Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

У березні 2024 року позивачка звернулася з позовом до [PERSON] у якому, з урахуванням уточненої редакції позовної заяви, просила стягнути з відповідача 118284,15 грн. в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, 9956,61 грн. 3% річних та 47563,21 грн. інфляційних втрат за період з 15.05.2021 по 04.03.2024), моральну шкоду у розмірі 10000 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що\~ 15 травня 2021 року о 23 годині 25 хвилин на [ADDRESS] ,\~ [PERSON] \~ керуючи автомобілем OpelZafira, державний номер [NUMBER] , який належав позивачці [PERSON] , рухався зі швидкістю приблизно 118 км/год., допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101 державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який здійснював виїзд з прилеглої дороги. В наслідок зіткнення, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, крім цього водій ВАЗ 2101 отримав тілесні ушкодження. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, який набрав законної сили 31 травня 2022 року, [PERSON] \~ визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.\~ Згідно висновку авто технічної експертизи від 25.11.2021, встановлено обопільну вину обох водіїв.\~ Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від\~ 09 березня 2022 року водія [PERSON] \~ було визнано винним у скоєнні\~ адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України, а також звільнено від відповідальності у зв`язку\~ із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно висновку експерта №0508/22 від 03 серпня 2022 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу автомобіль OpelZafira номерний знак [NUMBER] ,\~ складає 236 368,31грн., що відповідає ринковій вартості автомобіля на момент ДТП. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «OpelZafira» згідно вказано висновку експертизи складає 584 583, 20, що перевищує ринкову вартість автомобіля, а тому відновлювати КТ3 «OpelZafira» економічно недоцільно. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.09.2023, яке набрало законної сили 06.02.2024, з [PERSON] та ПрАТ «СК «Євроінс Україна» стягнуто 50% спричиненої внаслідок ДТП шкоди. Винуватість кожного з водіїв дорівнює 50 %, тому з [PERSON] слід стягнути 50% розміру матеріального збитку, з урахуванням вже сплаченої суми 118184,15 грн. Ухвалою суду від 13.03.2024 відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Таряник К.О. підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля марки OpelZafira, державний номер [NUMBER] (а.с.10-11). Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.03.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Судом встановлено, що 15 травня 2021 року приблизно о 23 годині 25 хвилин по вул. Сучкова, 115 в м. Новомосковську Дніпропетровської області [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», д/н [NUMBER] , виїжджаючи з прилеглої території на проїзну частину вул. Сучкова, не дав дорогу автомобілю «OpelZafira», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що рухався по ній, та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.19-20). Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.04.2022 [PERSON] \~ визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Судом встановлено, що 15 травня 2021 року приблизно о 23 години 25 хвилин водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «Opel Zafira», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухався зі швидкістю приблизно 118 км/год. по автодорозі, розташованій по вул. Сучкова м. Новомосковська Дніпропетровської області зі сторони вул. Спаської в напрямку м. Дніпро, де у цей час в районі будівлі № 115/5, діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддаватизагрози життю та здоров`я громадян, перевищуючи максимально дозволену швидкість 50 км/год., допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ2101», державний реєстраційний [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснював виїзд з прилеглої дороги з право на ліво по відношенню руху автомобіля «OpelZafira», державний реєстраційний номер [NUMBER] . У силу ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено вину обох водіїв [PERSON] та [PERSON] у вчиненні ДТП, в результаті якого отримали механічні пошкодження транспортні засоби, в тому числі належний позивачу автомобіль. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 2101» реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/0662492 (далі - Поліс). Ліміт відповідальності Страховика згідно умов Полісу - 130 000.00 грн, франшиза - 2 600,00 грн.Зазначені обставини підтверджується рішенням суду у цивільній справі №183/5391/22. Так, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2023 року у цивільній справі №183/5391/22 за позовом [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Євроінс Україна», [PERSON] , третя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь [PERSON] відшкодування у сумі 62713 (шістдесят дві тисячі сімсот тринадцять) грн. 20 коп.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розміріфраншизи, що складає 2600 (дві тисячі шістсот) грн. Зазначене рішення набрало законної сили 06.02.2024, а тому в силу ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у справі №183/5391/22 не підлягають доказуванню. Так, під час розгляду справи №183/5391/22 встановлено, що 13.07.2022 ПрАТ«Страхова компанія Євроінс Україна`здійснено виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 52870,96\~ грн. Згідно висновку експерта №0508/22 від 03 серпня 2022 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу автомобіль OpelZafira номерний знак [NUMBER] , складає 236 368,31грн., що відповідає ринковій вартості автомобіля на момент ДТП 15.01.2021. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «OpelZafira» згідно вказаного висновку експертизи складає 584 583, 20, що перевищує ринкову вартість автомобіля, а тому відновлювати КТ3 «OpelZafira» економічно недоцільно (а.с.28-53). З огляду на те, що страховою компанією добровільно сплачено страхове відшкодування у сумі 52870,96 грн.; рішенням суду на користь позивачки стягнуто 62713,20 та 2600 грн., розмір невідшкодованих збитків внаслідок пошкодження належного позивачці автомобіля складає: 236368,31 52870,96 62713,20-2600=118184,15 грн. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частин першої, третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187,1188 ЦК України. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені статтею 1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України, вина у завданні шкоди, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому відповідно до вимог статті 1188 ЦК України, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини. У такому разі, зважаючи на вказані обставини, відповідальність за шкоду при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки має вираховуватись за приписами п. 3 ч. 1 статті 1188 ЦК України. Визначаючи ступінь вини кожного з водіїв, суд враховує те, щояк зазначено у постанові суду від 09.03.2022 у справі №183/71/22, у даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «ВАЗ-2101» [PERSON] не відповідали вимогам п.10.2 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з даною ДТП. Технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем «ОреlZafira» для водія автомобіля «ВАЗ-2101» [PERSON] встановлювалася виконанням ним вимог п.10.2 Правил дорожнього руху та для чого не було яких-небудь перешкод, технічного характеру, які не дозволяли би йому їх виконати. Також, у вироку суду від 28.02.2022 у справі №183/9138/21 встановлено, що своїми діями водій [PERSON] грубо порушив вимоги п. п. 12.2, 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху, а саме: «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год; Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил», що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Враховуючи, що дії водіїв [PERSON] та [PERSON] знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП, оцінюючи характер допущених вказаними водіями порушень Правил дорожнього руху, суд приходить до висновку, що винуватість кожного з водіїв дорівнює 50 % та у такому ж розмірі настає їх цивільно-правова відповідальність у наслідках ДТП та відшкодуванні шкоди, спричиненої подією ДТП. Згідно висновку експерта №0508/22 від 03 серпня 2022 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу автомобіль OpelZafira номерний знак [NUMBER] , складає 236 368,31грн. 50% від суми завданих збитків стягнуто зі страхової компанії та водія [PERSON] рішенням суду у справі № 183/5391/22. З огляду на те, що вина кожного водія встановлена у розмірі 50% з відповідача [PERSON] підлягає стягненню половина спричиненого матеріального збитку у сумі 118184,15 грн. Вирішуючи питання про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, суд дійшов таких висновків. Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Право позивача вимагати від відповідача сплатити інфляційні втрати та 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, за змістом частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) згідно статті 530 ЦК України. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 цього Кодексу врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, за змістом наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а становлять сбосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу належить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ними утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. За висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 у справі № 703/2718/16-ц, з набранням чинності рішення суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди, тобто це зобов`язання не є таким, що виникло з рішення суду, це зобов`язання з відшкодування шкоди, в якому рішенням суду визначено конкретний розмір завданої шкоди та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2023 року у справі № 910/3658/23, в якій суд касаційної інстанції погодився з нарахуванням відсотків річних та інфляційних втрат на суму основного боргу, стягнуту рішенням суду у справі № 910/16330/21 (у спорі між тими ж сторонами), за період, у тому числі, до ухвалення вказаного рішення в іншій справі. Перевіривши розрахунки, які надані представником позивача до позовної заяви (а.с. №92), суд погоджується з ними та вважає необхідним стягнути з відповідача\~ на користь позивача 9956,61 грн. 3% річних та 47563,21 грн. інфляційних втрат за період з 15.05.2021 по 04.03.2024). Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суду виходить з наступного. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за N 4 від 31 березня 1995 р., згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Позивачем зазначено, що діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, які він оцінює у розмірі 10 000 грн. У пунктах третьому та четвертому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Визначаючи розмір на відшкодування моральної шкоди, суд керується не тільки тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття позивача, але й тими, які характеризують її зовнішній прояв порушення звичайного для цієї людини способу життя з огляду на її індивідуальні особливості, а також виходить із засад юридичної відповідальності та принципів компенсації моральної шкоди. Разом з тим, суд вважає надмірним розмір відшкодування, про яке прохає позивач. Тому, визначаючи розмір відшкодування суд, враховуючи доведений ступінь душевних страждань позивача, вважає за доцільне задовольнити позовну вимогу частково, у розмірі 5000 грн. На переконання суду, визначений розмір відповідає встановленим обставинам справи, а також критеріям розумності та справедливості. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1405,63 грн., заявлено позовні вимоги на загальну суму 185703,97 грн., з яких задоволено вимоги на загальну суму 180703,97 грн. Отже, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 1363,46 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial