Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

15.05.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в загальному розмірі 55003,95 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.02.2022 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №74821312. Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер відповідача. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів » та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів » відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів » права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №11 до договору факторингу від 27.10.2023, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 15510,40 грн., з яких: 9250,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6240,40 грн. - сума заборгованості за відсотками. Також, 14.02.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №15533-02/2022. Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер відповідача. 13.01.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №13012023, відповідно до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 13.01.2023, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 39493,55 грн., з яких: 13300 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 26193,55 грн. - сума заборгованості за відсотками. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, за ним утворилась заборгованість в загальному розмірі 55003,95 грн. Ухвалою суду від 16.05.2024 відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.06.2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики №74821312 в розмірі 15510 грн. 40 коп.; за кредитним договором №15533-02/2022 в розмірі 39493,55 грн., в загальному розмірі 55003 грн. 95 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 02.08.2024 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 25.06.2024 по цивільній справі № 645/2652/24 задоволено, заочне рішення від 25.06.2024 скасовано. Справу призначено до судового розгляду в поряду спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.08.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказала, що вона не заперечує укладення позики між нею та ТОВ 1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ 12.02.2022 року. Позовні вимоги у розмірі 9 250 грн. 00 коп. в рахунок погашення заборгованості за основною сумою боргу за Договором позики № 74821312 від 12.02.2022 року вона визнає. Позовні вимоги у розмірі 6 260 грн. 40 коп. в рахунок погашення заборгованості за відсотками нею не визнаються. Так, у договорі позики № 74821312 від 12.02.2022 року базова процентна ставка зазначена на рівні 1,6 %, процентна ставка за понад строкове користування позикою (її частиною) за день на рівні 2,70 %, орієнтовна реальна річна процентна ставка на рівні 10 044, 98 %, орієнтовна загальна вартість позики складає 14 772,08 гривень. Вказує, що позивачем не зазначено дату прострочення виконання зобов`язання і розмір погашення відповідачем позики, що унеможливлює дослідження розміру стягуваної заборгованості в судовому порядку. Зазначила, що строк дії договору позики до 16.04.2022 року, але як зазначає позивач, з моменту отримання права вимоги за договором факторингу 13.01.2023 року ним не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Наведені розбіжності розрахунку суми заборгованості та умов Договору позики мають бути досліджені у судовому порядку для недопущення стягнення з відповідача необґрунтованих грошових сум. Позивач, обґрунтовуючи позов про стягнення відсотків за користування позикою, посилався на Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті: https://mycredit.ua/ru/documentslicense/ (далі - Правила), пункт 5.3 Договору позики №74821312. Як зазначає позивач, Правила перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на визначеному сайті. При цьому, позовна заява та додані до неї документи не містять підтверджень, що саме ці Правила розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування позикою та саме у зазначеному в цих документах розмірах, що зазначені Позивачем у позовній заяві. Крім того, інформація викладена на сайті належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку, фінансової установи тощо), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6- 16цс15) і не спростовано Позивачем при обґрунтуванні своїх вимог. Правила, на які посилається Позивач не визнаються Відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину Договору позики №74821312, укладеного 12.02.2024 року. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування позикою. Вважає, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 6\~260,40 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження прийняття Відповідачем умов, якими передбачено розмір відсотків за користування позикою, що є неприпустимим. Вважає, що вимога про нарахування та сплату відсотків за договором позики, є завищеними, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. 1, ч. 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. З огляду на викладене, сума заборгованості за відсотками, які заявлені у позові за Договором позики №74821312 від 12.02.2022, є несправедливою у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг позикодавця, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором позики. Щодо Договору про надання фінансового кредиту № 15533-02/2020 від 14.02.2022 року. Відповідач не заперечує укладення позики між ним та ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТУМ 12.02.2022 року, право вимоги за яким в подальшому надійшло до позивача. Позовні вимоги у розмірі 13 300 грн. 00 коп. в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 15533-02/2020 від 12.02.2022 року за основною сумою боргу Відповідач визнає. Позовні вимоги у розмірі 26\~193 грн. 55 коп. в рахунок погашення заборгованості за відсотками Відповідачем не визнаються. У договорі про надання фінансового кредиту № 15533-02/2022 від 14.02.2022 року базова процентна ставка зазначена на рівні 2,50 % на день, реальна річна процентна ставка на рівні 5404,35 %, орієнтовна загальна вартість позики складає 18 287,50 гривень. Також позивачем не зазначено дату прострочення виконання зобов`язання і розмір погашення Відповідачем позики, що унеможливлює дослідження розміру стягуваної заборгованості в судовому порядку. Звертала увагу суду, що строк дії Договору про надання фінансового кредиту № 15533-02/2022 від 14.02.2022 року до 15.03.2022 року, але як зазначає Позивач, що з моменту отримання права вимоги за договором факторингу 13.01.2023 року ним не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Наведені розбіжності розрахунку суми заборгованості та умов Договору позики мають бути досліджені у судовому порядку для недопущення стягнення з Відповідача необґрунтованих грошових сум. Позивач, обґрунтовуючи позов про стягнення відсотків за користування позикою, посилався на Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті: https://www.zecredit.com.ua (далі - Правила), пункт 1.8 Договору про надання фінансового кредиту № 15533- 02/2022. Як зазначає Позивач, Правила перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на визначеному сайті. При цьому, позовна заява та додані до неї документи не містять підтверджень, що саме ці Правила розумів Відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування позикою та саме у зазначеному в цих документах розмірах, що зазначені Позивачем у позовній заяві. Крім того, інформація викладена на сайті належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку, фінансової установи тощо), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6- 16цс15) і не спростовано Позивачем при обґрунтуванні своїх вимог. Правила, на які посилається Позивач не визнаються Відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину Договору позики №74821312, укладеного 12.02.2024 року. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування позикою. Вважає, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 26 193 грн. 55 коп., оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження прийняття Відповідачем умов, якими передбачено розмір відсотків за користування позикою, що є неприпустимим. Щодо нарахування відсотків за прострочення виконання зобов`язання, посилалась на те, що строк кредитування за кредитними договорами був погоджений умовами Договору позики № 74821312 від 12.02.2022 року до 16.04.2022 року та Договору про надання фінансового кредиту № 15533-02/2022 від 14.02.2022 року до 15.03.2022 року. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитами та зміну дати повернення всіх сум кредиту у порядку, передбаченому кредитними договорами, позивачем не надано. Не надано й доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку кредитування, як це передбачено договорами. Відтак, надані позивачем витяги з реєстрів боржників до договорів факторингу та розрахунки заборгованості за кредитними договорами не можуть вважатися належними доказами наявності такої заборгованості, оскільки з наданих розрахунків не вбачається, як саме нараховувались проценти за користування кредитними коштами до укладання договорів факторингів, тобто розрахунки заборгованості складені ТОВ «ФК «ЄАПБ», а не первісними кредиторами. Інших доказів на підтвердження розміру заборгованості зі сплати відсотків суду та Відповідачу не надано. 22.08.2024 до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача, у якій останній зазначив: 1. Щодо нарахування відсотків та пролонгації кредитного договору №74821312. Відповідно до п.2.1. Договору, Сума Позики становить 9250,00 грн. Відповідно до п.2.2. Договору, Строк Позики становить 64 днів. Відповідно до п.2.3. Договору, Процентна ставка (базова) становить 1,6% в день. Відповідно до п. 18 Договору, Якщо Сума Позики, зазначена в п.п. 2.1. п. 2 Договору, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування Позикою понад встановлений Договором строк нараховується процентна ставка за понадстрокове користування Позикою (її частиною) в розмірі, визначеному п. 2 Договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства (зокрема, щодо незастосування в період карантинних обмежень). Таким чином, Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник погодився на умови визначені Договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження Відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим. 2. Щодо нарахування відсотків за кредитним договором № 26015-10/2022. Відповідно до п. 1.1. Договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 13300,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (далі кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 1.2. Договору, Тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби Клієнта. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 15.03.2022. Дата надання кредиту 14.02.2022. Відповідно до п.1.3. за цим Договором, За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 456.25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1.25% (процентів) на добу. Відповідно до п.1.7. за цим Договором, Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Відповідно п.4.3. за цим Договором, У разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього Договору та/або в Додатку(ах) до цього Договору, проценти передбачені в п. 2.4. цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов Договору. Таким чином, Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник погодився на умови визначені Договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим. 3. Щодо тверджень відповідача про безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору, представник позивача зазначає, що Постановою Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника («за користування кредитом»). Відповідно до умов укладеного Договору нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами Договорів не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання Позичальником згідно статті 625 ЦК України. Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі - є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про слухання справи у його відсутність, вимоги позову просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Згідно ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.02.2022 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №74821312. Договір підписаний електронним підписом позичальника 5MVsC0yVIo, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер відповідача. Відповідно до умов договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 9250,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 64 дні, процентна ставка становить 1,6%. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів » відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів » права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Як вбачається з витягу з Реєстру боржників №11 до договору факторингу від 27.10.2023, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 15510,40 грн., з яких: 9250,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6240,40 грн. - сума заборгованості за відсотками. Також, 14.02.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №15533-02/2022. Договір підписаний електронним підписом позичальника W8018, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер відповідача. Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 13300,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 15 березня 2022 року. Згідно з п.п. 2.5. п.2 договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Відповідно до п.п. 1.8. п. 1 договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту фінансового кредиту, які розміщені на сайтах Товариства - https://www.zecredit.com.ua. 13.01.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №13012023, відповідно до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Як вбачається з витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 39493,55 грн., з яких: 13300 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 26193,55 грн. - сума заборгованості за відсотками. Згідно з умовами кредитних договорів позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цими договорами. Відповідач [PERSON] не виконала своїх зобов`язань, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, та не здійснювала платежів для погашення кредитної заборгованості. За ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних). у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається, що всі договори були укладені в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію). Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). При укладанні кредитного договору сторони погодили, що відповідно до цього договору до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять фіксована процентна ставка за користування кредитом, комісія за надання кредиту та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів (додаток до договору). При цьому у кредитному договорі та додатку до нього (графік платежів) всі складові загальної суми щомісячного платежу визначені у твердій сумі, та відповідачем підписані графіки платежів. Відповідно до ч. 1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги, а саме факт укладання кредитних договорів, факт набуття права вимоги та факт наявності заборгованості за кредитними договорами, шляхом надання належних та допустимих доказів, які містяться в матеріалах справи та не спростовуються доводами наведеними відповідачем у відзиві на позовну заяву. Зазначена вище заборгованість підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем належними та допустимими доказами. Посилання відповідача на те, що позивач не надав належних доказів, а тому його позов не доведений, є неспроможним, оскільки позивач надав всі наявні документи. При цьому відповідачем не спростовано надані докази і вимоги про визнання цих договорів недійсними, зміни або розірвання їх відповідачем не заявлялись. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У справі, що розглядається, відповідачем не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Також матеріали справи не містять, а відповідачем не надані докази того, що вона не користувалась кредитами. Більш того, відповідач не оспорює факту укладення кредитних договорів та отримання кредитних коштів. Таким чином, обставини укладення вищевказаних договорів відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами. Відповідач була належним чином ознайомлена з умовами вищезазначених договорів. З огляду на свободу договорів, яка передбачена ст. 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови вищезазначених договорів. Вказані договори та їх умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавались недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. На договорах міститься електронний підпис відповідача, що в свою чергу доводить їх укладення з боку останньої. Відповідно до договорів та їх підписанням позичальником він підтвердив, що повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, передбачені ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також про іншу інформацію, необхідно для свідомого вибору фінансової послуги. Суд вбачає, що спірні договори у справі підписані відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто він вважається укладеним у письмовій формі. Використання для підписання договорів електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вищевказаними нормами матеріального права. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 31.08.2022 у справі № 280/4456/20, від 09.02.2023 справі № 640/7029/19). Таким чином, наявність заборгованості за договорами, нарахованої відповідно до умов договорів, підтверджується розрахунками позивача. На підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем надано копії відповідних кредитних договорів, договорів факторингу із додатками, які відповідач належними доказами не спростував. Відповідач всупереч свого процесуального обов`язку, не погоджуючись з відповідними розрахунками заборгованості за кредитними договорами, належних та допустимих доказів на їх спростування до суду не надав. Щодо тверджень відповідача про безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитних договорів, то постановою Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до умов укладених договорів нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами договорів не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання Позичальником згідно статті 625 ЦК України. Також, з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором позики №74821312 в розмірі 15510 грн. 40 коп., з яких: 9250,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 6260,40 грн. сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №15533-02/2022 в розмірі 39493,55 грн., з яких: 13300,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 26193,55 грн. сума заборгованості за відсотками, а всього в загальному розмірі 55003 грн. 95 коп. Відповідно до частини 1 статті 625\~Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» обґрунтовані та підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved