,\~Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтереси. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У\~статті 19 ЗК України\~визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення. Земельна лісова ділянка - це земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства (частина восьма\~статті 1 Лісового кодексу України\~(далі -\~ЛК України). Відповідно до\~статті 7 ЛК України\~ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених\~Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи. Право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами (частина перша\~статті 16 ЛК України). Об`єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у державній, комунальній або приватній власності (частина перша\~статті 18 ЛК України). Тимчасове користування лісами може бути довгостроковим - терміном від одного до п`ятдесяти років і короткостроковим - терміном до одного року (частина друга\~статті 18 ЛК України). Довгострокове тимчасове користування лісами - засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних іосвітньо виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт (частина третя\~статті 18 ЛК України). Довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства (частина четверта\~статті 18 ЛК України). Суб`єктами правовідносин тимчасового користування лісами є власники лісів або уповноважені ними особи; підприємства, установи, організації, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи (частина сьома\~статті 18 ЛК України). Тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування мають право: 1) здійснювати господарську діяльність у лісах з дотриманням умов договору; 2) за погодженням із власниками лісів, постійними лісокористувачами в установленному порядку зводити тимчасові будівлі і споруди, необхідні для ведення господарської діяльності; 3) отримувати продукцію і доходи від її реалізації (частина перша\~статті 20 ЛК України). Тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування зобов`язані: 1) приступати до використання лісів у строки, встановлені договором; 2) виконувати встановлені обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом та договором; 3) дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; 4) вести роботи способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для охорони, захисту і відтворення типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, сприяти формуванню екологічної мережі; 5) своєчасно вносити плату за використання лісових ресурсів; 6) не порушувати прав інших лісокористувачів (частина друга\~статті 20 ЛК України). Законом та договором можуть бути передбачені й інші права та обов`язки тимчасових лісокористувачів на умовах довгострокового користування (частина третя\~статті 20 ЛК України). Відповідно до п.6 ч.1 ст.31 ЛК України, до повноважень Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері лісових відносин відноситься прийняття рішень про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст обласного та республіканського ( Автономної Республіки Крим ) значення. Ст.65, ст67 ЛК України\~закріплюють, що використання лісових ресурсів може здійснюватися в порядку загального і спеціального використання. У порядку спеціального використання можуть здійснюватися зокрема використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, потреб мисливського господарства, проведення науково-дослідних робіт. Ст.74 ЛК України\~передбачено, що використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей та проведення науково-дослідних робіт здійснюється з урахуванням вимог щодо збереження лісового середовища і природних ландшафтів з додержанням правил архітектурного планування приміських зон і санітарних вимог. У лісах, що використовуються для відпочинку, лісокористувачі повинні здійснювати роботи щодо їх благоустрою. Судом встановлено, що на підставі розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації «Про виділення лісової ділянки в довгострокове тимчасове користування лісами» від 11.03.2019 № 159 відповідачеві [PERSON] було виділено лісову ділянку площею 1,64 га, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Полтавське лісове господарство» і знаходиться в кварталі 94, виділи 3 (ділянка 2), 4 Чалівського лісництва в адміністративних межах Заворсклянської об`єднаної територіальної громади Полтавської області за межами населених пунктів для рекреаційних цілей на 25 років (а.с. 24-25). Між постійним лісокористувачем Державним підприємством «Полтавське лісове господарство» та тимчасовим лісокористувачем [PERSON] 16.04.2019 укладено договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою № 296 на підставі розпорядження Полтавської обласної державної адміністрації «Про виділення лісової ділянки в довгострокове тимчасове користування лісами» від 11.03.2019 № 159, відповідно до умов якого постійний лісокористувач виділяє, а тимчасовий лісокористувач приймає в довгострокове тимчасове користування в порядку спеціального використання лісових ресурсів лісову ділянку площею 1,64 га, яка розташована в кварталі 94, виділи 3 (ділянка 2), 4 (згідно розпорядження) та відповідно до матеріалів лісовпорядкування станом на 01.01.2019 року квартал 94, виділ 2, 3 Чалівського лісництва ДП «Полтавське лісове господарство» в адміністративних межах Заворсклянської об`єднаної територіальної громади Полтавської області за межами населених пунктів.\~Лісова ділянка\~виділена тимчасовому\~лісокористувачу в\~строкове платне\~користування для\~рекреаційних цілей\~строком на\~25\~років (а.с. 26- 29). Відповідно до акту прийому-передачі лісової ділянки в тимчасове довгострокове користування від 16.04.2019 відповідачу передано лісову ділянку площею 1,64 га, яка розташована в кварталі 94, виділи 2,3 Чалівського лісництва ДП «Полтавське лісове господарство» в адміністративних межах Терешківської територіальної громади Полтавського району Полтавської області (колишня Заворсклянська об`єднана територіальна громада Полтавського району Полтавської області), для рекреаційних цілей строком на 25 років (а.с. 30).\~ 19.07.2021 робочою групою у складі заступника департаменту агропромислового розвитку ОДА та начальника відділу лісового та мисливського господарства Полтавського обласного управління ЛМГ, створеною на підставі розпорядження голови Полтавської облдержадміністрації № 505 від 08.07.2021, було обстеженно спірну земельну ділянку лісового фонду на території Полтавської області, за результатами якого складено акт №9, зі змісту якого вбачається, що на лісовій ділянці, виділеній відповідачеві [PERSON] на підставі договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 16.04.2019 №296 облаштована зона відпочинку, збудовані тимчасові споруди, територія не засмічена, рубки не здійснювалися, окрім санітарних, благоустрій території проведений, мається туалет, доступ до прибережної смуги наявний, наявний лісовий квиток від 04.01.2021, надані квитанції про сплату послуг в сумі 7084, 80 грн., відсутній проєкт благоустрою; межі в натурі не встановлені ;збудовано споруду на фундаменті (камін-мангал); наявна скважина (а.с. 31-34). Докази фіксації правопорушень, вчинених [PERSON] , до акту обстеження земельної ділянки від 19.07.2021 не долучені та суду під час розгляду справи не надані. 27.09.2021 Полтавською облдержадміністрацією було направлено відповідачу претензію щодо невиконання договірних зобов`язань №01-66/6390, зі змісту якої вбачається, що земельна ділянка використовується відповідачем з наступними порушеннями: відсутні межові знаки, спеціальний дозвіл на використання лісових ресурсів лісовий квиток, проєкт благоустрою, відомості зі сплати рентної плати, збудовано споруду\~на фундаменті\~(камін-мангал),\~здійснено будівництво\~в межах\~прибережної захисної\~смуги,\~буріння свердловини,\~скидання вод\~без отримання\~дозволу. Прохали розглянути претензію та усунути виявлені порушення у 20-денний строк і надати докази, що підтверджують усунення порушень. У разі добровільного невиконання договірних зобов`язання Полтавська ОДА звернеться до суду (т.1, а.с. 40-47). Також встановлено, ДП «Полтавське\~лісове господарство»\~погодило \~встановлення на\~лісовій ділянці,\~ наданій\~в довгострокове\~тимчасове користування\~відповідачеві,\~наступних тимчасових\~споруд:\~альтанки,\~декоративного мангалу,\~будиночок для\~відпочинку,\~вбиральня,\~душова,\~лісові меблі\~(гойдалка,\~стіл з\~лавками),\~господарське приміщення,\~облаштування волейбольного\~майданчика,\~встановлення паркану,\~прокладання стежкової\~мережі ,\~що підтверджується\~листом від\~20.05.2019 вих.№371 (т.1, а.с. 127). 16.09.2019 року відповідачем із ДП «Полтавський лісгосп» був укладений договір про надання послуг із протипожежної охорони лісу і гасіння лісових пожеж ( т.1, а.с.118-121). Згідно листа ДП «Полтавське лісове господарство» від 27.01.2021 року №129/07-02 вбачається, що відповідачу було видано лісові квитки: - за 2019 рік серія 02 ЛВК №086110 від 22.04.2019 року; - за 2020 рік серія 02 ЛВК №086182 від 21.01.2020 року; - за 2021 рік серія 02 ЛВК №086189 від 04.01.2021 року; - за 2022 рік серія 02 ЛВК №083167 від 04.01.2022 року. Відповідачем в період з 22.04.2019 року по 31.12.2022 року здійснено оплату за спеціальне користування лісовими ресурсами в сумі 34511,12 грн. Станом на 27.01.2022 року заборгованість за спеціальне користування лісовими ресурсами за період з 22.04.2019 року по 31.12.2022 року відсутня (т.1, а.с. 122,123,126). На виконання умов договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою відповідачем у 2021 році замовлений проект благоустрою спірної земельної ділянки, який був розроблений відповідно до вимог закону, погоджений ДП «Полтавський лісгосп» та є чинним на даний час ( т.1, а.с.118-121). Відповідно до ч.1\~ст.11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 цієї статті). Згідно з\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша\~статті 626 ЦК України). Відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). Відповідно до\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Загальні підстави зміни або розірвання договору у судовому порядку передбачено ч. ст. 651,\~ст. 652 ЦК України; правові наслідки зміни та розірвання договору - ст. 653ЦК України. Такими підставами визнано, по-перше, істотну зміну обставин, якими керувалися сторони при укладенні договору (ст. 652 ЦК України), по-друге, істотне порушення договору однією зі сторін (ст. 651 ЦК України). Так , гідно ст.652 ЦК України зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони моглице передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Для зміни (розірвання) договору в судовому порядку необхідна наявність таких умов: у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша\~статті 651 ЦК України). Згідно ч.2\~ст. 651 ЦК України.\~договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої\~статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (правова позиція Великої Палати Верховного суду викладена в постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18). Верховний Суд в постанові від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/16 , постанові від 05.07.2023 у справі № 442/1208/21 зазначив що , згідно з положеннями частини другої\~статті 651 ЦК України\~договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. За змістом зазначеної норми права законодавець розуміє як істотне таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, встановлених зазначеною нормою права. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої\~статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.Вирішальне значення для застосування зазначеного правила закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, судиповинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявністьшкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як увигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяєпотерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити,чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона,укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Звертаючись до суду, позивач визначає як підстави для розірвання спірного договору істотне порушення відповідачем умов договору, а саме відсутній проєкт благоустрою; відсутні межові знаки; відсутній спеціальний дозвіл на використання лісових ресурсів - лісовий квиток; збудовано споруду на фундаменті (камін-мангал); здійснено будівництво в межах прибережної захисної смуги; на лісовій ділянці розташована свердловина; скидання вод без отримання дозволу , що призвело до порушення прав та законних інтересів Полтавської обласної державної адміністрації як розпорядника (власника) виділеної лісової ділянки. Проте в ході розгляду справи в суді позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів в підтвердження факту порушення відповідачем істотних умов договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою та спричинення шкоди, завданої порушенням договору, не доведено використання відповідачем лісових ресурсів способами, які завдають шкоду навколишньому природному середовищу, не забезпечують збереження оздоровчих, захисних та інших корисних властивостей лісів, негативно виливають на їх стан і відтворення, використання лісової ділянки не за цільовим призначенням. Відповідно до частини першої статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.12\~, ст.81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 78\~ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Проаналізувавши норми права та встановлені юридичні факт, суд вважає, що позивачем під час розгляду справи в суді не доведено, що відповідачем були порушені його права та законні інтереси, тому позов не підлягає задоволенню. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено , понесені позивачем судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню. \~

Outcome: dismissed