Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

Процедура (розгляд справи): У січні 2022 року до суду звернувся [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Суворова С.М., з позовною заявою до [PERSON] та просив припинити його право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки AUDI, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб марки AUDI, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , а також стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини спірного автомобіля. Ухвалою суду від 11 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою суду від 31 січня 2023 року задоволено клопотання позивача, призначено у справі судову авто-товарознавчу експертизу для визначення ринкової вартості спірного транспортного засобу, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 13 березня 2023 року поновлено провадження у справі. 22 травня 2023 року відповідач, [PERSON] , подала зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя шляхом виділення у власність [PERSON] вказаного спірного автомобіля марки AUDI 2001 року, випуску реєстраційний номер [NUMBER] , та стягнення з [PERSON] на її користь 116 804,20 грн. грошової компенсації частини ринкової вартості спірного автомобіля. Ухвалою суду від 12 червня 2023 року зустрічну позовну [PERSON] до [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою суду від 22 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Сторони, [PERSON] та [PERSON] , про час і місце судових засідань були повідомлені у встановленому законом порядку, у судові засідання не з`являлися. За клопотанням представника позивача [PERSON] , адвоката Суворової С.М., відкладалися судові засідання 18 квітня, 21 серпня, 28 вересня, 22 листопада 2023 року, 12 лютого, 03 квітня, 22 травня, 16 липня 2024 року. Аргументи позивача за первісним позовом та відповідача та зустрічним позовом, [PERSON] : В обґрунтування вимог позивач [PERSON] , інтереси якого представляє представник, зазначив, що 17 вересня 2005 року між сторонами був укладений шлюб. У період шлюбу за спільні кошти подружжя придбало автомобіль марки AUDI, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Під час купівлі право власності на спірний автомобіль було зареєстровано на нього, [PERSON] Транспортний засіб знаходиться у м. Світловодськ та використовується для потреб дітей. Позивач ним не користується, оскільки проживає у іншому населеному пункті. Представник [PERSON] у клопотанні про долучення доказів зазначила, що позивач не спроможний виплатити [PERSON] компенсацію за автомобіль, оскільки має на утриманні дитину від іншого шлюбу, сплачує відповідачці аліменти на дітей, при цьому отримує невелику заробітну плату. Позивач визначає вартість спірного автомобіля виходячи з нового висновку експерта №10 від 02 квітня 2024 року у розмірі 144369 грн., а тому вважає, що вартості спірного автомобіля має бути стягнуто з відповідача [PERSON] на його користь. В обґрунтування позову [PERSON] подав до суду копії: свідоцтва про шлюб від 17.09.2005 року; паспорта; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; довідку про доходи, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, свідоцтва про новий шлюб, свідоцтва про народження дитини; довідку про склад сім`ї; рішення суду; довідки про доходи; розрахунок заборгованості зі сплати аліментів; судового наказу; свідоцтва про шлюб з [PERSON] ; свідоцтва про народження дитини; довідки про склад сім`ї; висновок експерта №10 (а.с.6-14, 147-153; 202-208, 221-234). Аргументи відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, [PERSON] : Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначила, що позовні вимоги [PERSON] про припинення його права на частку у спільному майні та отримання ним грошової компенсації шляхом стягнення з неї на користь позивача грошової компенсації в розмірі 72 000 грн. вона не визнає. Зазначала, що спірний автомобіля придбано на підставі договору купівлі-продажу від 19.08.2021 року за ціною 49000 грн. Спірний транспортний засіб перебуває на станції технічного обслуговування в м. Світловодську вже тривалий час та нею ніколи не використовувався. Звертає увагу на те, що її майновий стан, а саме розмір заробітної плати за період з січня 2022 року по квітень 2022 року в середньому складає 10000 грн. На її утриманні перебуває двоє спільних з позивачем дітей. Її майновий стан унеможливлює виконання рішення суду у разі задоволення позову [PERSON] . Зустрічну позовну заяву [PERSON] обгрунтовує тим, що на момент відкриття провадження у даній справі спірний транспортний засіб не було розділено між сторонами. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2023 року у цивільній справі за її позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя визнано спірний автомобіль AUDI, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 19 серпня 2021 року, об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнано за нею право власності на частину, та 1/2 частину спірного автомобіля залишено у власності [PERSON] . Зазначала, що спірний транспортний засіб перебуває у користуванні та володінні [PERSON] , що підтверджується тим фактом, що вказаний транспортний засіб було ним надано для огляду експертові у даній справі з метою визначення його вартості. На виконання вказаного рішення суду вона звернулась до Сервісного центру МВС України в м. Кременчук з метою отримання технічного паспорту на своє ім`я на 1/2 частину транспортного засобу, на що отримала усну відмову із роз`ясненням необхідності подання особисто документів нею та [PERSON] з одночасним наданням для технічного огляду транспортного засобу. Проте, [PERSON] будучи належно повідомлений не з`явився до Сервісного центру та не надав транспортний засіб для огляду. Згідно висновку експерта №17 від 27.02.2023 р. прийнятого у даній цивільній справі, яку проведено за клопотання [PERSON] , ринкова вартість спірного транспортного засобу марки AUDI,2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] становить 233608 грн., тому вартість однією другої частини автомобіля становить 116804 грн. На підставі вказаного, вона просить суд стягнути з [PERSON] на її користь 116804 грн. грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля в рахунок виділення у власність [PERSON] її частки спірного автомобіля. В обгрунтування зустрічного позову [PERSON] подала до суду копії: свідоцтв про народження дітей; свідоцтва про реєстрацію спірного транспортного засобу; договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу; довідки про її доходи; рішення Смілянского міськрайнного суду Черкаської області про поділ спільного майна подружжя; рішення суду про розірвання шлюбу; рішення суду про визначення місця проживання дитини; паспорта; Витягу з реєстру зареєстрований транспортних засобів зареєстрованих на [PERSON] ; інші докази (а.с.37-44, 113-115, 125-141). Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та зміст заяв позивача та відповідача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем та відповідачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов такого висновку. Встановлені судом обставини справи: Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу 19 серпня 2021 року [PERSON] , перебуваючі у шлюбі з [PERSON] , придбав автомобіль AUDI, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] за 49000 грн. Рішення Світловодського міськрайонного\~суду Кіровоградської\~областівід 13 квітня 2022 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2023 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнано автомобіль AUDI, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 19 серпня 2021 року, об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 його частину, іншу 1/2 його частину залишено у власності [PERSON] . У січні 2022 року до суду звернувся [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Суворова С.М., з позовною заявою до [PERSON] та просить припинити його право власності на 1/2 частину спільного транспортного засобу марки AUDI, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та визнати право власності [PERSON] на транспортний засіб марки AUDI 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , а також стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини спірного автомобіля. Ухвалою суду від 11 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 31 січня 2023 року задоволено клопотання представника позивача, призначено у справі судову авто-товарознавчу експертизу. На вирішення експерта поставлено питання: яка ринкова вартість транспортного засобу марки AUDI 2001\~року випуску,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] . На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Згідно висновку експерта № 17 від 27 лютого 2023 року ринкова вартість транспортного засобу марки AUDI2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , станом на 09 лютого 2023 року складає величину 233 608, 40 грн. Сторони погодилися з результатами вказаної експертизи. Ухвалою суду від 13 березня 2023 року поновлено провадження у справі. 22 травня 2023 року відповідач, [PERSON] , подала до суду зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя шляхом виділення у власність [PERSON] вказаного спірного автомобіля марки AUDI 2001 року, випуску реєстраційний номер [NUMBER] , та стягнення з [PERSON] на її користь 116 804,20 грн. грошової компенсації частини ринкової вартості спірного автомобіля. Ухвалою суду від 12 червня 2023 року зустрічну позовну [PERSON] до [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] . Ухвалою суду від 22 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У травні 2024 року представник позивача надала до суду висновок експерта №10 від 02 квітня 2024 року, яку проведено на замовлення [PERSON] , згідно якого ринкова вартість транспортного засобу марки AUDI2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , станом на 01 квітня 2024 року становить 144 369 грн. Суд враховує, що судовим експертом під час проведення експертизи виявлено наявність дефектів: сліди відновлювального кузовного ремонту (двері передні праві, двері задні праві, боковина права, крило переднє праве), деформація крила переднього лівого. Пошкодження лакофарбового покриття кузова. Пошкодження обивки сидінь, та салону. Корозійне пошкодження дверей задка. Непрацює кондиціонер. Представник позивача, [PERSON] , не аргументував необхідність проведення нової експертизи за замовленням позивача. Представник відповідача, [PERSON] , не погодився з висновком експерта №10 від 02 квітня 2024 року, просив не враховувати його при вирішенні спору. Вказані обставини справи підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами, сторонами визнані та не спростовані. Позивач [PERSON] зазначає, що спірний автомобіль перебуває у користування відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] вказує, що спірний автомобіль зберігається у гаражі батьків [PERSON] , до якого вона не має доступу, і не має потреби у користуванні автомобілем так як не є водієм. Норми права та мотиви, з яких виходить суд: Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~ст.13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст.ст. 356, 357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. За змістом ст.ст. 368, 372 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України слід застосовувати норми СК України. Статтями 60, 61 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно ст.\~69\~СК України\~дружина і\~чоловік мають\~право на\~поділ майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 (надалі - Постанова), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Відповідно до\~ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація може бути надана лише за його згодою. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачений\~ЦК України\~(стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України\~передбачено, що право особи на частку у спільному майна може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються\~статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Аналогічної позиції дотримано в постанові Верховного Суду від 24.03.2021р. по справі №501/2211/18. Вказані висновки є сталою судовою практикою і відображені в інших постановах Верховного Суду: від 03.02.2020р. у справі №235/5146/16-ц; від 03.06.2020 р. у справі №487/6195/16-ц; від 30.09.2020 р. у справі №552/1514/19. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30\~постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди\~виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної (ринкової) його вартості на час розгляду справи. У випадку\~відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя, і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби,\~та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди\~виходячи з дійсної його вартості, тобто визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Цей підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року по справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.10.2020 року по справі № 483/812/19 ( провадження № 61-20774св19 ) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 545/2396/20 (провадження №\~61-4894св22). Відповідно до\~ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст.\~77\~ЦПК України належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування.\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухвалені\~судового рішення.\~Суд не\~бере до\~розгляду докази,\~що не\~стосуються предметадоказування. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Висновок суду: Між сторонами виник спір про поділ спільного майна подружжя шляхом присудження спільного транспортного засобу одному з подружжя та сплатою останнім компенсації вартості частини спірного майна другому з подружжя. При цьому, рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2023 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя визнано автомобіль AUDI, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , дата реєстрації 19 серпня 2021 року об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 його частину, іншу частину залишено у власності [PERSON] . Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірваний шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року №11 сутність поділу полягає в тому, що кожному зі подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. При цьому, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Звертаючись до суду з цим позовом, позивач [PERSON] просив припинити його право власності на 1/2 частини транспортного засобу та стягнути з відповідача на його корить грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля. [PERSON] вказує, що 19.01.2024 року направляв [PERSON] пропозицію щодо врегулювання спору щодо поділу майна, а саме, ним було запропоновано продати спірний автомобіль та отримані кошти поділити навпіл, проте [PERSON] проігнорувала його пропозицію. Також обґрунтовуючи свій позов про припинення права на частку у спільному майні [PERSON] зазначає, що автомобіль знаходиться у користування [PERSON] . Проте, матеріалами справи підтверджується протилежне, а саме те, що спірний автомобіль марки AUDI,2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , з часу його придбання перебуває у користуванні та розпорядженні саме [PERSON] , що підтверджується тим, що [PERSON] не надав транспортний засіб та документи на нього для виконання рішення суду для перереєстрації транспортного засобу у сервісному центрі МВС. Крім того, на замовлення [PERSON] у квітні 2024 року була проведена нова експертиза щодо визначення ринкової вартості автомобіля. На вказану експертизу автомобіль експерту був наданий особисто [PERSON] . Велика Палата Верховного Суду у п. 81 постанови від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц зробила правовий висновок, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. В той же час, відповідачем [PERSON] за зустрічним позовом не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які Відповідач за зустрічним позовом посилається, як на підставу своїх заперечень. Відповідачка, [PERSON] , довела суду, що не користувалася та не може користуватися спірним транспортним засобом, не була та не є водієм, та не має реальної можливості виплатити вартість частини спірного автомобіля. Зважаючи на викладене, а також на те, що фактично користується та володіє спірним автомобілем позивач [PERSON] , суд приходить до переконання, що його позовні вимоги до [PERSON] про припинення його права на частку у спільному майні та отримання від [PERSON] грошової компенсації не можуть бути задоволені. Разом з тим, з урахуванням того, що спірний автомобіль перебував та перебуває у позивача [PERSON] , відповідачка [PERSON] не є водієм, не може та не бажає користуватися транспортним засобом, суд вважає за доцільне задовольнити зустрічну позовну заяву [PERSON] , та у порядку поділу майна, що є спільною власністю подружжя, визнати особистою приватною власністю [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки AUDI2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , дата реєстрації 17.11.2010 року номер кузова ( шасі, рама) [NUMBER] , з виплатою ним на користь [PERSON] грошової компенсації вартості частини автомобіля. Суд враховує, що сторони спору не досягли згоди щодо визначення вартості спірного автомобіля, отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При цьому, за клопотанням позивача [PERSON] ухвалою суду була призначена судова авто-товарознавча експертиза. Згідно висновку експерта № 17 від 27.02.2023 року ринкова вартість транспортного засобу марки AUDI2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] була визначена в розмірі 233 608, 40 грн. При цьому, вказаною судовою експертизою не було виявлено дефектів та слідів відновлювального кузовного ремонту спірного автомобіля. Після надходження до суду вказаного висновку експерта та поновлення провадження у справі позивач [PERSON] не повідомляв суду про свою незгоду з вказаним висновком. Суд дійшов висновку, що сторони погодилися з висновком судового експерта №17 від 27.02.2023 року. У суду відсутні підстави ставити під сумнів висновок експерта № 17 від 27.02.2023 року. Проте, позивач [PERSON] не аргументувавши чому він не погоджується з визначеною судовою експертизою ринковою вартістю автомобіля в розмірі 233608 грн., через рік самостійно звернувся до експерта-автотоварознавця для проведення нової експертизи для визначення ринкової вартості спірного автомобіля. Згідно висновку авто-товарознавчої експертизи №10 від 02.04.2024 р., яку проведено на замовлення [PERSON] , ринкова вартість транспортного засобу марки AUDI2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] складає 144 369 грн. Експертний висновок зроблений на замовлення [PERSON] при вирішенні спору суд не бере до уваги, оскільки експертиза була проведена у квітні 2024 року після року одноособового користування спірним транспортним засобом [PERSON] після проведення експертизи № 17\~від 27.02.2023\~року на підставі ухвали суду. Суд також враховує, що на час проведення експертизи на замовлення [PERSON] виникли дефекти та сліди відновлювального кузовного ремонту спірного автомобіля, яких не було на час проведення експертизи, яку було призначено судом. Суд вважає, що зменшення якісних та вартісних характеристик спірного транспортного засобу відбулося у період перебування автомобіля в розпорядженні та користуванні позивача [PERSON] та є прямим наслідком такого недбалого користування і не може бути використано ним, як підстава для зменшення вартості майна, яке підлягає поділу між подружжям. Суд також враховує, що позивач [PERSON] у судові засідання жодного разу не з`являвся, тим самим свідомо затягував вирішення спору. Крім того, вказана нова експертиза була проведена без повідомлення замовником заінтересованої особи [PERSON] , чим порушено підпункт 5.2 розділу V Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яку затверджено Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003\~р. №142/5/2092, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395. Враховуючи викладене, вказаний висновок експертного автотоварознавчого дослідження суд визнає недопустимими доказом, тому не бере його до уваги. Відповідно до частин 1, 13\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved