Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Голівський В.В., звернулася в суд з позовом до Погребищенської міської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Позов мотивовано\~тим,\~що [INFO] померла [PERSON] , якій за життя належали на праві власності житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по [ADDRESS] , та чотири земельних ділянки, розташовані на території колишньої Станилівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] був її син [PERSON] , який постійно проживав із нею на момент смерті, а отже прийняв спадщину в силу положень ч.3 ст.1268 ЦК України. 03.10.2020 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів на користь позивачки [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , так як в її інтересах, як інваліда з дитинства, її законним представником [PERSON] у встановлений законом строк було подано заяву про прийняття спадщини до Погребищенської державної нотаріальної контори. 01.03.2023 року державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори листом відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину [PERSON] через відсутність у неї правоустановчих документів на спадкове майно, яке складається із зазначених вище об`єктів нерухомості. Посилаючись на наведені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог (Т.1, а.с.51), просить визнати за нею право власності на нерухоме майно, яке належало померлому [INFO] [PERSON] , а саме: - цілий житловий будинок по плану літ. «А» з верандою «а» та ганком, загальною площею - 51,9 м. кв., житловою -17,1 м.кв. та господарські будівлі та споруди: літ. «Б»-літня кухня, літ «В»- сарай, літ. «Г»-сарай, літ. «п/Г»-погріб з шиєю, «№1» - криниця, що знаходиться по [ADDRESS] ; - земельну ділянку, площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з кадастровим номером 0523486800:06:001:0116 по [ADDRESS] ; - земельну ділянку, площею 0,6049 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 0523486800:06:001:0117 по [ADDRESS] ; - земельну ділянку, площею 2,1329 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523486800:01:002:0014 на території села Станилівка, за межами населеного пункту, Вінницького району (Погребищенська МТГ) Вінницької області, яка належала до смерті спадкодавцю на підставі Державного акта про право приватної власності на землю серія IV-BН №000267 від 15.03.2002 року; - земельну ділянку, площею 2,1329 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523486800:01:002:0015 на території села Станилівка, за межами населеного пункту, Вінницького району (Погребищенська МТГ) Вінницької області, яка належала до смерті спадкодавцю на підставі Державного акта про право приватної власності на землю серія IV-BН №000268 від 15.03.2002 року. Ухвалою судді від 28.03.2023 року відкрито провадження у справі та визначено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження (Т.1, а.с.41). Ухвалою суду від 31.08.2023 року заяву представника позивачки адвоката Голівського В.В. задоволено. Залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (Т.1, а.с.136, 137). Ухвалою суду від 13.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду про суті (Т.1, а.с.172 - 174). Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Голівський В.В. в судове засідання не з`явилися, натомість від останнього надійшла заява від 09.09.2024 року, в якій він просить розглянути справу у його відсутність та його довірительки, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і просять їх задовольнити (Т.2, а.с.45, 46). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду заяву від 07.05.2024 року, в якій зазначила, що просить розглядати справу за її відчутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі (Т.2, а.с.11). Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (Т.2, а.с.60-62), в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, натомість від її представника адвоката Царківського О.Ю. надійшла заява від 18.10.2024 року, в якій він просить проводити розгляд справи за його відсутності та його довірительки, позовні вимоги не визнають та просять відмовити у їх задоволенні (Т.2, а.с.68). Представник відповідача Погребищенської міської ради в судове засідання не з`явився, проте головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Погребищенської міської ради Жмурчук О.М. через канцелярію суду 09.09.2024 року подала заяву, в якій вказала, що в судове засідання з`явитись не має можливості, просить справу розглядати в її відсутність, рішення ухвалити на розсуд суду (Т.2, а.с.44). Від учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позиції учасників справи та дослідивши її матеріали, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено,\~що позивачка\~ [PERSON] , [INFO] , є інвалідом другої групи з дитинства (Т.1, а.с.10). Рішенням виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 13.06.2021 року №45 затверджено висновок опікунської ради про доцільність призначення [PERSON] опікуном відносно [PERSON] , яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (Т.1, а.с.31). Згідно із технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 06.02.2023 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , які належали [PERSON] , були побудовані в період з 1955 по 1975 роки (Т.1, а.с.15-19, 28). Згідно із державним актом на право приватної власності на землю серії IV ВН №000267 від 15.03.2002 року [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 2, 13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Станилівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (Т.1, а.с.21). Згідно із державним актом на право приватної власності на землю серії IV ВН №000268 від 15.03.2002 року [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 2, 13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Станилівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (Т.1, а.с.22). Згідно із відомостями Державного земельного кадастру [PERSON] була власником земельної ділянки площею 2, 1329 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523486800:01:002:0014, розташованої на території Станилівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (Т.1, а.с.53-55). Згідно із відомостями Державного земельного кадастру [PERSON] була власником земельної ділянки площею 2, 1329 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523486800:01:002:0015, розташованої на території Станилівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (Т.1, а.с.56-58). Згідно із відомостями, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,6049 га, кадастровий номер 0523486800:06:001:0117, розташована по [ADDRESS] , а.с.23). Згідно із відомостями, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, кадастровий номер 0523486800:06:001:0116, розташована по [ADDRESS] , а.с.24). 21.09.2017 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Станилівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №60, згідно із яким все своє майно заповіла на користь свого сина [PERSON] (Т.1, а.с.74). [INFO] в с.Станилівка Погребищенського району Вінницької області померла [PERSON] (Т.1, а.с.11), яка була матір`ю [PERSON] , [INFO] (Т.1, а.с.13) . На момент смерті [PERSON] проживала по [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON] (Т.1, а.с.25, 27). Як вбачається із матеріалів спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] №386/2019 заяву про прийняття спадщини за заповітом після її смерті подав [INFO] її син [PERSON] (Т.1., а.с.73). [INFO] в м.Бориспіль Київської області помер [PERSON] (Т.1, а.с.129 зворот). Як слідує із матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] №296/2020 заяви про прийняття спадщини після його смерті подали 04.12.2020 року його діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (Т.1, а.с.129, 131, 132). 23.10.2020 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Станилівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області Лабан Н.В, зареєстрований в реєстрі за №60, згідно із яким все своє майно заповів на користь позивачки [PERSON] (Т.1, а.с.29). [INFO] в с.Станилівка Погребищенського району Вінницької області помер [PERSON] , який один проживав по [ADDRESS] (Т.1, а.с.14, 91). Як вбачається із матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] №67/2021 заяву про прийняття спадщини за заповітом після його смерті подала 02.04.2021 року позивачка [PERSON] (Т.1, а.с.84). Листом від 01.03.2023 року №112/01-16 державний нотаріус Погребищенської державної нотаріальної контори Швець О.В. відмовив позивачці [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та дві земельні ділянки площами по 2, 13 га кожна, посилаючись на відсутність документів, що підтверджують право власності [PERSON] на вказані об`єкти нерухомого майна (Т.1, а.с.31, 32). Вирішуючи спір\~по суті,\~суд виходить\~із того,\~що спадкування в Україні регулюється основним регулятором приватних відносин, яким є\~ЦК України\~(див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина перша\~статті 1223 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (частина перша та друга\~статті 1268 ЦК України). Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини (частина третя\~статті 1235 ЦК України). Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (частина четверта\~статті 1236 ЦК України). Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 1241 ЦК України). Тлумачення частини третьої\~статті 1268 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що законодавець встановив можливість прийняття спадщини постійним проживанням разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини для будь-яких спадкоємців, в тому числі й обов`язкових спадкоємців. Тому обов`язковий спадкоємець може прийняти спадщину на підставі частини третьої\~статті 1268 ЦК. Законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Право на обов`язкову частку внаслідок прийняття спадщини обов`язковим спадкоємцем трансформується в майнове право, яке підлягає спадкуванню.\~Цивільний кодекс України,\~як основний\~регулятор спадкових\~відносин,\~не містить\~жодних обмежень\~чи заборон\~на спадкування\~такого права\~за відсутності\~його оформлення\~(див.\~постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі №346/2744/21). Розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в частині першій\~статті 1241 ЦК України\~щодо права на обов`язкову частку у спадщині, Конституційний Суд України у Рішенні від 11 лютого 2014 року № 1-рп/2014 (справа про право на обов`язкову частку у спадщині неповнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця), виходив з положень частини третьої\~статті 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні» осіб з інвалідністю I, II та III групи, а також положень пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний», а саме частину четверту\~статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»\~та абзацу 17 частини першої\~статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та вирішив, що «в аспекті конституційного звернення положення частини першої\~статті 1241 ЦК України\~щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані особами з інвалідністю в установленому законом порядку незалежно від групи інвалідності. В статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого\~статтею 26 цього Закону\~пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону За частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, діючій станом на 05.06.2019 року, тобто на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Як слідує із матеріалів справи на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , її син [PERSON] , [INFO] , досяг 62-ох річного віку, а отже вважався «повнолітньою непрацездатною дитиною» в аспекті положень частини першої\~статті 1241\~ЦК України та мав право на обов`язкову частку у спадщині. При цьому в силу приписів частини третьої\~статті 1268\~ЦК України він прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав із нею в одному житловому будинку. Як вбачається із матеріалів справи до кола спадкоємців першої черги за законом крім [PERSON] входив ще один син спадкодавця [PERSON] [PERSON] , на користь якого спадкодавцем було складено заповіт і який прийняв спадщину за заповітом. З огляду на викладене [PERSON] , незалежно від змісту заповіту складеного [PERSON] на користь [PERSON] , виходячи із норми частини першої\~статті 1241 ЦК України, успадкував частку спадкового майна, яка, в свою чергу, була в подальшому успадкована після його смерті позивачкою [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 55,\~124 Конституції України\~та\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу. Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В ч. 1\~ст.\~328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як осіб, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Водночас, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до Погребищенської міської ради, позаяк цей орган місцевого самоврядування не є особою, яка у спірних правовідносинах не визнає чи оспорює спадкові права позивачки. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. В ч.1\~ст.1 Закону України «Про судовий збір»\~визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. В силу п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Позивачка [PERSON] є інвалідом ІІ групи, а отже звільнена від сплати судового збору. За правилами ч.6\~ст.141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом частин 1, 3 ст.9\~ЗУ «Про\~судовий збір» кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення. Зважаючи на те, що внаслідок розгляду даної справи державою Україна понесено певні матеріальні витрати, які полягають у неодержаному судовому зборі, який мав би бути спрямований на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, то держава Україна є особою, яка понесла судові витрати, в розумінні норми ч.6\~ст.141 ЦПК України. Пунктом 2 ч.1\~ст.176 ЦПК України\~передбачено, що ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Ціна позову становить 214243 грн. 44 коп. За змістом підпункту 1 пункту 1 ч. 2\~ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана до суду фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, розмір судового збору за пред`явлені позивачкою позовні вимоги становить 2142 грн. 43 коп., який має бути в рівних частках (2142,43 грн. : 3 = 714,14 грн.) стягнутий із відповідачок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь держави.

Outcome: partial