Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Іванів О.Б. 07.11.2023 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті його батька [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 29,8 кв.м.\~та житловою\~площею 18,3\~кв.м. Позовну заяву мотивує тим, що його батько [PERSON] на випадок своєї смерті уклав заповіт від 14.02.2008 року, який посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 3-230, згідно із яким заповів належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] своєму сину [PERSON] позивачу у справі. 28.03.2023 року спадкодавець помер, а 19.04.2023 року позивач подав приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Ложовській Й.Є. заяву про прийняття спадщини. Однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Оскільки встановити місцезнаходження та долю оригіналів вказаних документів не можливо, а позивач позбавлений можливості отримати їх дублікат, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача вирішення спору відніс на розсуд суду та додатково пояснив, що дійсно позивач позбавлений можливості отримати дублікат свідоцтва про право власності на спірну квартиру, оскільки такий може бути видано лише за заявою власника. Вважає, що у позивача існують перешкоди у оформленні спадкових прав, а тому такі можуть бути вирішені лише у судовому порядку. Також, у випадку задоволення позову, просив не стягувати із відповідача судовий збір та інші судові витрати. Представник третьої особи у судовому засіданні проти позову заперечила, пояснила, що [PERSON] , як син померлого [PERSON] не належним чином виконував свої синівські обов`язки щодо спадкодавця. Водночас саме [PERSON] займалась доглядом за [PERSON] , а її донька займалась його похованням. На даний час [PERSON] проживає у спірній квартирі та не заперечує право позивача на спадкове майно. Водночас, просила відмовити у позові з тих підстав, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту його прав, так як відсутнє порушене, невизнане чи оспорюване право позивача. Позивачем не додано доказів на підтвердження втрати правовстановлюючих документів на майно, як і того, що такі неможливо відновити. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Із змісту ст.\~12\~ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 70 років, про що здійснено актовий запис за № 2005, що стверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.04.2023 року /а.с. 6/. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.03.1978 року /а.с. 7/ вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є сином померлого [PERSON] . Відповідно до розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів від 09.11.1995 року за № 743 «Про передачу квартир у власність громадян», [PERSON] у приватну власність передано 1-кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказане розпорядження затверджене розпорядженням виконкому Львівської міської ради народних депутатів від 14.11.1995 року за № 809 (а.с. 62-65). З оглянутої у судовому засіданні інвентаризаційної справи (ІС) на будинок по [ADDRESS] (а.с. 129 ІС) вбачається, що 14.11.1995 року виконком Львівської міської ради народних депутатів посвідчив, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , яка зареєстрована ЛМБТІ, про що здійснено запис у реєстрову книгу за № 19 № 12169. Водночас, із матеріалів справи вбачається, що 14.02.2008 року [PERSON] уклав заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 3-230, згідно із яким заповів належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] своєму сину [PERSON] . З спадкової справи № 06/2023, заведеної 19.04.2023 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] /а.с. 98-127/, вбачається, що позивач [PERSON] 19.04.2023 року звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ложовської Й.Є. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Водночас, 12.06.2023 року із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ложовської Й.Є. звернулась [PERSON] , яка зазначила, що є його колишньою дружиною. Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 19.04.2023 року вбачається, що дійсно шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі спільної заяви від 18.11.2020 року, про що Залізничним районним у м. Львові відділом ДРАЦС ЗМРУЮ м. Львів здійснено актовий запис № 90 від 19.12.2020 року. 02.10.2023 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ложовською Й.Є. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки ним не надано документів, що посвідчують право власності на спадкове майно. Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (ст. 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у ЦК України. Відповідно до змісту статті 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з визначених законом підстав набуття права власності є спадкування. Поняття спадкування містить ст. 1216 ЦК України, відповідно до якої спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом Відповідно до\~ст.ст.\~1233,\~1236\~ЦК України\~заповітом є\~особисте розпорядження\~фізичної особи\~на випадок\~своєї смерті.\~Заповідач має\~право охопити\~заповітом права\~та обов`язки,\~які йому\~належать на\~момент складення\~заповіту,\~а також\~ті права\~та обов`язки,\~які можуть\~йому належати\~у майбутньому. Заповідач\~має право\~скласти заповіт\~щодо усієї\~спадщини або\~її частини. Згідно із ст. 1247 ЦК України заповіт складається\~у письмовій\~формі,\~із зазначенням\~місця та\~часу його\~складення. Заповіт\~має бути\~особисто підписаний\~заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої\~статті 207 цього\~Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього\~Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Також, згідно із ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, а згідно з частиною першою, другою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 1297\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як установив суд, позивачі звернулися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріус відмовив у його видачі з підстав відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та наявності спору з відповідачкою. Відповідно до ч. 1, 7 ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки), може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними\~за заповітом)\~і за\~правом представлення\~на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики будівлі, на яку видається свідоцтво. Також, порядок видачі свідоцтва про право на спадщину врегульовано главою 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у відповідності до пункту 4.15 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ якого видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 46, п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», яка узгоджується з положеннями глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. В свою\~чергу відповідно\~до п.\~25\~Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 № 396 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 р за № 109/17404 у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності за письмовою заявою власника (співвласників) органом приватизації видається його дублікат. У пункті 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, у Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 694/1433/17, провадження № 61-4135св20, де вказано, що у разі втрати оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, обраний позивачем спосіб захисту (визнання права власності) узгоджується з положеннями статті 392 ЦК України. Дослідивши матеріали справи та інші надані докази, суд дійшов висновку, що оскільки позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON] за заповітом, який прийняв спадщину, інших спадкоємців або осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині не має, однак він не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у зв`язку із втратою оригіналів\~правовстановлюючих документів\~на спадкове\~майно, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Outcome: approved