Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

В червні 2024 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Дитина перебуває на утриманні матері. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.09.2015 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 600\~грн. щомісячно. В подальшому, згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.03.2018, було збільшено розмір аліментів, стягнутих з відповідача на утримання сина, до 1\~000,00 грн. щомісячно. Відповідач сплачував деякий час аліменти в розмірі 1\~000,00 грн. за рішенням суду, потім збільшив їх на 50 % та приблизно останні два роки оплачує аліменти в розмірі 1\~250,00 грн. 1\~500,00 грн. щомісячно, на свій розсуд. Станом на теперішній час прожитковий мінімум на дитину відповідного віку становить 3\~196,00 грн. В зв`язку зі зростанням цін на продукти харчування, одяг та комунальні послуги, сплачуваних відповідачем коштів ледве вистачає на харчування дитини. Окрім вказаних витрат, позивач також несе витрати, пов`язані з навчанням сина, який з 21.07.2023 навчається у Миколаївському фаховому коледжі економіки та харчових технологій. Не зважаючи на те, що [PERSON] навчається за рахунок коштів державного (регіонального) бюджету, позивач несе витрати шляхом щорічного внесення фінансової допомоги на рахунок коледжу. Крім того, дитина має у власності нерухоме майно, яке тільки позивач самостійно утримує та із власного доходу здійснює всі необхідні платежі. Підставою звернення із даним позовом до суду є те, що стягнення суми аліментів на утримання дитини в розмірі 1\~000,00 грн. щомісячно суперечить діючому законодавству, цієї суми недостатньо для утримання дитини. Посилаючись на викладене, [PERSON] просить суд: змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми на частину від усіх видів заробітку (доходу); стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.06.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи; витребувано у Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області відомості про доходи [PERSON] . Витребувані відомості надійшли на адресу суду 15.07.2024. 19.07.2024 від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він позовні вимоги визнає частково. Зазначає, що 17.01.2024 він уклав трудовий договір з філією Norwegian People`s Aid в Україні та працює фахівцем з розмінування, має мінливий дохід, тому вважає за необхідне стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі. 22.07.2024 від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов зустрічний позов, відповідно до якого він просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 2\~500,00 грн. щомісячно, на особистий рахунок дитини у відділенні Monobank, номер картки [NUMBER] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що місцем проживання дитини є [ADDRESS] . За цією адресою зареєстрована, проте не проживає, [PERSON] , яка створила іншу сім`ю. У відповідності до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.07.2024 прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом; суд перейшов від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи - до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, неповнолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] . 06.08.2024 на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якої вона вважає вимоги [PERSON] безпідставними та необґрунтованими, спростовує твердження позивача за зустрічним позовом, просить відмовити в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. [PERSON] зазначає про те, що з 21.02.2012 зареєстрована та постійно проживала зі своїм сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З початку воєнного стану, а саме з 24.02.2022, вона разом з сином, своїм чоловіком та його дитиною з метою збереження життя та здоров`я виїхала до своєї матері, яка проживала у сільській місцевості в Баштанському районі Миколаївської області. В подальшому, через загрозу окупації ворожими військами, вона та її син [PERSON] евакуювались до м. Львова. На початку 2023 року [PERSON] разом з сином повернулись на постійне проживання до м.\~Миколаєва. Проте оскільки квартира, де вони проживали, була розташована в багатоповерховому будинку, з метою убезпечення від ракетних обстрілів вона із сином тимчасово проживала в приватному будинку за адресою [ADDRESS] , який належить її родичам. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.09.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Також просила оглянути в судовому засіданні документи, що підтверджують стан її здоров`я після народження дитини в іншому шлюбі, свідоцтво про народження другої дитини, свідоцтво про шлюб, документи про право її родича (чоловіка сестри) на будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, вважає за можливе стягувати з нього аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі на його особистий рахунок у розмірі 5\~000,00 грн. Зустрічний позов підтримав в повному обсязі, просив стягнути з [PERSON] на користь утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5\~000,00\~грн. щомісячно, на особистий рахунок дитини. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не підтримав жодну з сторін, хоча фактично не заперечував проти перерахування коштів на його картку в монобанку обома батьками. Підтвердив обставини, що матір фактично ночує з ним за адресою реєстрації, піклується про нього, купляє та готує продукти харчування, її речі є в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вислухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.03.2007. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.06.2015 по справі №\~489/3818/15 шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 5). З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.09.2015 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.03.2018 по справі №\~489/4077/17 збільшено розмір аліментів, стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1\~000,00 грн. щомісячно, з подальшою індексацією, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення ним повноліття (а.с. 6-7). [PERSON] є студентом Миколаївського фахового коледжу економіки та харчових технологій денної форми здобуття освіти І курсу, навчається за кошти державного (регіонального) бюджету, термін навчання - з 01 вересня 2023 року по 31 січня 2027 року (а.с. 10). У відповідності до договору про спільну участь у забезпеченні отримання якісної освіти від 01.09.2023. укладеного між Миколаївським фаховим коледжем економіки та харчових технологій та [PERSON] , розмір фінансової допомоги на 2023-2024 навчальний рік складає 3 350,00 грн. (а.с. 11). Вказані кошти були сплачені [PERSON] в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних інструкцій (а.с.\~12-13). Згідно строкового трудового договору від 17.01.2024 [PERSON] працює у філії [PERSON] в Україні на посаді фахівець з розмінування із щомісячним окладом у розмірі 55\~500,00 грн. (а.с. 30-34). У відповідності до повідомлення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 08.07.2024 дохід [PERSON] склав: січень 2024 року 36\~195,66 грн., лютий 2024 року 49\~978,08 грн.. березень 2024 року 55\~500,00 грн (а.с. 20). До матеріалів справи позивачем [PERSON] долучено платіжні інструкції, згідно яких за період з липня 2021 року по квітень 2022 [PERSON] перераховував на її користь грошові кошти близько 1\~250,00 грн. щомісячно (а.с. 64-68). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади від 02.08.2024 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 01.11.2016\~(а.с. 61). Будь-яких житлових приміщень на праві власності, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 31.07.2024, - [PERSON] не має (а.с. 62). Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо зміни розміру і способу стягнення аліментів, позивач посилається на те, що з часу стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , сума аліментів на утримання дитини в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно суперечить діючому законодавству, цієї суми недостатньо для утримання дитини. Фактично позивач утримує дитину за власні кошти. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже як позивач, так і відповідач зобов`язані утримувати своїх дітей. Частина 2 статті 51 Конституції України визначає обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Цей же обов`язок закріплено в статті 180 СК України, за якою на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац 2 частини 3 статті 181 СК України). За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, зокрема статті 182, 183, 184 СК України, саме про таке застосування цих норм сімейного права визначається у постанові Верховного Суду від 20\~червня 2019 року у справі № 632/580/17. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на встановлені обставини та надані сторонами докази, суд виходить з інтересів та потреб дитини, враховує, що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання неповнолітнього сина, отримує заробітну плату. При цьому суд враховує, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат на його утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку. Також суд визнає, що змінилися потреби в коштах для утримання і розвитку дитини, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про зміну способу їх стягнення та, відповідно, збільшення їх розміру. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача [PERSON] щодо того, що він просить суд стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі, оскільки визначення способу стягнення аліментів належить до виключних повноважень стягувача. Крім того, суд не враховує заперечення відповідача відносно того, що грошові кошти, які стягуються з нього в якості аліментів, повинні перераховуватись на особистий рахунок (банківську картку) неповнолітнього сина [PERSON] виходячи з наступного. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16\~червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №\~520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі №\~758/10761/13-ц (провадження № 61-19815сво19)). Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини (частина перша\~статті 179 СК України). Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання (абзац 2 частини другої статті 179 СК України). Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу\~України (частина третя статті 179 СК України). Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку) (частина перша статті 32 ЦК України). Дієздатність фізичної особи пов`язана з такими її невід`ємними якісними ознаками, як здатність усвідомлювати значення своїх дій та спроможність керувати ними, обсяг цивільної дієздатності не може бути однаковим для усіх фізичних осіб і встановлюється\~ЦК\~з урахуванням їх віку та психічного стану здоров`я; обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб охоплює як перелік юридично значущих дій, які особа має право самостійно здійснювати, так і межі її договірної та не договірної цивільної відповідальності; залежно від віку фізичної особи, цивільна дієздатність за обсягом поділяється на такі види: часткова цивільна дієздатність малолітньої особи (стаття 31 ЦК України); неповну цивільну дієздатність неповнолітньої особи (стаття 32 ЦК України); повну цивільну дієздатність повнолітньої особи, неповнолітньої особи у разі реєстрації її шлюбу (стаття 34 ЦК України) та емансипованої особи (стаття 35 ЦК України);фізична особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років вважається неповнолітньою. За обсягом цивільна дієздатність неповнолітньої особи є неповною; з урахування обсягу неповної цивільної дієздатності неповнолітньої особи та того, що аліменти є власністю дитини, законодавець закріпив право неповнолітнього на самостійне одержання аліментів Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Оскільки особою, яка раніше звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , та на теперішній час звернулась до суду із позовом про зміну способу і розміру стягнення аліментів, є саме [PERSON] , [PERSON] будь-яких вимог в межах розгляду даної справи заявлено не було, то підстави для стягнення аліментів на особистий рахунок саме [PERSON] відсутні. Наведене свідчить про те, що платник аліментів не наділений правом самостійно визначати отримувача аліментів. При цьому немає жодних сумнівів у тому, що аліменти є власністю дитини і законодавець закріпив право неповнолітньої дитини на самостійне одержання аліментів. Однак, неповнолітній син позивача та відповідача до суду із заявою про видачу судового наказу чи з позовом не звертався та відповідно судового рішення про стягнення аліментів на його користь немає. Вирішуючи вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , судом встановлено наступне. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.09.2015 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 600\~грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.03.2018 по справі № 489/4077/17 збільшено розмір аліментів, стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1\~000,00 грн. щомісячно, з подальшою індексацією, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення ним повноліття (а.с. 6-7). З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що неповнолітній [PERSON] та його мати [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Позивач за зустрічним позовом [PERSON] зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та неповнолітній [PERSON] в суді пояснили, що вони проживали разом за вищевказаною адресою до 24.02.2024, потім приблизно 2 місяці в Березнегуватському районі Миколаївської області у родичів, потім у Львові, потім з липня 2022 деякий час син сторін проживав разом із батьком у м. Івано-Франківську, куди матір направляла сину одяг та продукти харчування. З вересня 2023 року позивач разам із сином проживали у м. Миколаєві в приватному будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить її родичам. Після особистого, конфлікту, що стався між матір`ю та сином влітку 2024 року, в результаті якого позивач, будучи на 7 місяці вагітності впала та переживала за дитину, [PERSON] 2 дні проживав разом із батьком за адресою його фактичного проживання: [ADDRESS] . А після цього [PERSON] самостійно став проживати в кв. [ADDRESS] . При цьому, його мати [PERSON] систематично перебуває разом з ним за вказаною адресою, готує, прибирає, забезпечує його побут. [PERSON] забезпечує навчання свого сина (купує необхідне канцелярське приладдя, сплачує внески до навчального закладу, тощо), купує йому одяг, продукти харчування, в разі необхідності здійснює його лікування та догляд, вони фактично мають спільний побут. Факт утримання сина [PERSON] його матір`ю учасниками справи не спростовувався. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина, проте вважав за необхідне стягнути аліменти на утримання сина також з його матері. При цьому він не зазначав про те, що він проживає спільного разом зі своїм сином, особисто забезпечує його базові потреби (харчування, навчання, розвиток особистості, тощо). Також [PERSON] не заявлено вимог про припинення стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] на утримання сина. У постанові Верховного Суду від 17.06.2020 (справа №158/1638/18) зазначено, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Також судом акцентовано, що законом не передбачено право на стягнення аліментів тим із батьків, з яким не проживають діти. Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому, згідно із статтею 81\~ЦПК України обов`язок\~доказування певних\~обставин лежить\~на стороні,\~яка посилається\~на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача Правосуддя здійснюється на засадах рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом; на засадах, згідно з якими суд повинен створювати умови і можливість для реалізації їхніх прав. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги зміст позовних вимог за зустрічним позовом, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач за первісним позовом [PERSON] звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~211,20 грн. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звільнений від сплати судового збору у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», та оскільки в задоволенні його позовних вимог відмовлено - судові витрати, згідно ст. 14 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: approved