Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

В квітні 2024 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулось до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 43\~246,19 грн. та понесених судових витрат, які складаються із 3 028,00 грн. судового збору та 7 100,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Як на підставу позовних вимог вказано, що 14.03.2019 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено угоду про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії встановлено 200 00 грн, з фіксованою процентною ставкою 35,99 % річних, обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Договір про надання кредитної лінії укладено з відповідачем в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ "Альфа-Банк" виконав умови кредитного договору, відкрив відновлювальну кредитну лінію в розмірі 200 000,00 грн., в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 20.12.2021 року виникла заборгованість в сумі 43\~246,19 грн. 20.12.2021 року між АТ "Альфа-Банк" та ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" було укладено Договір факторингу, відповідно до якого АТ "Альфа-Банк" відступило на користь ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за кредитним договором від 14.03.2019 року, що укладено між АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] . Враховуючи положення ст.ст.\~514,\~516 ЦК України, згідно з якими до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, позивач ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" набуло право вимоги за кредитним договором від 14.03.2019 року. Позичальник свої зобов`язання перед кредитором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 20.12.2021 року виникла заборгованість в сумі 43\~246,19 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі. Згідно ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24.06.2024 цивільну справу № 945/906/24 за позовом ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» передано на розгляд до Ленінського районного суду м. Миколаєва. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.08.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти постановлення по справі заочного рішення. Повідомлення відповідача\~ [PERSON] \~про розгляд\~справи здійснювалось\~судом шляхом\~направлення ухвали\~про відкриття\~провадження у\~справі,\~позовної заяви\~та доданих\~до неї\~документів. Направлена на його адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Відповідач причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надала. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 14.03.2019 [PERSON] підписанням оферти на укладення угоди про надання кредиту № 631126502 запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», укладеного між ним та банком. Наведено умови угоди. Так, зокрема, тип кредиту «Максимум»; сума кредиту 200\~000,00 грн.; процентна ставка - фіксована 35,99 %; строк кредиту 3 роки (а.с. 5). Вказана оферта акцептована Банком, що підтверджується акцептом пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 631126502. Перед укладення вказаного договору відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту. Надання кредиту відповідачу та фактичне користування останнім кредитними коштами позивач підтвердив випискою по рахунку за період з 14.03.2019 по 05.02.2024 (а.с.\~20-24). Із змісту виписки вбачається, що станом на 20.12.2021 по рахунку проведено операцію «Згортання активу у зв`язку з продажем згідно договору факторингу. 20.12.2021 між клієнтом АТ «Альфа-Банк» та фактором ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 4, за яким в порядку та на умовах, визначених цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку №1-1 до договору (а.с. 10-15). Згідно додатку № 1-1 до зазначеного вище договору факторингу, право вимоги за кредитним договором № 631126502 від 14.03.2019, позичальником за яким є [PERSON] , на дату укладення договору факторингу складає 43\~246,19 грн., з якої основна заборгованість 35 6526,90 грн., проценти 7\~619,29 грн. Позивачем надано розрахунок заборгованості, згідно якого загальний розмір заборгованості [PERSON] по договору № 631126502 від 14.03.2019 складає 43\~246,19 грн., з якої основна заборгованість 35 6526,90 грн., проценти 7\~619,29 грн. (а.с.25) Доказів погашення вказаної заборгованості на момент звернення позивача до суду матеріали справи не містять. Відповідно до статті 1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини другої статті 1050\~ЦК\~України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 526\~ЦК\~України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до частини першої статті 530\~ЦК\~України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, згідно пункту 1 частини першої статті 512\~ЦК\~України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514\~ЦК\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 516\~ЦК\~України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517\~ЦК\~України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15. Відповідно до статті 641\~ЦК\~України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно із статтею 642\~ЦК\~України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Враховуючи наведене та долучені позивачем до матеріалів справи письмові докази у повній мірі підтверджують укладення відповідачем [PERSON] кредитного договору та отримання кредитних коштів, а також існування заборгованості по тілу кредиту, викладеної в позовних вимогах, право вимоги якої набув позивач згідно договору факторингу. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в розмірі 43\~246,19 грн. Відповідно до положень статті 141\~ЦПК\~України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3\~028,00 грн. При вирішенні вимоги в частині відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133\~та частин першої - третьої статті\~137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою статті 141\~ЦПК\~України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі №569/17904/17, від 13.12.2018 у справі №816/2096/17. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №826/15063/18. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір № 05/10-23 від 05.10.2023 про надання юридичних послуг, акт № 1 приймання - передачі виконаних робіт від 07.03.2024, платіжну інструкцію № 1141 від 07.03.2024 на суму 7\~100,00\~грн. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, що не потребує значного витрачання часу на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), а також ціну позову, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справи підлягають частковому задоволенню, в розмірі 3 000,00 грн.

Outcome: partial