Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

[PERSON] 29 вересня 2022 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ужва Т.М. про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та усунення від права на спадкування. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року позов було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 12 жовтня 2022 року було подано докази сплати судового збору. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2022 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2022 року клопотання представника [PERSON] про виклик і допит свідків було повернуто. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2022 року клопотання представника [PERSON] про виклик і допит свідків було повернуто. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року заяву [PERSON] про виклик і допит свідків було задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2022 року заяву [PERSON] про витребування доказів було задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2022 року клопотання [PERSON] про виклик і допит свідків було задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2022 року у задоволенні клопотання [PERSON] про виклик і допит свідка було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2023 року заяву представника [PERSON] про витребування доказів було задоволено і витребувано від приватного нотаріуса ДМНО Ужви Т.М. копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2023 року заяву [PERSON] про витребування доказів було задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2023 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до розгляду по суті. Позивач у своєму позові, відповіді на відзив та в ході судового розгляду, а його представник в ході судового розгляду, посилалися на те, що з жовтня 2007 року він орендував частину будинку у [PERSON] , згодом вони потоваришували. Весною 2008 року позивач почав активно допомагати [PERSON] по господарству, який згодом запропонував вселилися в окрему кімнату у частину будинку, в якій проживав сам, а іншу частину, яку орендував позивач, відремонтувати і здавати в оренду. У 2018 році він здійснив ремонт у своїй кімнаті. Вели спільно господарство, мали спільний бюджет на харчування. 08 березня 2020 року [PERSON] було госпіталізовано з діагнозом «інфаркт», згодом у нього розвинулася стенокардія і він також перебував на стаціонарному лікуванні. Наприкінці 2020 року [PERSON] було госпіталізовано в стаціонар в урологічне відділення та здійснено хірургічне втручання. У січні 2021 року у нього повторно стався напад і знову був госпіталізований в урологічне відділення, де він переніс повторно хірургічне втручання. У березі 2021 року [PERSON] було встановлено діагноз «рак сечового міхура» та призначено хіміотерапію. Він перебував на стаціонарному лікуванні та вдома. Кошти на лікування витрачав також позивач. За час перебування [PERSON] в лікарні, відповідача бачив один раз. 13 серпня 2021 року йому стало зле і його перевели в реанімацію. [INFO] [PERSON] помер. Разом з відповідачем вони отримували документи: лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть, видане органом РАЦС. Також разом організовували поховання, ритуальні обіди. [PERSON] грошові кошти на лікування [PERSON] надавала одноразово - [INFO] . Цього дня, коли стан [PERSON] погіршився, відповідач на прохання позивача була біля хворого, поки [PERSON] їздив додому поратися по господарству. Окрім вказаного, [PERSON] допомоги, якої потребував [PERSON] , у тому числі матеріальної, не надавала, комунальні платежі не сплачувала. Померлий спадкодавець перебував у безпорадному стані, а відповідач ухилялася від надання йому допомоги, якої він потребував. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, проте, постановою нотаріуса від 03 червня 2022 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із наявністю спадкоємця третьої черги - двоюрідної сестри померлого спадкодавця, [PERSON] . Просили суд встановити факт проживання однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини 15 серпня 2021 року та усунути [PERSON] від права спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідач [PERSON] у своєму відзиві, письмових поясненнях та ході судового розгляду, а її представник у ході судового розгляду, проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що вона доводиться двоюрідною сестрою [PERSON] . Позивач у 2007 році почав орендувати частину будинку у її двоюрідного брата. У цьому ж будинку проживала і вона, зв`язок з братом завжди підтримувала. [PERSON] фінансової допомоги не приймав та не потребував її, оскільки мав стабільний дохід. Після того, як позивач лишився роботи, у нього була домовленість з померлим, що він буде допомагати останньому, тому здійснював догляд за [PERSON] та жив з ним, допомагав по господарству, тобто оплачував оренду, виконуючи певну роботу. Догляду її двоюрідний брат потребував лише два місяці, які передували його смерті. Вона часто навідувала двоюрідного брата у лікарні, бо проживає поряд з лікарнею, її чоловік за необхідності відвозив [PERSON] до лікаря. Належний її двоюрідному брату будинок завжди перебував у власності сім`ї відповідача, в ньому проживало чимало родичів, тому, навряд, [PERSON] мав намір, аби належний йому будинок перейшов у власність сторонній особі - позивачеві. Відповідач теж проживала у спірному будинку, а після одруження виїхала з нього. Факт спільного проживання однією сім`єю позивача з померлим [PERSON] не підтверджується доказами. Наявність медичної документації відносно померлого спадкодавця не доводить факт проживання позивача з ним однією сім`єю. З приводу усунення відповідача від спадкування заперечували, посилаючись, що [PERSON] не довів, що відповідач ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві. Коли [PERSON] потребував допомоги, просив її надати, він її отримував від [PERSON] Просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ужва Т.М. у судове засідання не з`явилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки судові не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань до суду не направила. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що у період з 08 березня 2020 року по 15 серпня 2021 року [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні (т. 1 а.с. 15-16, 20-23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 8), причина смерті - рак з метастазами (т. 1 а.с. 13, 14). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. 03 жовтня 2021 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , звернулася відповідач [PERSON] (т. 1 а.с. 195). 14 жовтня 2021 року із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на користь [PERSON] звернулася [PERSON] (т. 1 а.с. 198). 30 травня 2022 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , звернувся [PERSON] (т. 1 а.с. 207). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ужви Т.М. від 03 червня 2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 210). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2022 року встановлено факт родинних відносин між [PERSON] , який помер [INFO] , і [PERSON] (а.с. 205-206). Також у судовому засіданні в якості свідків було допитано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснила, що вона є сусідкою, а відповідача просто знає. Позивач років 10 проживав із [PERSON] , останніх років 5 доглядав його, купав його, годував, прибирав територію домоволодіння, прав, навідував у лікарні двічі на день. Їх стосунки були як у родичів. Відповідач догляд не здійснювала, отримала від [PERSON] кошти на придбання житла у розмірі 3 000 доларів, про що говорив сам [PERSON] . Родичі померлого не допомагали, він більше спілкувався із сусідами, а проживав з позивачем. Свідок [PERSON] судові повідомила, що позивач - її сусід, [PERSON] - родич померлому. Понад 10 років [PERSON] і [PERSON] проживали як брати. Позивач готував, прав, прибирав, займався випічкою. Спочатку свідок спілкувалася із [PERSON] при особистих зустрічах, згодом, коли він не міг самостійно пересуватися, щодня спілкувалися по телефону; відповідач не приходила та не допомагала, він на неї ображався, про що говорив свідкові. Говорив, що для придбання [PERSON] однокімнатної квартири, надав їй 3 000 доларів США. У гостях була часто. Про належність коштів, на які купували продукти, свідкові не відомо. Відповідач навідувала [PERSON] на свята та визначні дати. Свідкові відомо, що спочатку померлий хотів переоформити будинок на свою племінницю [PERSON] , але вона відмовилася, згодом частину будинку хотів переоформити на позивача, а іншу - на племінників [PERSON] і [PERSON] . Свідок [PERSON] при її допиті зазначила, що відповідач [PERSON] є її тіткою, а померлий [PERSON] - дядьком. З позивачем знайома понад 15 років, він проживав з померлим, і за цей час він проживав в частині будинку [PERSON] . Стосунки у них були добрими, як у батька з сином, розмежувань по обов`язках у веденні господарства не було - разом готували їжу, прибирали. Коли дядько захворів, за ним доглядав позивач: вів господарство, готував їжу, займався лікуванням, інший ніхто не допомагав. На лікування дядька інша племінниця з Чехії надсилала гроші. Свідкові відомо, що між [PERSON] та відповідачем був конфлікт через гроші. Він надав значу суму грошей для придбання квартири для брата відповідача, йому грошей не давав через зловживання алкоголем. За деякий час дядько запитав [PERSON] за грошові кошти, через у них стався конфлікт, про його суть свідкові достеменно не відомо. Після цього її тітка тривалий час із [PERSON] не спілкувалися. [PERSON] навідувала свого двоюрідного брата, але ніколи по господарству не допомагала. Після того, коли він захворів, вона не навідувала його, свідок її теж не бачила, зі слів відповідача, вона не приходила. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає по сусідству. Із [PERSON] була знайома близько 20 років. Позивач проживав з останнім у якості квартиранта - орендував житло Позивач ніколи не порався по господарству, нічого не робив, всі роботи виконував [PERSON] особисто. Після встановлення діагнозу [PERSON] , він сам ходив у лікарню, позивач ніколи його не супроводжував, з продуктами ніколи його не бачила. Коли позивач проживав у частині будинку, то міг купувати продукти, а коли він їхав до своєї матері надовго, продукти купувала відповідач, прибирала, прала килими, а її чоловік привозив зерно, оскільки померлий тримав курей. Свідків [PERSON] і [PERSON] ніколи у [PERSON] не бачила. Про події у дворі позивача їй відомо, оскільки двічі на день біля паркану годувала собак, паркан із сітки, тому все було видно. Померлий говорив, що взяв квартиранта, аби була допомога, грошей за оренду не брав. Пізніше [PERSON] залишився без роботи та йому потрібна була реєстрація у місті та заради цього позивач схитрував. Похованням [PERSON] займалася відповідач. Конфліктів між померлим і [PERSON] не було, вони були дружні, він виростив відповідача та її брата. В лікарню до померлого їздили і позивач, і відповідач. Зі слів свідка [PERSON] судові відомо, що позивач і відповідач - його сусіди, [PERSON] - сусід через паркан. У дворі прибирали і позивач, і [PERSON] , коли стан здоров`я йому дозволяв. Свідка [PERSON] на території домоволодіння померлого бачив декілька разів. Стосунки між сусідом і позивачем були дружніми. Свідок не бачив, аби позивач відвозив [PERSON] до лікарні, останній пересувався самостійно. Відповідач допомагала сусіду - прала килими, чиї вони були, свідкові не відомо. В будинку був один раз, при цьому позивача там не було. Вуличних тварин [PERSON] годувала [PERSON] , у них були сусідські стосунки. Стосунки між померлим сусідом і сторонами його не цікавили, тому померлий нічого про них не розповідав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 ЗУ «Про Всеукраїнський перепис населення», де визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частинами 1 та 2 статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ним спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Пунктом 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Положенням ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що проживання повинно бути постійним, тобто носити тривалий характер, і не припинитися перед смертю спадкодавця, що є передумовою прийняття спадщини, якщо спадкоємець не відмовився від спадщини. Пунктом 21 Постанови пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідно встановлення двох юридичних фактів: проживання однією сім`єю із спадкодавцем; на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 визначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Аналізуючи вищевикладені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки позивачем не доведено, що він проживала із спадкодавцем [PERSON] однією родиною. Суд не приймає як достатні докази показання свідків, оскільки зазначені докази не доводять факту проживання позивача зі спадкоємцем однією родиною протягом останніх п`яти років, мають суперечності щодо подій, зазначених свідками, деякі покази свідків є протилежними, крім цього, встановлення факту проживання однією сім`єю не може ґрунтуватися лише на показаннях свідків. Разом з цим, виписки з медичних установ про перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні жодним чином не свідчать про те, що між [PERSON] і [PERSON] існували стосунки, притаманні членам сім`ї. Реєстрація проживання за однією адресою позивача і [PERSON] не підтверджує факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї. Будь-яких інших доказів, які б у своїй сукупності та взаємозв`язку переконливо свідчили б про те, що в спірний період часу вони підтримували сімейні стосунки, та що у зазначений період вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та мали взаємні права та обов`язки, що підтверджує обґрунтованість вимог позивача, судові надано не було, тому позовні вимоги в цій частині слід залишити без задоволення. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині усунення [PERSON] від спадкування, суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають, за наступних підстав. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення зумовлює пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки (збільшення частки у спадщині, зміна черговості одержання права на спадкування), одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК України (постанова Верховного Суду у від 21 березня 2018 року в справі № 206/68/15-ц (провадження № 61-2254св18), постанова Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року в справі № 441/509/16 (провадження № 61-27049св18). Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування. Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Позивачем жодним чином не вказано та не надано доказів того, що [PERSON] , який помер [INFO] , перебував у стані, що вимагає сторонньої допомоги саме з боку відповідача [PERSON] , а остання ухилялася від її надання. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, викладені у позовній заяві, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з приписами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, заявлені позивачем вимоги не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у їх задоволенні позивачеві слід відмовити у повному обсязі. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, судові витрати, понесені ним у зв`язку із розглядом справи слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed