Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

АТ "Сенс\~Банк"\~звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 631913346 у розмірі 96787,04 грн. та судовий збір. В обґрунтуванні своїх вимог, позивач посилається на те, що 24 листопада 2021 року АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631913346. Відповідно до умов договору, [PERSON] зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав. У порушення умов договору, [PERSON] , свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 96787,04 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 травня 2024 року, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. 13 червня 2024 року до суду від відповідача надійшли пояснення, в яких вона зазначає, що позивач не має документального підтвердження перерахування або видачі їй грошових коштів. [PERSON] не підписувала документи в редакції всіх додатків долучених позивачем до позовної заяви. У позивача відсутні будь-які правові підстави та докази стягнення грошових коштів за неіснуючими документами. Також зазначила, що на підтвердження розміру заборгованості, яку позивач просив стягнути з відповідача, позивач не надав будь-яких відомостей щодо порядку часу утворення вказаної заборгованості, механізму розрахунку,внесених позичальником суми на погашення заборгованості не відображені. Також просила застосувати позовну давність до позовних вимог. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що 24 листопада 2021 року між ПАТ «Альфа Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») і [PERSON] укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631913346 відповідно до умов якого Банк відкрив Позивальнику поточний рахунок та випустив Кредитну картку з максимальним лімітом кредиту у розмірі 200000 грн. Процентна ставка за користування Кредитною лінією для торгових операцій та операцій зняття коштів готівкою встановлено у розмірі 35,99 % річних. Згідно Паспорту споживчого кредиту, який підписаний Позичальником, тип кредиту кредитування рахунку; мета отримання кредиту споживчі цілі; строк кредитування 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк.; сума кредиту 104 000 грн.; процентна ставка, відсотки річні 35,99%; строк внесення платежу до 30 числа кожного місяця; сума щомісячного платежу 848 грн.; орієнтована реальна процентна ставка % в рік 39,59%. Відповідно до довідки про ідентифікацію акцепт договору позивальником здійснено (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового Ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор 3660; дата відправки ідентифікатора позичальнику 24.11.2021; номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор - [NUMBER] . Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, відкривши відповідачу картковий рахунок у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну картку MasterCard Debit World строком дії 5 роки з моменту її випуску, встановивши кредитний ліміт у сумі 104000грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач станом на 28 лютого 2023 року має заборгованість за кредитом у розмірі 96787,04 грн. За змістом п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1, 2, ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно з п. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі ст.ст .526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, що між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено і підписано кредитний договір шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Умовами договору передбачено, що угода про надання кредиту вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком акцепту та надання банком суми кредиту та діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань перед банком та закриття рахунку. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, електронний підпис позичальника відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Своїм підписом відповідач [PERSON] підтвердила, що ознайомлена з умовами кредитування, визначеними в кредитному договорі. Отже підпис [PERSON] в акцепті пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та паспорті споживчого кредиту, свідчить про укладення кредитного договору. Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач станом на 14 березня 2021 року має заборгованість за кредитом у розмірі 28 лютого 2023 року має заборгованість за кредитом у розмірі 96787,04 грн. Розрахунок підтверджений випискою по рахунку з кредитною карткою, виданою [PERSON] , згідно з якою останній активно користувався нею. Суд вважає, що банківські виписки (виписки з банківському рахунку) є належними доказами, оскільки відображають рух коштів та доводять активне користування відповідачем кредитними коштами та неналежне виконання ним своїх обов`язків з погашення кредиту. Відповідно до положень ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пунктів 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписка з банкового рахунку є первинним документом, що підтверджує здійснені по банківському рахунку операції. Верховний Суд у справі № 554/4300/16-ц наголосив, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки по картковим рахункам можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Відповідачем у відзиві на позовну заяву будь-якими належними та допустимими доказами не спростовано розрахунок заборгованості, який був наданий позивачем та не наведено жодних належних аргументів його неправильності. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Щодо застосування до вказаних правовідносин позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 24 листопада 2021 року. З позовною заявою банк звернувся до суду 10 квітня 2024 року, тобто в межах строку позовної давності. Дослідивши докази, які були надані сторонами на підтвердження своїх доводів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 96787,04 грн. є обґрунтованими. Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved