Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

09.10.2023\~року [PERSON] (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про поділ майна подружжя, визнання особистої приватної власності на майно. В обґрунтування позову вказав, що між ним, [PERSON] та [PERSON] (прізвище під час шлюбу з позивачем - [PERSON] 19.10.2018 був укладений шлюб, який рішенням Макарівського районного суду Київської області від 08.08.2022 у справі № 370/810/22 - розірвано. У межах справи № 370/810/22 питання поділу майна не вирішувалось, згоди щодо його поділу на сьогоднішній день сторонами не досягнуто, а між сторонами і після розірвання шлюбу існує спір щодо майна у шлюбі. Майном щодо якого виник спір між подружжям є: Автомобіль Volkswagen Transporter, пасажирський - В, об`єм двигуна 2461, колір - білий, VIN-код [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , рік випуску - 2006, дата реєстрації транспортного засобу - 20.08.2019. Автомобіль Mazda 3, легковий хетчбек-В, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1560 куб. см, VIN-код [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , дата реєстрації транспортного засобу - 07.11.2019. Причіп КУПАВА 81326В, причіп-фургон легковий-В, 1997 року випуску, VIN-код [NUMBER] , дата реєстрації транспортного засобу - 08.04.2021. Причіп КНОТТ71Т, причіп-фургон легковий-В, 2009 року випуску, VIN-код [NUMBER] , дата реєстрації транспортного засобу - 09.04.2021. Земельна ділянка з кадастровим номером 3222755103:00:016:0088 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 686637232000), площею 0.071 га. Житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 686655232227), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 293 кв.м., розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3222755103:00:016:0088. Вказане спірне майно придбане позивачем за кошти, які належали йому особисто від продажу об`єктів нерухомого майна, які належали йому на праві власності та набуті ним в порядку спадкування за померлою [INFO] матір`ю - [PERSON] . Позивач був власником: -Гаражного боксу № [NUMBER] , розташованого в Обслуговуючому кооперативі «КОСМОС - 66» по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 20.09.2018 приватним нотаріусом КМНО Єременко О.О. Вказаний гаражний бокс Позивачем продано [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу гаражного бокса від 22.10.2018 за вартістю 73 440, 00 гривень (п. 4 Договору). -Частини Квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 20.09.2018 приватним нотаріусом КМНО Єременко О.О. Вказану квартиру Позивачем разом з іншими співвласниками продано [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу квартири від 02.11.2018 за загальною вартістю 1 006 387, 00 гривень (п. 4 Договору). -Квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 29.07.2019 приватним нотаріусом КМНО Єременко О.О. Вказана квартира Позивачем продана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.08.2019 за вартістю 1 081 143, 00 гривень (п. 2.1 Договору). -Квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 09.07.2020 приватним нотаріусом КМНО Єременко О.О. Вказана квартира особисто Позивачем продана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.02.2021 за вартістю 3 267 822, 00 гривень (п. 3 Договору). Одразу після укладення шлюбу з відповідачкою 22.10.2018 позивач продав успадкований гаражний бокс № [NUMBER] та гроші від такого продажу витратив на утримання новоствореної сім`ї, зокрема на придбання Відповідачці нового мобільного телефону для того, щоб остання могла активно вести свій аккаунт у соціальній мережі Instagram, оскільки відповідач хотіла стати блогером. За грошові кошти від продажу успадкованих квартир у [ADDRESS] та [ADDRESS] 02.11.2018 та 19.08.2019 відповідно, фактично одразу ж придбав два автомобілі на сім`ю: автомобіль Volkswagen\~Transporter (придбано на наступний день після продажу квартири 20.08.2019) та автомобіль Mazda\~3 (придбано 07.11.2019). За грошові кошти від продажу 27.02.2021 успадкованої квартири [ADDRESS] Позивач фактично одразу - 03.03.2021 придбав Земельну ділянку та Житловий будинок. Із залишку коштів від продажу успадкованої квартири [ADDRESS] , позивач 08.04.2021 та 09.04.2021 придбав Причіп 1 та Причіп 2, оскільки відповідачка хотіла вести бізнес у сфері громадського харчування, а саме продавати на транспортних засобах фаст-фуд у смт Макарів, наслідком чого 13.04.2021 відповідачка зареєструвалась фізичною особою підприємцем, тобто вже після набуття у власність Спірного майна. Також позивач зазначає, що відповідачка не мала і не має у власності нерухоме майно, окрім того яке було оформлено на неї у шлюбі з позивачем і придбане за його грошові кошти. Вказане свідчить про те, що відповідачка не вкладала грошові кошти у придбання Спірного майна. Тож позивач вважає, що на вказане Спірне майно не розповсюджується презумпція спільної сумісної власності подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Тому позивач просить: здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом визнання за [PERSON] права приватної власності на: Автомобіль Volkswagen Transporter, пасажирський - В, об`єм двигуна 2461, колір - білий, VIN-код [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , рік випуску - 2006, дата реєстрації транспортного засобу - 20.08.2019. Автомобіль Mazda 3, легковий хетчбек-В, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1560 куб. см, VIN-код [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , дата реєстрації транспортного засобу - 07.11.2019. Причіп КУПАВА 81326В, причіп-фургон легковий-В, 1997 року випуску, VIN-код [NUMBER] , дата реєстрації транспортного засобу - 08.04.2021. Причіп КНОТТ71Т, причіп-фургон легковий-В, 2009 року випуску, VIN-код [NUMBER] , дата реєстрації транспортного засобу - 09.04.2021. Земельну ділянку з кадастровим номером 3222755103:00:016:0088 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 686637232000), площею 0.071 га. Житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 686655232227), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 293 кв.м., розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3222755103:00:016:0088. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 11.10.2023 року позовну заяву [PERSON] \~прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.12.2023 року (яке неодноразово відкладалося). Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання\~відзиву на позовну заяву відповідно до ст.\~178\~ЦПК України та строк на подачу зустрічного позову. У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. У відзиві відповідач вказала, що частково визнає заявлені позовні вимоги та не заперечує проти поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та набуте за період шлюбу між ними, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного майна. 27.11.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом та приєднана до матеріалів справи. У відповіді позивач заперечуючи викладені відповідачем у відзиві обставини, просив позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позові. 04.12.2023 року відповідач подала заперечення на відповідь на відзив, які прийняті судом та приєднані до матеріалів справи. У запереченнях відповідач заперечуючи викладені позивачем обставини, просила вирішити позовні вимоги з урахуванням відзиву та даних заперечень. Одночасно з відзивом відповідач подала зустрічний позов, в якому вказала, що за період спільного проживання (19.10.2018 - 08.08.2022) позивачем та відповідачем було придбано ряд рухомого та нерухомого майна, яке перебуває у спільній сумісній власності. За період шлюбу ними було набуто наступне рухоме майно: Автомобіль загальний легковий загальний пасажирський В Volkswagen Transporter, 2006 року випуску, колір - білий, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (право власності зареєстровано за [PERSON] ); причіп спеціалізований, пр-фургон, марки Купава, модель - 81326В, 1997 року випуску, колір бежевий, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (право власності зареєстровано за [PERSON] ); причіп-фургон легковий-В, марка КНОТТ, модель 71Т, 2009 року випуску, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (право власності зареєстровано за [PERSON] ). Зазначене рухоме майно є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, оскільки придбане у період шлюбу, в інтересах сім`ї та за доходи, отримані у цей же період. Посилаючись на те, що вказане спірне майно не можна поділити без втрати його цільового призначення, воно є неподільним, спільне володіння та користування ним є неможливим, тому вважає, що вона має право на одержання грошової компенсації вартості 1/2 частки у спільному сумісному майні подружжя в порядку його поділу. А тому просила: в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 229 161 (двісті двадцять дев`ять тисяч сто шістдесят одна) гривня 00 копійок в рахунок припинення її права власності на 1/2 частку спільного майна; припинити право спільної власності [PERSON] на наступне майно: Автомобіль загальний легковий загальний пасажирський В Volkswagen Transporter, 2006 року випуску, колір - білий, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; причіп спеціалізований, пр-фургон, марки Купава, модель - 81326В, 1997 року випуску, колір бежевий, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; причіп-фургон легковий-В, марка КНОТТ, модель 71Т, 2009 року випуску, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою суду від 04.12.2023 року витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» виписку (-и) по рахунку (-ах) [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 19.10.2018 по 09.04.2021 включно. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки у спільному майні подружжя, прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання особистої приватної власності на майно. Встановлено сторонам строки на подачу відзиву, відповіді на відзив, заперечень. 26.12.2023 року відповідач за зустрічним позовом [PERSON] подав відзив, в якому вказав, що позовні вимоги [PERSON] не визнає повністю, вважає, що вказані позивачем об`єкти є особистою його власністю та не підлягають поділу як об`єкти спільної сумісної власності, оскільки придбані за його особисті кошти. Тому просив відмовити у задоволенні зустрічного позову повністю. Ухвалою суду від 11.04.2024 року витребувано повторно у АТ КБ «ПриватБанк» виписку (-и) по рахунку (-ах) [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 19.10.2018 по 09.04.2021 включно. Витребувані докази надійшли до суду 25.04.2024 року та приєднані до матеріалів справи. У підготовчому засіданні 28.05.2024 року представник відповідача за первісним позовом [PERSON] відкликав своє клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою суду від 28.05.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 04.09.2024 року, яке в подальшому відкладено на 11.09.2024 року. У судовому засіданні 11.09.2024 року допитаний свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] перебувають у дружніх стосунках. Відомо, до [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, винаймали житло. Будинок придбали за кшти, що отримали від продажу квартири, яка залишилась в спадок від батьків [PERSON] . Колісник [PERSON] офіційно не працювала, займалась блогерством. В подальшому судовий розгляд справи відкладено на 23.10.2024 року. У судовому засіданні 23.10.2024 року представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом позовні вимоги за первісним позовом підтримав, просив їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвокат Ганенко Р.А. позовні вимоги за первісним позовом визнав частково. Зустрічний позов просив задовольнити. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знайома зі сторонами. Колісник [PERSON] однокласниця. Знає, що [PERSON] вела сторінку в Інстаграм, яка містила відео щодо їх життя, в одному з відео розповідала про купівлю будинку Так, щодо купівлі-продажу будинку в смт Макарів знає, що [PERSON] продав спадщину, про це [PERSON] викладала інформацію на свої сторінці, зазначала, що будинок не її, це спадщина [PERSON] . На її особисте запитання [PERSON] відповіла, що [PERSON] продав спадщину, яка лишилась після батьків та купили будинок. Про такі факти також розповідав [PERSON] , а [PERSON] не заперечувала. [PERSON] деякий період працювала на «Новій пошті», потім вона звільнилась, купили ларьок та торгували фаст-фудом, такою діяльністю займалася вже після того як був придбаний будинок. Зі слів [PERSON] оформили майна на неї, оскільки вона в житті нічого не мала. Купували будівельні матеріали для придбаного будинку вони разом, однак оплачував здебільшого [PERSON] . Із обома до війни тісного спілкування не було, почали спілкуватися у 2022 році. Вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.10.2018 року (а.с. 18 том 1). Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 08.08.2022 року вказаний шлюб було розірвано (а.с. 26-28 том 1). За період перебування у шлюбі було придбане наступне майно: Автомобіль Volkswagen Transporter, пасажирський - В, об`єм двигуна 2461, колір - білий, VIN-код [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , рік випуску - 2006, дата реєстрації транспортного засобу - 20.08.2019. Автомобіль Mazda 3, легковий хетчбек-В, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1560 куб. см, VIN-код [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , дата реєстрації транспортного засобу - 07.11.2019. Причіп КУПАВА 81326В, причіп-фургон легковий-В, 1997 року випуску, VIN-код [NUMBER] , дата реєстрації транспортного засобу - 08.04.2021. Причіп КНОТТ71Т, причіп-фургон легковий-В, 2009 року випуску, VIN-код [NUMBER] , дата реєстрації транспортного засобу - 09.04.2021. Земельна ділянка з кадастровим номером 3222755103:00:016:0088 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 686637232000), площею 0.071 га. Житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 686655232227), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 293 кв.м., розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3222755103:00:016:0088. За інформацією Головного сервісного центру МВС від 25.07.2022 року, за [PERSON] зареєстровані на праві власності наступні транспортні засоби: причіп-фургон легковий-В, марка, модель КНОТТ 71Т, 2009 року випуску, VIN-код [NUMBER] , дата реєстрації транспортного засобу - 09.04.2021; автомобіль Mazda 3, легковий хетчбек-В, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1560 куб. см, VIN-код [NUMBER] , дата реєстрації транспортного засобу - 07.11.2019. За [PERSON] зареєстровані на праві власності наступні транспортні засоби:, причіп-фургон легковий-В, марка, модель КУПАВА 81326В, 1997 року випуску, VIN-код [NUMBER] , дата реєстрації транспортного засобу - 08.04.2021; автомобіль Volkswagen Transporter, пасажирський - В, рік випуску - 2006, об`єм двигуна 2461, VIN-код [NUMBER] , дата реєстрації транспортного засобу - 20.08.2019 (а.с. 32 том 1). Про вартість транспортних засобів позивачем [PERSON] подано протокол огляду інтернет ресурсів від 03.08.2022 року (а.с. 34-41 том 1). 03.03.2021 року [PERSON] придбано земельну ділянку площею 0.071 га, кадастровий номер 3222755103:00:016:0088 за адресою: [ADDRESS] та розташований на ній житловий будинок загальною площею 293,0 кв.м. (а.с. 42-47 том 1). Право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] (а.с. 48-53 том 1). Як вказав позивач за первісним позовом [PERSON] , він був власником: Гаражного боксу № [NUMBER] , розташованого в Обслуговуючому кооперативі «КОСМОС - 66» по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 20.09.2018 приватним нотаріусом КМНО Єременко О.О. Вказаний гаражний бокс Позивачем продано [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу гаражного бокса від 22.10.2018 за вартістю 73 440, 00 гривень (п. 4 Договору) (а.с. 54-57 том 1). Частини Квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 20.09.2018 приватним нотаріусом КМНО Єременко О.О. Вказану квартиру Позивачем разом з іншими співвласниками продано [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.11.2018 за загальною вартістю 1 006 387, 00 гривень (п. 4 Договору) (а.с. 58-61 том 1). Квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 29.07.2019 приватним нотаріусом КМНО Єременко О.О. Вказана квартира Позивачем продана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.08.2019 за вартістю 1 081 143, 00 гривень (п. 2.1 Договору) (а.с. 62-65 том 1). Квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 09.07.2020 приватним нотаріусом КМНО Єременко О.О. Вказана квартира особисто Позивачем продана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.02.2021 за вартістю 3 267 822, 00 гривень (п. З Договору) (а.с. 66-67 том 1). 04.08.2022\~року та\~25.09.2023\~року адвокатом\~Герасименком М.В.\~були відібрані\~письмові пояснення\~у [PERSON] \~та [PERSON] ,\~в яких\~вони вказали,\~що спірне\~майно було\~придбано [PERSON] \~за грошові\~кошти,\~отримані ним\~від продажу\~успадкованого ним\~майна (а.с. 73-79 том 1). 19.07.2022 року адвокат Герасименко М.В. звертався до Макарівської ДПІ ГУ ДПС у Київській області та ГУ ДПС у Київській області з адвокатським запитом про надання інформації про доходи за період з 01.10.2018 року по 31.04.2021 року [PERSON] , з метою визначення та підтвердження фінансової спроможності для придбання майна подружжя (а.с. 80-81 том 1). 25.07.2022 року та 03.08.2022 року надано відповіді, в яких зазначено про відсутність правових підстав для надання запитуваної інформації (а.с. 84-89 том 1). З відзиву відповідача [PERSON] та доданих до нього доказів, судом встановлено наступне. Починаючи з\~2022\~року відносини\~між [PERSON] \~та [PERSON] суттєво погіршилася. Відповідачка систематично зазнавала сімейного насилля з боку позивача, що підтверджується постановою Макарівського районного суду Київської області від 09.06.2022 у справі №370/593/22 (а.с. 109 том 1) та вироком Макарівського районного суду Київської області від 11.07.2022 р. у кримінальній справі №370/843/22 (а.с. 110 том 1). Спірний житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером 3222755103:00:016:0088, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , придбано відповідачкою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком, укладеного 03.03.2021 р. та зареєстрованого в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №136. За змістом зазначеного договору покупцем майна є саме відповідачка [PERSON] . Право власності на земельну ділянку та житловий будинок зареєстровано за нею вцілому. Зі змісту п. 2.1 договору вбачається, що саме відповідачка, як покупець, розрахувалась з продавцем за придбане майно. Також зі змісту п. 5.6 договору купівлі-продажу земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком від 03.03.2021 р. вбачається, що позивач [PERSON] знав про факт укладання цього договору. У своїй заяві від 03.03.2021 р. позивач [PERSON] надав згоду на купівлю своєю дружиною, [PERSON] , зазначеної земельної ділянки та житлового будинку за ціною та на умовах за її розсудом. У вказаній заяві він також підтвердив, що вищезазначений правочин укладається в інтересах сім`ї. Справжність підпису позивача на заяві від 03.03.2021 р. засвідчено приватним нотаріусом Корнієвською Н.В., яка також того ж дня посвідчила і договір купівлі-продажу спірного житлового будинку та земельної ділянки (а.с. 116 том 1). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.03.2023 року після реєстрації шлюбу 23.03.2023 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 118 том 1). Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на запит від 24.10.2023 р. за кодом 261459437442 вбачається, що відповідачка [PERSON] займалась підприємницькою\~діяльністю у\~період 24.12.2013\~р.\~-\~22.03.2019\~р.,\~13.04.2021\~р.\~-\~28.11.2022\~р.\~у сфері\~наданні послуг\~мобільного харчування (а.с. 120-124 том 1). 07.11.2023 року на виконання ухвали суду від 11.10.2023 року від Головного управління ДПС у Київській області надійшла інформація про доходи [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 01.10.2018 року по 31.04.2021 року, з якої встановлено, що у 4 кварталі 2020 року їй нараховано 37,17 грн, у І кварталі 2021 року 301,13 грн (а.с. 128-130 том 1). Як зазначив позивач [PERSON] усі витрати по сплаті комунальних платежів несе саме він та подав копії квитанцій про сплату за електроенергію, газопостачання, послуги з вивезення побутових відходів (а.с. 150-163 том 1). Проте, з квитанцій про сплату за електроенергію, газопостачання не вбачається, що така сплата відбувалася за спірний житловий будинок, а тому суд їх не приймає. При цьому, факт участі позивача в оплаті житлово-комунальних послуг, які пов`язані з утриманням спірного житлового будинку в [ADDRESS] не спростовує доводи відповідачки викладені у відзиві. На підтвердження факту реального ведення господарської діяльності [PERSON] подано копію повідомлення про державну реєстрацію потужності, наданого Макарівським районним управлінням Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 19.05.2021 р. № Вих-10-2/.2.24/330/21 (а.с. 173-174 том 1). 02.06.2022 та 09.06.2022 відповідачка [PERSON] перерахувала на картковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 4100, 00 грн та 1600,00 грн відповідно для оплати витрат, пов`язаних з утриманням будинку (а.с. 176 том 1). Відповідачка уклала договір про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів із ТОВ «ЕКОСЕРІВС ГРУП» та оплачувала такі послуги, що підтверджується копією договору №МК 2451 від 18.05.2021 р. та квитанцією про оплату послуг на суму 357,60 грн (а.с. 177-179 том 1). Також як зазначила [PERSON] , починаючи з квітня 2023 року вона не може потрапити до спірного будинку, оскільки відповідач самовільно змінив ключі до воріт та хвіртки. Зазначені обставини підтверджуються текстовими повідомленнями, якими сторони обмінювалися у квітні 2023 року (а.с. 175 том 1). Відповідачка також заперечує проти доводів позивача щодо того, що виключно він особисто займався організаційними питаннями, які передували укладанню договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] . Вона особисто вела перемовини з продавцем цього майна, гром. [PERSON] , що підтверджується електронним листуванням між відповідачкою та [PERSON] у месенджері Viber. Зокрема, саме відповідачка домовлялася з [PERSON] про огляд будинку, узгоджувала питання замовлення та оплати послуг з оцінки будинку та земельної ділянки, яка необхідна для укладання договору купівлі-продажу, вартість ремонту системи опалення тощо. (а.с. 180-185 том 1). Суд приймає доводи відповідачки [PERSON] про те, що факт передачі саме позивачем коштів продавцю при укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, не зумовлює виникнення у позивача права особистої власності на придбане нерухоме майно. На час укладання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки позивач та відповідачка перебували у шлюбі та проживали однією сім`єю, мали намір придбати житло для своєї сім`ї, а тому не має нічого суперечливого в тому, що відповідачка довірила позивачу передати кошти продавцю в рахунок оплати за договором. Твердження позивача про те, що він підписав заяву від 03.03.2021 р. лише для укладання правочину і така заява не є його згодою на набуття майна у спільну сумісну власність, суперечить змісту цієї заяви. Посилання позивача на фіктивність шлюбу з відповідачкою та відсутністю сімейних відносин між ними є необґрунтованими. В порушення вимог ст. 12, 81 ЦПК України жодних доказів на підтвердження зазначених обставин позивачем та його представником не надано. З метою отримання доказів на підтвердження факту ведення підприємницької діяльності відповідачка отримала довідку АТ «КБ ПРИВАТБАНК» від 04.12.2023 р. № GD80QD6RS7N1IKH4, яка містить інформацію про операції із зарахування коштів на її картковий рахунок ( [NUMBER] ) за період 01.01.2014 - 01.07.2022 р. (а.с. 36-78 том 2). Зі змісту довідки вбачається, що у період 01.01.2014 - 01.07.2022 р. на рахунок відповідачки систематично надходили грошові надходження від різних громадян. У той час відповідачка здійснювала підприємницьку діяльність з доставки готової їжі шаурма, хот-дог, картопля «фрі», курячі крильця, напої тощо). Ці обставини підтверджуються відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який додано до відзиву, а також інформацією з облікового запису соціальної мережі Instagram, який доступний за посиланням: [INFO] (а.с. 88-89 том 2). Зокрема, у вказаному обліковому записі опубліковані фото з інформацією про асортимент та вартість товарів, графік роботи та місцезнаходження точки продажу, відгуки клієнтів (перший з яких датований 09.11.2021 р.) тощо. Сам обліковий запис створено відповідачкою в січні 2021 року. Тож, наведені докази спростовують доводи позивача про те, що за час шлюбу відповідачка без поважних причин не отримувала доходу та що він повністю її утримував. Окрім того відповідачка також отримала дублікати квитанцій за період 10.02.2021-13.06.2022 з яких вбачається, що вона перераховувала грошові кошти на картковий рахунок позивача, [PERSON] (а.с. 79-87 том 2). 25.04.2024 року на виконання ухвали суду від 11.04.2024 року АТ КБ «ПриватБанк» надало виписку (-и) по рахунку (-ах) [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 19.10.2018 по 09.04.2021 включно (а.с. 128-140 том 2). Позивач [PERSON] на підтвердження своїх посилань щодо отримання прибутків, подав виписки ПрАТ «Приватбанк» за рахунками № [NUMBER] за період 10.10.2018-22.08.2022 надходження на суму 950\~927,05 грн, та № [NUMBER] за період 10.10.2018-22.08.2022 надходження на суму 540\~767,80 грн (а.с. 182-224 том 2). З письмової заяви свідка [PERSON] від 26.09.2024 року вбачається, що останній підтвердив факт продажу ним житлового будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] . Перемовини щодо укладання договору він вів з [PERSON] , юридично договір було оформлено на його дружину. Передача коштів відбулася у нотаріуса, гроші передав [PERSON] (а.с. 181 том 2). Вирішуючи позовні вимоги за первісним та зустріним позовом, суд керується також наступним. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У відповідності до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 3 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України. Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з правовими висновком, викладеним у постанові ВС від 12.05.2022 року у справі № 727/11406/17, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.\~61\~СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з правовими висновком, викладеним у постанові ВС від 19.05.2022 року у справі № 203/284/17, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, вони повинні враховуватися при поділі майна подружжя. Умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Зі змісту наведеної ч. 3 ст. 61 СК України також слідує, що у випадку придбання одним з подружжя майна навіть за особисті кошти, таке придбане може бути визнано спільним майном подружжя, якщо сам правочин вчинено в інтересах сім`ї. Таким чином позивач у вказаній справі зобов`язаний довести суду не лише факт придбання спірного майна за особисті кошти, але також надати докази того, що всі правочини, на підставі яких придбане таке, були укладені позивачем виключно в його особистих інтересах. Статтею 63\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.\~69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.\~70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~року №11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 364\~цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу),\~співвласник,\~який бажає\~виділу,\~має право\~на одержання\~від інших\~співвласників грошової\~або іншої\~матеріальної компенсації\~вартості його\~частки. Компенсація\~співвласникові може\~бути надана\~лише за\~його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~370\~ЦК України,\~майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом. У\~разі поділу\~майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~вважається,\~що частки\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності\~є рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними або\~законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 372\~ЦК України\~визначено,\~що майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом.\~У разі\~поділу майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~вважається,\~що частки\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності\~є рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними або\~законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09.06.2021 р. по справі № 760/789/19, від 29.04.2020 р. у справі № 210/4854/15-ц, від 03.06.2020 р. у справі № 487/6195/16-ц. Відповідно до правової позиції у постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 року у справі № 6-2925цс15, в якій суд вказав на те, що з урахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. З урахування вищезазначеного, присудження за рішенням грошової компенсації частки з особи співвласника, яка сплатити таку компенсацію неспроможна, та визнання за нею всупереч її волі права власності на частку іншого співвласника є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що суперечить вимогам ст. 319 ЦК України, принципу пропорційності цивільного судочинства та порушення розумного балансу приватних інтересів. Дане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду викладеним у постанові від 29.08.2019 року у справі № 371/1369/15-ц. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03.06.2024 року (справа № 712/3590/22) зробив наступні висновки: «Вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з\~\~своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду. Сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном. Згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя\~на розпоряджаються майном (коштами) на набуття\~майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність». Відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З матеріалів справи вбачається, що спірний житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером 3222755103:00:016:0088, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , придбано відповідачкою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком, укладеного 03.03.2021 р. та зареєстрованого в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №136. За змістом зазначеного договору покупцем майна є саме відповідачка [PERSON] . Право власності на земельну ділянку та житловий будинок зареєстровано за нею вцілому. Зі змісту п. 2.1 договору вбачається, що саме відповідачка, як покупець, розрахувалась з продавцем за придбане майно. Також зі змісту п. 5.6 договору купівлі-продажу земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком від 03.03.2021 р. вбачається, що позивач [PERSON] знав про факт укладання цього договору. У своїй заяві від 03.03.2021 р. позивач [PERSON] надав згоду на купівлю своєю дружиною, [PERSON] , зазначеного вище житлового будинку за ціною та на умовах за її розсудом. У вказаній заяві він також підтвердив, що вищезазначений правочин укладається в інтересах сім`ї. Справжність підпису позивача на заяві від 03.03.2021 р. засвідчено приватним нотаріусом Корнієвською Н.В., яка також того ж дня посвідчила і договір купівлі-продажу спірного житлового будинку та земельної ділянки. Наявні в матеріалах даної справи докази свідчать про те, що позивачу було відомо про факт придбання відповідачкою спірного нерухомого майна на своє ім`я, він не заперечував проти укладення такого правочину та визнав факт його укладання в інтересах сім`ї, зробивши відповідну заяву, справжність підпису позивача на якій засвідчено нотаріально. А тому наведена ним у позовній заяві позиція про те, що спірний житловий будинок та земельна ділянка придбані виключно за його особисті кошти та є його особистою власністю, спростовується наявними в матеріалах справи доказами. Щодо поділу транспортних засобів, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що два транспортні засоби (автомобіль легковий хетчбек-В, марки Mazda 3 та причіп-фургон легковий-В, марка КНОТТ, модель 71Т) зареєстровані на праві власності на [PERSON] , а інші транспортні засоби (причіп - спеціалізований, пр-фургон, марки Купава, та автомобіль Volkswagen Transporter) - за [PERSON] . Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 р. у справі №462/518/18 факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання. При цьому, саме позивач зобов`язаний надати суду докази на спростування презумпції права спільної сумісної власності майна подружжя, яка поширюється також і на транспортні засоби, які є предметом спору у даній справі. Сам факт реєстрації права власності на два транспортні засоби за відповідачкою [PERSON] вже свідчить про те, що такі автомобілі придбавалися в інтересах сім`ї, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо інших транспортних засобів, які зареєстровані за позивачем [PERSON] , то як зазначено у позовній заяві, вказане майно було придбано «...на сім`ю» та з метою використання відповідачкою у підприємницькій діяльності. А тому наведені обставини також свідчать про те, що причіп - спеціалізований, пр-фургон, марки Купава, та автомобіль Volkswagen Transporter, які хоч і зареєстровані на ім`я позивача, однак були придбані ним в інтересах сім`ї. Мета придбання спірного майна в інтересах сім`ї також підтверджується і письмовими поясненнями гром. [PERSON] та [PERSON] . Таким чином позивач не надавав жодних доказів на підтвердження того, що спірні автомобілі було придбано за його особисті кошти і є його особистою власністю. А тому з врахуванням положень ст. ст. 61, 63, 70 СК України зазначені транспортні засоби є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, причому частки позивача та відповідачки у вказаному майні є рівними. Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. В той же час позивачем не надано доказів того, яка саме частина його особистих коштів була використана при придбанні ним двох транспортних засобів, які зареєстровані на його ім`я. А тому з огляду на положення ст. ст. 61, 63, 70 СК України зазначене майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, причому частки позивача та відповідачки у вказаному майні є рівними. Відповідачка також заперечує той факт, що позивач утримував її за власний кошт. Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 08.08.2022 р. у справі №370/810/22, на яке посилається позивач, факт утримання не встановлено. Наявні в матеріалах справи докази вказують на те, що відповідачка у період шлюбу здійснювала підприємницьку діяльністю. За змістом ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. А тому навіть у випадку відсутності у відповідачки доходу від підприємницької діяльності, з урахуванням змісту ст. 60 СК України, вона має право спільної власності майно, набуте за час шлюбу з позивачем. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доказів на підтвердження своїх обґрунтувань та заперечень у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом підлягають частковому задоволенню. Також, щодо зустрічного позову [PERSON] суд зазначає також наступне. Згідно висновків про вартість об`єкта оцінки від 23.10.2023 р. загальна ринкова вартість транспортних засобів становить 458 322 (чотириста п`ятдесят вісім тисяч триста двадцять дві) гривні 00 копійок, в тому числі: ринкова вартість автомобіля Volkswagen\~Transporter,\~пасажирський -\~В,\~об`єм двигуна\~2461,\~колір -\~білий,\~VIN-код\~ [NUMBER] ,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~рік випуску\~-\~2006, становить 239 520 (двісті тридцять дев`ять тисяч п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок; ринкова вартість причіпу КУПАВА 81326В, причіп-фургон легковий-В, 1997 року випуску, VIN-код [NUMBER] , становить 91460 (дев`яносто одна тисяча чотириста шістдесят) гривень копійок; ринкова вартість причіпу КНОТТ71Т,\~причіп-фургон\~легковий-В,\~2009\~року випуску,\~VIN-код\~ [NUMBER] , становить 127342 (сто двадцять сім тисяч триста сорок дві) гривні копійок (а.с. 213-254 том 1, а.с. 1-19 том 2). Оскільки частки у зазначеному спільному сумісному майні є рівними, вартість частки [PERSON] становить 229161 (двісті двадцять дев`ять тисяч сто шістдесят одна) гривня 00 копійок. Задоволення судом вимоги про стягнення на користь [PERSON] грошової компенсації в рахунок належного їй права на частку у спільному майні, матиме наслідком припинення її права спільної власності на таке майно. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доказів на підтвердження своїх обґрунтувань та заперечень у їх сукупності, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6\~710, 00 грн. Враховуючи, що позовні вимоги за зустрічним позовом задоволені в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 291,61 грн.

Outcome: partial