Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

Представник позивача\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором,\~в обґрунтування\~якого зазначив,\~що 23.06.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений електронний Договір №6792112 про надання споживчого кредиту, за яким відповідач отримала грошові кошти в сумі 15900 грн. В подальшому, «Авентус Україна» 27.05.2024 року відступило право своєї вимоги до [PERSON] за кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна». На момент виникнення у ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» права вимоги за кредитним договором з боку відповідача існувала заборгованість у розмірі 46980,23 грн. Але відповідач свого обов`язку зі сплати заборгованості, а ні на користь первісного кредитора, а ні на користь нового кредитора до теперішнього часу не виконала. Тому для відновлення порушеного права позивач вирішив звернутися із вказаним позовом до суду, в якому просить стягнути на свою користь з відповідача в розмірі 46980,23 грн., з яких сума кредиту 15900 грн., сума процентів за користування кредитом 24435,62 грн., нараховані проценти за 21 календарних днів 6644,61 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 жовтня 2024 року задоволено клопотання про витребування доказів. Не погодившись з позовом відповідач подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову та судові витрати покласти на позивача, мотивуючи тим, що вона не укладала кредитний договір, який долучений до позовної заяви, та відповідно не погоджувала процентну ставку та інші умови кредитування. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи кредитний договір (у вигляді електронного документа) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Щодо неправомірного нарахування процентів зазначає, що вимога нарахування та сплата відсотків є явно завищені, та не відповідають передбаченим у ч.3 ст.509 та ч.1,2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Враховуючи наведене, оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 24435,82 грн. не є співрозмірною сумі кредиту у сумі 15000.00 грн., суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Тому при ухваленні рішення просить зменшити розмір відсотків, щонайменше до розміру заборгованості за кредитом. Стосовно процентів, які, нараховані Позивачем за 21 календарних днів - 6844,61 грн., зазначає що відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Новий кредитор (позивач) відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Отже, відсутні правові підстави для стягнення нарахованих позивачем процентів у сумі 6844,61 грн. На підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора позивачем надано копію договору факторингу, реєстру боржників, акт приймання-передачі реєстрів боржників. Дані докази не підтверджують наявність прав вимоги у такого первісного кредитора. Також позивачем не надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів підтвердження сплати позивачем як новим кредитором коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок первісного кредитора. Позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення кредитного договору між нею та первісним кредитором на умовах, що вказані в наданих копіях договору, не довів перерахування їй тіла кредиту первісним кредитором, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами, не підтвердив перерахування коштів первісному кредитору за отримання грошових вимог, а тому в задоволенні позову варто відмовити повністю. Позивач просить стягнути 10000,00 грн. витрат на адвоката, мотивуючи тим, що нібито такі витрати було понесено позивачем. Вказана вартість послуг адвоката на думку відповідача, не співмірна із необхідним часом, які міг витратив би адвокат на виконання відповідних робіт (надання послуг) у спірних правовідносинах, та є явно завищеною. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просила розглядати справу без участі позивача у випадку відсутності відзиву. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. З заявою до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталася. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 23.06.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений електронний Договір № 6792112 про надання споживчого кредиту, відповідно до правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 19-ОД від 05.01.2022, розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents.\~Відповідно до\~умов якого\~відповідачу був\~наданий кредит\~в сумі\~15900,00\~грн.\~із строком\~користування 360\~днів з оплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1,99 % за кожні 20 днів користування кредитом. Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 15900,00 грн. (п. 1.3. Кредитного договору). Строк кредиту 360 днів. Дата повернення кредиту (17.06.2024) вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. (п. 1.4. Кредитного договору). ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 15900,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк». Укладаючи Кредитний договір, сторони, передбачили нарахування процентів на наступних умовах: 1.5.1.Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. 09.09.2023 Відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. Позивачем нараховано проценти за 21 календарних днів (27.05.2024 16.06.2024) в межах строку договору відповідно до наступного: 15900 грн * 1,99% = 316,41 грн*21 календарних днів = 6644,61 грн. Згідно паспорту споживчого кредиту, який підписано [PERSON] електронним підписом від 23.06.2023 вона була ознайомлена з істотними положеннями отримання кредиту. Підпунктом 3 п. 4.1. Кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. 27.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» був укладений Договір факторингу № 27-05/24-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтрас Україна» права грошової вимоги за кредитними договорами, відповідно до реєстру боржників. Із Витягу Реєстру Боржників вбачається, що позивач ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 6792112. Відповідно до п. 1 ч.1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За загальним правилом зобов`язання виконуються тими самими особами, які були кредитором і боржником під час їх виникнення. Але законодавство передбачає можливість заміни осіб (як кредитора, так і боржника) при збереженні предмета і змісту зобов`язання. Стосовно обсягу прав, що переходять до нового кредитора, Цивільний Кодекс\~України у ст. 514 закріплює правило, згідно з яким до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов`язанні, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» являється новим кредитором у зобов`язанні, позичальником в якому є відповідач [PERSON] . Про набуття прав нового кредитора позивач повідомив відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідача, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення від 27.05.2024 року. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документу. За змістом ст. 6 вказаного Закону, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 8 вказаного Закону, юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документу як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. В ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями ст.\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. При цьому, абз.2 частини другої статті 639 ЦК України\~встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно ч.1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У силу частини першої статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20). Отже, належними і допустимими доказами по справі підтверджується факт укладення між сторонами спірного правочину, погодження ними всіх його істотних умов, а також виконання кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку відповідача. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або Законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач заявив про стягнення заборгованості у розмірі 46980,23 грн., з яких сума кредиту 15900 грн., сума процентів за користування кредитом 24435,62 грн., нараховані проценти за 21 календарних днів 6644,61 грн. У позовній заяві позивач вказав про те, що первісним кредитором було нараховано проценти, в межах строку дії договору за період з 23.06.2023 року по 13.09.2023 року, борг за процентами остаточно складає 24435,62 грн. Також у позові вказано, що самим позивачем були нараховані проценти за 21 календарних днів за період з 27.05.2024 року по 16.06.2024 року, який за цей період складає 6644,61 грн. Отже, загальний розмір процентів за обчисленнями позивача відповідно до позовної заяви, які заявлені до стягнення, складає 31080,23 грн. (24435,62грн. + 6644,61 грн.). Однак із розрахунку заборгованості, наданого позивачем до матеріалів справи (а.с. 17-25) вбачається, що розмір загальної заборгованості, станом на 26.05.2024 року, складає 40335,62 грн., при цьому, розмір основного боргу складає 15900,00 грн. Отже, розмір нарахованих позивачем процентів згідно розрахунку боргу за договором, станом на 26.05.2024 року фактично складає 29 765,92 грн. (40335,62 грн. - 15900,00 грн.). Крім того, із цього ж розрахунку боргу, вбачається, що за період з 14.09.2023 року по 26.05.2024 року позивачем проценти за користування кредитом, які заявлено у позові, відповідачу не нараховувалися взагалі і станом на 26.05.2024 року загальний розмір заборгованості відповідача становить також 40335,62 грн., з яких 15900,00 грн. розмір основного боргу за тілом кредиту. Таким чином, у дійсності загальний розмір заборгованості складає 40335,62 грн., в тому числі і за нарахованими процентами, є незмінним, що спростовує позицію позивача про нарахування ними процентів за 21 календарних днів за період з 27.05.2024 року по 16.06.2024 року у розмірі 6644,61 грн. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК Фінтраст Україна» підлягають частковому задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту, на загальну суму 40335,62 грн., що складається із: 15900,00 грн. заборгованості за кредитом та 24435,62 грн. заборгованості за нарахованими процентами. При цьому, позивачу необхідно відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами за 21 календарний день у розмірі 6644,61 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2078,07 грн. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд відмічає, що, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997за №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 за № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Боттацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями). Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір про надання правової допомоги №17/07-2024 від 17.07.2024 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітній М.М., акт прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 14.08.2024 року, згідно якого адвокатом Столітній М.М. було надано правову допомогу вартістю 10000 грн.; розрахунок на оплату по замовленню №4142/14/08 від 14.08.2024 року на суму 10000 грн. При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховується, що представник позивача в судове засідання не прибував, спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, а обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається лише зі складення позовної заяви, підготовки та друку необхідних документів. Отже, суд погоджується з доводами сторони відповідача, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи. Тож,

Outcome: partial