Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що 18.11.2015 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Сімейні відносини між ними поступово погіршувались, а з часом взагалі фактично припинились. Вже більше двох років вони проживають окремо, спільним побутом не пов`язані. Особисті відносини припинено, між сторонами втрачено почуття любові та бажання в подальшому зберегти будь-які відносини. Згідно вказаних обставин, вважає за неможливе подальше подружнє життя та збереження шлюбу. Син проживає та надалі проживатиме з матір`ю, відповідач проживає окремо. На даний час позивачка разом з дитиною проживає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Власними силами вона намагається забезпечувати, дбати, а також виконувати всі обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного виховання сина. Кожного місяця син відвідує розвиваючі гуртки, зокрема: заняття з дошкільної підготовки та уроки англійської мови в центрі раннього розвитку «Мудрик». Також з вересня 2022 року по теперішній час син займається єдиноборствами в школі «Зендой карате-до». Позивач зазначає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Тому позивачка потребує допомоги зі сторони відповідача, для того, щоб вони спільно утримували та дбали про сина. Відповідач є здоровим, працездатним, не має інвалідності та хронічних захворювань, за віком та станом здоров`я є працездатною особою, а також має можливість працювати. Крім того, Відповідач не має іншої сім`ї та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей. Отже, він очевидно зможе сплачувати аліменти не менше 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), оскільки у нього відсутні будь-які витрати, які б були важливішими ніж витрати на його дитину. Враховуючи наведене просить суд про розірвання шлюбу з відповідачем та стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання даної позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] та користь позивача витрати на правову (юридичну) у сумі 4000 гривень. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позову визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 18.11.2015 року між сторонами 18.11.2015 року зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №2247. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 13.12.2017 року. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, можливість покладення судом в рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, суперечило б інтересам іншого із подружжя, та призвело б до порушення одного із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин, зокрема принципу вільної згоди та добровільності їх існування. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, разом не проживають та не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що малолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю. Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають. З акту №ОУ-0000003 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 20.08.2024 року вбачається, що виконавцем (ФОП [PERSON] ) були проведені такі роботи (надані такі послуги): підготовка до школи (9 місяців) 9 грн. на суму 10 800,00 грн.; уроки англійської мови (листопад, грудень 2023 року) 1 грн. на суму 2 400,00 грн., уроки англійської мови (9 місяців 2024 року) 1 грн. на суму 1 200,00 грн. Загальна вартість робіт (послуг) становить 14 400,00 грн. З квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 17.10.2024 року вбачається, що Центру раннього розвитку Мудрик сплачено 750,00 грн. Згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 09.11.2023 року вбачається, що Центру раннього розвитку Мудрик сплачено 1 200,00 грн. Відповідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 12.03.2024 року вбачається, що Центру раннього розвитку Мудрик сплачено 750,00 грн. З квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 07.05.2024 року вбачається, що Центру раннього розвитку Мудрик сплачено 1 080,00 грн. Відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 07.05.2024 року сплачено Центру раннього розвитку Мудрик 900,00 грн. Як вбачається з квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 05.07.2024 року сплачено Центру раннього розвитку Мудрик1 080,00 грн. Згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 05.07.2024 року сплачено Центру раннього розвитку Мудрик 900,00 грн. Відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 03.06.2024 року сплачено Центру раннього розвитку Мудрик 2 160,00 грн. Згідно довідки ГО «Івано-Франківської обласної федерації Зендокай будо карате» від 16.08.2024 року вбачається, що [PERSON] займається єдиноборством в школі Зендокай карате-до Івано-Франківської області в клубі Колізей з вересня 2022 року. Абонемент на місяць навчання вартує 1000,00 грн.. Навчання дитини оплачені позивачкою, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» від 26.08.2024 року. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Позивачем на підтвердження заявлених вимог надано копію договору оренди квартири, копії платіжних інструкції АТ КБ «ПриватБанк» від 15.08.2024 року на суму 8 759,00 грн., від 16.07.2024 року на суму 8916,00 грн., від 15.06.2024 року на суму 8 663,00 грн., від 15.05.2024 року на суму 8 665,00 грн., від 15.04.2024 року на суму 10 276,00 грн., від 14.03.2024 року на суму 7 500,00 грн, довідку про заняття єдиноборством в школі Зендокай карате-до Івано-Франківської області в клубі Колізей, квитанції АТ КБ «ПриватБанк» про заняття приватними уроками у Центрі раннього розвитку Мудрик. Так, неповнолітня дитина сторін проживає та знаходяться на утриманні матері. Належних та допустимих доказів щодо отримання доходу відповідача та його розміру суду не надано. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи визнання позову відповідачем, матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, навчанні, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 30 серпня 2024 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 06.08.2024 року між [PERSON] та АО «Прикарпатська юридична компанія» укладено Договір про надання правової допомоги. П.3.2. Договору передбачено, що за надання правової (юридичної) допомоги у цивільній справі про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з [PERSON] , КЛІЄНТ зобов`язується сплатити винагороду АДВОКАТСЬКОМУ ОБ`ЄДНАННЮ у фіксованому розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. У вказану вартість входить досудова підготовка матеріалів, підготовка, подання позову та весь судовий супровід справи у суді першої інстанції (повний супровід справи при підготовці до суду та під час судового розгляду у суді першої інстанції). Відповідно до рахунку на оплату №06/08/24 від 06.08.2024 року вбачається, що АО «Прикарпатська юридична компанія» на підставі договору б/н від 06.08.2024 року надано [PERSON] послуги з правової (юридичної) допомоги у цивільній справі про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з [PERSON] на суму 4000,00 грн. Згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 06.08.2024 року [PERSON] сплачено 4000,00 грн. АО «Прикарпатська юридична компанія» за надання професійної правничої допомоги у цивільній справі про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Окрім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд з урахуванням задоволення позову відповідно до ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 гривень 20 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 гривень 00 копійок. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved