Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідачки. 1. 05.04.2024 року Біляївська міська рада Одеського району Одеської області(далі - позивач), в особі представника, звернулася до суду в інтересах [PERSON] , малолітньої, [INFO] , з позовом до [PERSON] (далі - відповідачка), за участю третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] , в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , малолітньої, [INFO] , та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , малолітньої, [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3196,00 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які перерахувати на особистий рахунок прийомних батьків - [PERSON] та [PERSON] , до яких влаштована дитина. 2. Свої вимоги мотивує тим, що малолітня [PERSON] з 05.04.2023 року перебуває на обліку дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, Служби у справах дітей Біляївської міської ради. Згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13.02.2023 року по справі № 496/4279/22, малолітню [PERSON] , [INFO] , відібрано від матері - [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Відомості про батька в свідоцтво про народження дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Рішенням виконавчого комітету міської ради від 13.04.2023 року № 75 малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. На даний час дитина влаштована до прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] 07.03.2024 року комісією у складі т.в.о. начальника Служби у справах дітей міської ради та фахівця із соціальної роботи ЦНСП «Родинне коло» здійснено черговий виїзд за місцем мешкання відповідачки. В ході бесіди встановлено, що мати офіційно не працює, доньку відвідувала два рази та підтвердила, що за час перебування доньки в родині [PERSON] матеріально не допомагала доньці, не приймала участі у її вихованні та житті, не підтримувала зв`язок з прийомними батьками. Що також підтвердилося в ході бесіди з прийомними батьками. Також відповідачка повідомила, що житло в якому вона проживає винаймає. Комісію для обстеження умов проживання до будинку не впустила. За період перебування дитини в прийомній сім`ї звернень від відповідачки щодо повернення на виховання доньки чи ухвалу суду щодо розгляду питання відносно повернення дитини в родину до Служби у справах дітей міської ради не надходило. Також звернень від відповідачки з приводу даного питання до центру надання соціальних послуг «Родинне коло» Біляївської міської ради не надходило. Натомість прийомні батьки з відповідальністю ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, прикладають усіх зусиль аби дитина перебувала в належних умовах, збирають кошти на її лікування. У зв`язку з вищевикладеним позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. 3. Відповідачка відзив на позов не надала. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. (а.с. 43) 5. Треті особи, у судове засідання не з`явилися, але надали заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. (а.с. 45) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2024 року, цивільну справу № 496/2542/24, передано на розгляд головуючій судді Портній О.П. (а.с. 33) 7. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 23.04.2024 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання. Окрім того, відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 36-37) 8. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 14.08.2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті. (а.с. 47) 9. Відповідачка, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подала до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 10. Оскільки відповідачка була належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, відповідно до ст. 128 ЦПК України - шляхом направлення рекомендованих поштових відправлень з повідомленням про вручення, одне з яких вона отримала 25.06.2024 року (а.с. 42), а інше повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній з вказаною адресою» (а.с. 50), в судове засідання не з`явилася без поважних причин, а представник позивача та треті особи не заперечували проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. 11. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). 12. Верховний Суд у своїй Постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 13. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 14. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 13.06.2017 року, а/з № 393. (а.с. 25) 15. Відповідно до копії листа № 722/24.14-19 від 25.03.2023 року Біляївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відомості про батька в актовий запис про народження № 393 від 13.06.2017 року складеного відносно [PERSON] , [INFO] , внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). (а.с. 26) 16. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.02.2023 року по справі № 496/4279/22, позовні вимоги Біляївської міської ради до [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено. (а.с. 11-14) 17. Рішенням виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області № 75 від 13.04.2023 року малолітній [PERSON] , [INFO] , надано статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. (а.с. 15) 18. Рішенням виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області № 192 від 10.08.2023 року, вирішено створити на базі родини [PERSON] та [PERSON] прийомну сім`ю; влаштувати на вихованні та спільного проживання до прийомної сім`ї [PERSON] , в тому числі [PERSON] , [INFO] ; покласти на батьків-вихователів персональну відповідальність за життя, здоров`я, фізичний і психічний розвиток прийомних дітей, в тому числі малолітньої [PERSON] , [INFO] . (а.с. 19-21) 19. З копії Виписки № 17841 із медичної карти стаціонарного хворого - [PERSON] , [INFO] , наданої НДСЛ «Охматдит», вбачається повний діагноз дитини: основний (М41.80) Інші форми сколіозу, множинні відділи хребта. Вроджений сколіоз. Множинні аномалії хребців Th7-Th11 з агенезією ребер, тотальний стеноз хребтового канала, мієлопатія. Нижній спастичний парапарез. Порішення функції тазових органів. Підзвих лівого стегна. Привідна контрактура кульшових суглобів Еквіно-варусна деформація обох стоп. Лійкоподібна деформація грудної клітини. Важка мальнутриція. (а.с. 30) 20. Згідно копії консультативного висновку від 01.12.2023 року, [PERSON] , 2017 року народження, рекомендовано оперативне лікування - задня коригуючи інструментація хребта полі сегментарною конструкцією. (а.с. 31) 21. Відповідно до копії рахунку-фактури № 47-12 від 01.12.2023 року, наданого ФОП [PERSON] , вартість набору імплантів системи Socore для корекції та стабілізації хребта становить 246800,00 гривень без ПДВ. (а.с. 29) 22. Відповідно до копії протоколу бесіди з [PERSON] та [PERSON] від 01.02.2024 року, мати [PERSON] - [PERSON] , жодного разу не відвідувала доньку, не телефонувала, не цікавилася її життям, не допомагала матеріально, зовсім не проявляла уваги до своєї доньки. (а.с. 17) 23. З копії характеристики № 11-17/118, наданої 02.02.2024 року Біляївською міською радою Одеського району Одеської області на [PERSON] , вбачається, що остання є матір`ю чотирьох дітей, відомості про батька в актові записи про народження трьох з яких внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. (а.с. 16) 24. Відповідно до копії протоколу бесіди з [PERSON] від 07.03.2024 року, остання відвідувала доньку в патронатній родині два рази, матеріальної допомоги не надавала та повідомила, що заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , бажає займатися її вихованням. Офіційно не працевлаштована. (а.с. 18) 25. Згідно копії Акту обстеження житлово-побутових умов, складеного 07.03.2024 року з метою перевірки умов проживання, виховання, розвитку та утримання прийомної дитини [PERSON] , проведено обстеження умов за адресою місця проживання прийомної сім`ї та виявлено, що для виховання та розвитку [PERSON] створені всі належні умови. Стосунки в сім`ї доброзичливі. (а.с. 32) 26. Рішенням виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області № 65 від 14.03.2024 року, вирішено затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку, встановлено, що мати дитини - [PERSON] має низький батьківський потенціал, не розуміє шляхи налагодження відносин з донькою та не здатна створити сприятливі умов для проживання, розвитку та лікування дитини, не покращила свої умови проживання та не зверталася до Служби у справах дітей Біляївської міської ради та до центру надання соціальних послуг «Родинне коло» Біляївської міської ради щодо повернення дитини на виховання в родину, за час перебування доньки в патронатній родинні та в подальшому у прийомній сім`ї матеріально дитині не допомагала. З огляду на вказане, захищаючи права та інтереси малолітньої дитини, з метою попередження попадання дитини в несприятливі для морального розвитку, життєві обставини, та оскільки матір`ю не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, вважає за доцільне рекомендувати позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . (а.с. 8, 9-10) V. Оцінка Суду. 27. Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 28. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 29. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 30. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 31. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 32. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. 33. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 34. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини. 35. Стаття 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначає перелік обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, якими зокрема є: виховання дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка дитини до самостійного життя та інші. 36. Зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. 37. Згідно ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. 38. За правилами ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1). Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4). 39. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 40. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. 41. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. 42. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. 43. Як, роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 44. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України»). 45. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. 46. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. 47. Зазначена позиція узгоджується також з висновками ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року. 48. Судом встановлено, що відповідачка не приймає участі у вихованні дитини, проживає окремо від неї, не цікавиться її життям, має низький батьківський потенціал, не розуміє шляхи налагодження відносин з дитиною та не здатна створити сприятливі умови для проживання та розвитку дитини. 49. Таким чином, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. 50. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 51. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц. 52. Судова практика щодо застосування положень ст. 164 СК України є усталеною. 53. Вищезазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про свідоме нехтування матір`ю виконання батьківських обов`язків по догляду та вихованню дитини, що є підставою для позбавлення батьківських прав. 54. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 55. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. 56. Частиною 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 57. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України (далі- СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 58. Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 59. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 60. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 61. Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. 62. Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у ч. 1 даної статті (Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі). 63. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення. 64. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. Неможливість визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) може виникнути, зокрема у випадках, коли відомості про його доходи отримати неможливо. Ускладненим та водночас таким, що порушує інтереси дитини, є стягнення аліментів у випадках, коли платник аліментів приховує свої доходи з метою ухилення від їх сплати. 65. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, про що у свою чергу наголошує постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 17). 66. Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, може бути згодом збільшений чи зменшений судом на вимогу як платника аліментів, так і одержувача аліментів. Держава Україна проголошуючи такий принцип сімейного права, як державна охорона кожної дитини, яка позбавлена належного батьківського піклування, реалізує його в одному із положень даної статті СК. Зокрема ч. 3 встановлює, що якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч. 2 ст. 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 67. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 68. За результатами розгляду справи та дослідження наданих доказів, судом встановлено, що відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , а тому у відповідності до закону повинна нести обов`язок матеріального забезпечення дитини. Суд вважає розмір аліментів, який просить стягнути позивач, цілком виправданий та необхідний для забезпечення гармонійного розвитку дітей. 69. Встановивши вказані обставини та врахувавши характер спірних правовідносин, надавши оцінку доказам у їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. 70. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В даному випадку позов подано до суду 05.04.2024 року. 71. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік», розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 років до 18 років з 01 січня 2024 року складає 3196,00 гривень. 72. Крім того, суд роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. 73. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. 74. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. 75. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 76. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. 77. Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. 78. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. 79. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 80. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідачки, тобто по 1211,20 гривень за кожну позовну вимогу.

Outcome: approved