Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу, посилаючись на те, що 23.05.2019 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області було задоволено його позов до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 76 970, 00 грн., а також 769,70 грн. судових витрат. 25.10.2022 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] щодо примусового виконання рішення суду згідно виконавчого документа. Однак на сьогоднішній день, рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23.05.2019 року досі не виконане. Таким чином, він має право на стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішенні суду по справі - 24.05.2019 року та по день подання позовної заяви про стягнення сум інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу - 18.09.2024 року. Так, загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає - 46954, 27 грн., загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 24.05.2019 року по 18.09.2024 року складає 12 304, 66 грн. На підставі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 3% річних у розмірі 12 304,66 грн. та інфляційних втрат у розмірі 46 954,27 грн.; витрат по сплаченому судовому зборі в розмірі 968,96 грн., а також витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак його представник Самойленко П.М. подав до суду клопотання. згідно якого позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти винесення заочного рішення по даній справі та справу розглядати у його з позивачем відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 травня 2019 року, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого в [ADDRESS] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] , р/р [NUMBER] в АТ КБ «Приват Банк», МФО 320649, завдані збитки в порядку регресу у розмірі 76 970 (сімдесят шість тисяч дев`ятсот сімдесят) гривень, 00 копійки, а також судові витрати у розмірі 769 (сімсот шістдесят дев`ять) гривень 70 копійок. В добровільному порядку відповідач рішення суду про відшкодування матеріальної шкоди не виконує, у зв`язку з чим впродовж тривалого часу відбувається виконання рішення у примусовому порядку. 25.10.2022 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] щодо примусового виконання рішення суду. Згідно з ч. 2ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі ч. 2ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних, за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України. Отже, внаслідок невиконання відповідачем рішення суду сума коштів (завдані збитки в порядку регресу), стягнута на користь позивача, зазнала інфляційного впливу. Подібне ставлення відповідача до виконання рішення суду є підставою для покладення на нього обов`язку щодо відшкодування інфляційних втрат та 3% річних. Станом на 18.09.2024 року наявна заборгованість відповідача перед позивачем становить 76970,00 грн. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц зазначено, що «стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)». В постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 199/6480/16-ц зазначено, що: «За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція)». Згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020р. Прикінцеві та перехідні положення Цивільного Кодексу України доповнено розділом 12 наступного змісту «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022р.Прикінцеві та перехідні положення Цивільного Кодексу України доповнено розділом 19 наступного змісту«У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Таким чином за період 24.05.2019 року по 18.09.2024 року позивач має право на нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три процента річних, які є особливою мірою відповідальності відповідача, як боржника, за прострочення виконання грошового зобов`язання, з метою захисту майнового права та інтересу позивача, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати позивачу. Згідно розрахунку інфляційних втрат та 3% річних за період 24.05.2019 року по 18.09.2024року (сума боргу 76970,00 грн.), який додається, інфляційні втрати складають 46 954,27 грн., 3% річних складають 12 304,66 грн. Всього 136 228,93 грн. Враховуючи наведений розрахунок, суд задовольняє в повному обсязі стягнення трьох відсотків річних. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Вирішуючи вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позовну заяву було подано до суду в системі «Електронний суд та позивачем було сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача також просить стягнути витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. В даному випадку позивач підтверджує понесення ним витрат на професійну правничу допомогу підтверджуються наступними доказами, а саме: договором про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01 листопада 2022 року, додатковою угодою № 1 до договору про надання правової допомоги від 17 червня 2024 року з описом виконаних послуг, актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) до Договору про надання правової допомоги № 01/11/22 від 17 червня 2024 року, платіжною інструкцією від 17.06.2024 року, згідно якої позивач сплатив адвокату Самойленко П.М. 4000, 00 грн. за надані адвокатські послуги. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу розмірі 4000,00 грн. На пiдставi викладеного, ст.ст. 526, 533, 610-612, 614, 624, 625, 1046-1047 ЦК України,

Outcome: approved