Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заявник просив суд встановити юридичний факт постійного проживання на території України, [PERSON] , [INFO] , (посвідка на постійне поживання серії [NUMBER] , видана 16.09.2015 органом 6302, що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) станом до 24 серпня 1991 року. В обгрунтуванні позовних вимог посилається на те, що в вересні 2021 року Заявнику - Абдулрахимзай Рахулло, під час усного звернення до Управління ДМС у Харківській області з питанням про отримання громадянства України, міграційною службою Заявнику було відмовлено та запропоновано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України станом до 24.08.1991 року, оскільки заявник фактично проживав на території України з 1985 року без реєстрації. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Таким чином, реалізація права на набуття заявником громадянства України залежить від встановлення судом факту його постійного проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення та в подальшому дасть змогу отримати паспорт громадянина України. Абдулрахимзай Рахулло, народився [INFO] в м. Лагхмем Демократичної Республіки Авганістан. Заявник у 1985 році приїжджає в Української РСР для здобуття вищої освіти. По закінченню повного курсу навчання в Харківському автомобільно-дорожньому інституті отримує повну вищу освіту за спеціальністю «Будівельні та дорожні машини та устаткування», кваліфікація «Інженер-механік», про що на підставі рішення Державної екзаменаційної комісії від 26.06.1992 було видано Диплом спеціаліста КИ N?201388, реєстраційний номер N?13, У період навчання з 1985 року по 1992 рік аявник фактично мешкав у гуртожитках Харківського автомобільпо-дорожнього інституту, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] без реєстрації місця мешкання. Відповіддю Харківського національного автомобільно-дорожнього університету від 22.10.2021 за вих. N?287/64 підтверджено факт навчання Заявника в зазначеному вищому навчальному закладі, копію якого додано до заяви. Згідно відповіді Харківського національного автомобільно-дорожнього університету від 22.10.2021 за вих. N?286/64 підтверджено факт проживання Заявника під час навчання у гуртожитках зазначеного вищого навчального закладу у період з 1985 по 1992. Так, згідно зазначено відповіді встановлено, що Заявник під час навчання Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті з 1985 по 1989 проживав у студентському гуртожитку N?1 за адресою: [ADDRESS] . З 1989 по 1992 - він проживав у студентському гуртожитку N?6 за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розпорядження Верховного суду від 08.03.2022 № 2/0/9- 22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» , змінено територіальну підсудність справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. Вищевказана цивільна справа надійшла до Октябрського районного суду м. Полтави та була розподілена на суддю Материнко М.О . Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави прийнято до провадження цивільну справу за заявою Абдулрахимзай Рахулло , заінтересована особа : Головне управління Державної міграційної служби у Харківській області , про встановлення факту, що має юридичне значення. Від третьої особи до суду надійшли пояснення, в яких представник просив суд прийняти рішення за результатами розгляду заяви на розсуд суду. У судове засідання заявник не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд задовольнити заяву про встановлення факту що має юридичне значення. Суд, дослідивш матеріали справи, наявні докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно зі ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про громадянство" громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Указом Президента України № 215 від 27.03.2001, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27.06.2006, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок). Пунктом 7 Порядку визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Отже, встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року особи, яка не була громадянином іншої держави, є підставою для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 або 2 статті 3 Закону України "Про громадянство України", і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення. У статті 8 Закону передбачено порядок набуття громадянства України за територіальним походженням, згідно з яким особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: -особою без громадянства декларація про відсутність іноземного громадянства; -іноземцем зобов`язання припинити іноземне громадянство. Пунктом 25 Порядку визначено,що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до24серпня1991року натериторії,що стала територією України відповідно до Закону України"Проправонаступництво України", або на інших територіях,що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки,Західноукраїнської Народної Республіки,Української Держави,Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України,Української Радянської Соціалістичної Республіки(УРСР) (частина перша статті8Закону,)подає документи,передбачені підпунктами "а""в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.03.2024 року справа №161/9609/22 дійшов висновку про те, що: якщо метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України "Про громадянство України" предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; у разі коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року не має юридичного значення у такому випадку. Судом встановлено, що Абдулрахимзай Рахулло, народився [INFO] в м. Лагхмем Демократичної Республіки Авганістан. Заявник у 1985 році приїхав в Української РСР для здобуття вищої освіти. По закінченню повного курсу навчання в Харківському автомобільно-дорожньому інституті отримує повну вищу освіту за спеціальністю «Будівельні та дорожні машини та устаткування», кваліфікація «Інженер-механік», про що на підставі рішення Державної екзаменаційної комісії від 26.06.1992 було видано Диплом спеціаліста КИ N?201388, реєстраційний номер N?13. У період навчання з 1985 року по 1992 рік заявник фактично мешкав у гуртожитках Харківського автомобільпо - дорожнього інституту, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] без реєстрації місця мешкання. Відповіддю Харківського національного автомобільно-дорожнього університету від 22.10.2021 за вих. N?287/64 підтверджено факт навчання Заявника в зазначеному вищому навчальному закладі, копію якого додано до заяви. Згідно відповіді Харківського національного автомобільно-дорожнього університету від 22.10.2021 за вих. N?286/64 підтверджено факт проживання Заявника під час навчання у гуртожитках зазначеного вищого навчального закладу у період з 1985 по 1992. Так, згідно зазначеної відповіді встановлено, що Заявник під час навчання Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті з 1985 року по 1989 рік проживав у студентському гуртожитку N?1 за адресою: [ADDRESS] . З 1989 по 1992 - він проживав у студентському гуртожитку N?6 за адресою: [ADDRESS] , копію якої додано до заяви. Суд вважає за необхідне зазначити, що навчання заявника в Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті з 1985 року по 1989 рік на території України не може бути беззаперечним доказом його проживання на території України до 24.08.1991 року. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з вимогами ст.ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З огляду на відсутність належних, достовірних та достатніх доказів, які б засвідчили факт постійного проживання заявника на території України до 24.08.1991 року, суд приходить до висновку, що вимоги заяви не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed