Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 30.10.1999 року вони з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбу, в якому у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження дитини її батьком зазначено - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Спільне життя подружжя не склалося, і рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 07.09.2017 року шлюб між ними розірвано. Позивач зазначає, що весь час їх донька проживала разом з ним та перебувала на його повному утриманні. Питання щодо визначення місця проживання доньки відповідачем не ставилося, вона взагалі не цікавився життям дитини, не приїжджає, матеріальної допомоги не надає. Мати не проявляла намір бачитися з дитиною та спілкуватися з нею, батьківської турботи та піклування до дитини не виявляє, не виховує та матеріально не утримує, що дає підстави вважати, що вона відмовилася від дитини, з 2017 року, оскільки одразу після розірвання шлюбу [PERSON] поїхала від родини. Як зазначає позивач, донька проживає з ним постійно, та перебуває на його повному утриманні, що підтверджується довідкою про місце проживання та склад сім`ї № 21-01-09/88 від 02.02.2024 року виданою виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області та актом обстеження житлових та матеріально-побутових умов. У довідці, наданій Городянською філією Козіївського ліцею Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 02.02.2024р. №01-30/01, позивач самостійно виховує доньку [PERSON] , [INFO] , яка є ученицею 7 класу Городської філії Козіївського ліцею. Мати участі у вихованні дитини не бере. Саме бездіяльність [PERSON] змусили позивача, враховуючи інтереси неповнолітньої доньки, звернутися до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав. Позивач [PERSON] у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити, пояснив суду, що з відповідачкою він був одружений до 2017 року, після чого шлюб було розірвано та з ним залишилось проживати троє їхніх спільних дітей, в той час як відповідач не бажала з ними опікуватися, та покинула родину. Спочатку відповідач приїздила до дітей приблизно раз на пів року. Позивач зазначив, що на початку повномасштабної війни він відвіз дітей до Польщі, де ті перебували близько 5 місяців, на той час відповідачка знаходилася в Чехії. В подальшому діти повернулися, і на тепер позивач проживає разом з [PERSON] . Відповідач з 2017 року жодної матеріальної допомоги на утримання їх дитини не надала. Восени 2021 року вона востаннє навідала дітей. Перешкод відповідачу у відвідуванні та спілкуванні з дітьми позивач не створював, навпаки прохав її спілкуватися з дітьми, проте остання ними не цікавилася. Зателефонувавши позивачу в березні, поцікавилася як діти і на тому спілкування завершилося. Дарині відповідачка телефонує зрідка, приблизно раз у чотири-п`ять місяців, при цьому розповідає лише про себе, справами доньки не цікавиться, з днем народження вітає доньку не кожного року. Лікуванням доньки та всіма дівочими справами займається позивач. Відтак, позивач вважає, що мати дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з чим просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, у відкритому судовому засіданні пояснив, що комісією прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки. Крім того, представник служби зазначив, що у телефонній розмові за допомогою "Viber" відповідачка їм повідомила, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої доньки, про що також надіслала відповідного листа на електрону адресу служби у справах дітей, у зв`язку з чим, останній не заперечує щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] . Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, та шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті «Судова влада», причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. За приписами ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідач у розумінні ст. 128 ЦПК України є належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, як шляхом надіслання судових повісток, так і через оголошення, розміщені на сайті «Судова влада». Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. За приписами ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на наведене, беручи до уваги, що відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не з`являлася в підготовчі та судові засідання по розгляду справи по суті, жодного разу не повідомила суд про причини неявки, при цьому, судом було вжито вичерпних заходів для забезпечення участі відповідача у розгляді справи та створено всі умови для реалізації нею права викласти свої аргументи та подати докази на заперечення позовних вимог, з метою додержання принципу розумності строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заходи забезпечення позову не вживалися. Інші процесуальні дії у справі не проводилися. З урахуванням одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини Відповідно до преамбули Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789- ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Статті 9, 18 вказаної Конвенції також визначає, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Козіївською сільською радою Краснокутського району Харківської області /а.с.11/. Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 07.09.2017 у справі № 627/733/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 18.10.2017 /а.с.16-18/. Як вбачається з довідки № 21-01-09/88 від 02.02.2024, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та має такий склад сім`ї: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] /а.с.13/. Згідно з актом обстеження житлових та матеріально-побутових умовах від 01.02.2024 року проведеного в будинку за адресою: [ADDRESS] , комісією у складі старости Козіївського старостинського округу [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON] зроблено висновок, про те, що в домоволодінні проживають [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] , яка знаходиться на його утриманні з дня народження. З 2017 року мати дитини разом з ними не проживає /а.с.14/. Відповідно до довідки виданій класним керівником та завідувачем Городнянської філії Козіївського ліцею Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області № 01-30/01 від 02.02.2024, [PERSON] дійсно виховує доньку [PERSON] , [INFO] , ученицю 7 класу Городнянської філії Козіївського ліцею Краснокутької селищної ради Богодухівського району Харківської області. Мати участі у вихованні дитини не бере, не спілкується з учителями, не цікавиться поведінкою та навчанням доньки, не відвідує батьківські збори /а.с.15/. Як вбачається з характеристики від 02.02.2024 виданої класним керівником та завідувачем Городнянської філії Козіївського ліцею Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області на [PERSON] , дівчинка здібна учениця, має середній та достатній рівень навчальних досягнень, наполеглива, щира, доброзичлива, порядна, скромна. У навчанні та вихованні участь бере один батько. Мати протягом декількох років не бере участі у вихованні дитини, не відвідує батьківські збори, не цікавиться навчанням /а.с.19/. Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області № 132 від 31.05.2024 /а.с.88-92/. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що родину [PERSON] знає давно, оскільки працювала разом з позивачем. Свідок зазначає, що дитина [PERSON] проживає разом з батьком. Матір дівчинки свідок не бачила вже майже сім років. Вихованням, лікуванням, розвитком та матеріальним забезпеченням дитини повністю займається її батько - [PERSON] . Дитина завжди чиста, доглянута, охайно вдягнута. Мати дитини матеріальної допомоги на її утримання не надає, не займається її вихованням, не піклується про її здоров`я, не вітає зі святами, не дарує подарунки, не спілкується з донькою у телефонному режимі оскільки начебто проживає за кордоном. Свідку відомо, що відповідачка виходила на зв`язок зі службою у справах дітей, та надала тим згоду на позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] . Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Так, відповідно до вимог закону судомв присутності психолога [PERSON] , було з`ясовано думку малолітньої [PERSON] , з приводу доцільності позбавлення батьківських прав її матері [PERSON] .. Малолітня [PERSON] пояснила суду, що з матір`ю давно не спілкується, останній раз мати їй телефонувала 24.08.2024 на день народження, до цього два роки з днем народження не вітала . Дівчинка зазначає, що останній раз мати приїжджала до неї коли їй було приблизно сім років, привезла смаколиків, після вживання яких її госпіталізували до лікарні. [PERSON] прохала маму приїхати до неї в лікарню, проте мати не відреагувала, і в лікарні з дівчинкою був тато. Коли мати спільно проживала з родиною, часто залишала дівчинку вдома насамоті. [PERSON] зазначила, що раніше мати телефонувала їй раз у пів року, а після того як тато звернувся до суду з цим позовом почала робити це частіше. Малолітня [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти позбавлення її матері - [PERSON] батьківських прав. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідка, дитини, дослідивши письмові матеріали на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Пунктом 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини, посилається на те, що підставою для позбавлення батьківських прав відповідача є ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини. Так, в пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такі висновки суду повністю узгоджуються з позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 13 березня 2019 року по справі №631/2406/15-ц. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачкою не надано жодних доказів, які б спростовували вказані вище обставини. Більш того, матеріали справи містять заяву відповідачки [PERSON] адресовану службі у справах дітей Краснокутської селищної ради від 13.05.2024, якою остання просить винести на засідання комісії питання про доцільність позбавлення її батьківських прав стосовно своєї дитини [PERSON] , при цьому зазначила, що вихованням та утриманням дитини не займається, наразі перебуває за межами України, та не може виконувати свої батьківські обов`язки відносно неї /а.с. 130/. Беручи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме нехтування матір`ю своїми батьківськими обов`язками по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що до суду надано відповідний висновок, суд дійшов висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки, передбачені ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, тому в даному випадку суд вважає за доцільне застосувати такий крайній захід впливу до відповідача як позбавлення її батьківських прав. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved