Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

03.07.2024 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги вмотивовані тим, що рішенням Воловецького районного суду від 06.12.2023 [PERSON] та [PERSON] позбавлені батьківських прав відносно їх дитини [PERSON] . Рішенням ВК Жденіївської селищної ради від 06.02.2024 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням ВК Хустської міської ради від 04.06.2024 до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON] та [PERSON] влаштовано на спільне проживання та виховання дитину [PERSON] . Дитина проживає в дитячому будинку сімейного типу з 06.06.2024, і для її лікування, забезпечення належного фізичного та духовного розвитку потрібна значна сума. Батьки вихователі вправі ставити питання про стягнення аліментів на утримання дитини з біологічних батьків, які повинні виконувати свій обов`язок щодо утримання. Посилаючись на викладене просять суд стягувати з відповідачів на користь позивачів аліменти на утримання дитини в розмірі по 1500 грн. щомісячно з кожного з відповідачів. Відзиву на позов відповідачі [PERSON] та [PERSON] не подавали. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, подавши заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, а том суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] та [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 06.12.2023 у справі №936/1425/23 позбавлено [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Рішення набрало законної сили 12.01.2024 (а.а.20-23) Рішенням ВК Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області №383 від 06.02.2024 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування малолітньому [PERSON] , [INFO] (а.с.24, 25). Рішенням ВК Хустської міської ради №294 від 04.06.2024 влаштовано з 06.06.2024 до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON] та [PERSON] , на спільне проживання та виховання дитину, позбавлену батьківського піклування, [PERSON] (п.1 рішення) (а.с.26-28). Згідно акту обстеження житлово-побутових і матеріальних\~ умов [PERSON] за фактом проживає у [ADDRESS] , і з нею проживають чоловік [PERSON] та 10 дітей, серед яких [PERSON] , [INFO] (а.с.36). Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з січня 2024 року у розмірі 3196. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вказаною статтею СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Також відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України та особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей і тому, одночасно із позбавленням батьківських прав, суд на вимогу позивача може вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно статті 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. Відповідно до ст. 256-5 СК України дитячий будинок сімейного типу - окрема сім`я, що створюється за бажанням подружжя або окремої особи, яка не перебуває у шлюбі, для забезпечення сімейним вихованням та спільного проживання не менш як п`яти дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування. Часиною 4 ст. 256-6 СК України передбачено, що батьки-вихователі є законними представниками дітей і діють без спеціальних на те повноважень як опікуни або піклувальники. Відповідно до статті 1 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" та статті 1 Закону України "Про охорону дитинства", з відповідними змінами та доповненнями, діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти. Тобто за своїм правовим статусом батьки-вихователі прирівнюються за своїми повноваженнями до опікунів неповнолітньої дитини. Згідно ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Статтею 72 ЦК України передбачено, що опікун зобов`язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Якщо малолітня особа може самостійно визначити свої потреби та інтереси, опікун, здійснюючи управління її майном, повинен враховувати її бажання. Опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, допомоги на підопічну дитину та інших соціальних виплат, призначених на підопічну дитину відповідно до законів України, доходів від майна підопічного тощо. Відповідно до ст. 193 СК України влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Із аналізу даних норм слідує, що влаштування дітей до дитячого будинку сімейного типу (який підпадає під ознаки іншого закладу, можливість влаштування дітей до якого прямо передбачена нормами СК України), у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні такої дитини, надає право відповідному закладу, зокрема\~ дитячому будинку сімейного типув особі батьків-вихователівставити питання про стягнення аліментів на їх утримання з батьків, позбавлених батьківських прав відносно дітей, які повинні виконувати свій обов`язок щодо їх утримання належним чином. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачами не надано відзиву на позов, як і не зазначено жодних обставин, які б свідчили про їх матеріальний стан. З урахуванням вищевказаного, даних, які могли вказувати на неможливість або істотність обмеження надавати відповідачами матеріальну підтримку позивачу судом не встановлено. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, а також враховує стан здоров`я відповідачів, які є молодими працездатними людьми, та спроможність відповідачів сплачувати аліменти на утримання дитини. Суд визначає розмір аліментів у сумі 1500 грн. щомісячно на дитину з кожного з відповідачів до досягнення нею повноліття, оскільки такий розмір відповідає встановленому ч.3 ст. 184 СК України мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину і відповідачами жодним чином не спростована можливість надання утримання дитині в такому розмірі.Такий розмір аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі по 1500 грн. з кожного з відповідачів відповідатимуть інтересам дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платників аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Відтак позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь Держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн., тобто по 506,60 з кожного з відповідачів, оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене,

Outcome: approved