Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Від ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надійшла позовна заява до [PERSON] з вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних в сумі 16 630,64 грн, судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що договір між сторонами на надання послуг не укладався, але підприємство надавало послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . Покладені законодавством зобов`язання, щодо оплати послуг з теплопостачання, боржник не виконував. За період з 21.10.2020 по 01.12.2021 утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 15 197,76 грн, за період з 21.10.2020 по 01.02.2022 нараховано індекс інфляції в сумі 1 073,10 грн та 3 % річних в сумі 359,78 грн, загальна сума заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних становить 16 630,64 грн. Зазначене стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Інші заяви по суті справи. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Павлюк І.О. 15.01.2024 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що власником квартири [ADDRESS] є батько відповідача [PERSON] , який помер у 2011 році. Особовий рахунок № [NUMBER] відкрито на ім`я [PERSON] . Згідно із нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. В квартирі [ADDRESS] відповідач не користувався житлово-комунальними послугами. Відповідач не проживає за вказаною адресою, що підтверджується довідкою, виданою КП «Житлово-експлуатаційна організація № 2» ПМР № 1811 від 11.08.2023, відповідно до якої [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , дата реєстрації 23.07.1993. В квартирі встановлено і опломбовано лічильники гарячої та холодної води. Нарахування оплати за нормативами споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається. Відповідно до розрахунків КП «Полтававодоконал», розрахунковий рахунок 213-4673000-22, споживач вказаний [PERSON] , показники лічильника станом на 04/2010 холодна вода 30, гаряча вода - 20. Відповідно до акту КП ПОР "Полтававодоканал" від 22.08.2023 знято контрольні показники лічильника, розрахунковий рахунок 213-4673000-22 станом на 22.08.2023, гаряча вода - 00031 (пломби не порушено), холодна вода - 00060 (пломби не порушено). Позивачем не надано доказів того, що відповідач користувався наданими позивачем послугами чи що він є власником квартири. Позивачем також не надано жодного доказу, який би підтверджував право вимоги до відповідача за надані житлово-комунальні послуги. Зокрема, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , споживає комунальні послуги і є нaлeжним відповідачем у даному спорі. Крім того, договору про надання комунальних послуг між відповідачем та ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" не укладено. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що позивач не довів належними доказами наявність такої заборгованості у відповідача та наявності у позивача права вимоги, вважає, що немає підстав для задоволення позову в зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Представник позивача провідний юрисконсульт Посенко А.О. 11.03.2024 подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що підприємство не погоджується із запереченнями проти позову відповідача [PERSON] виходячи з наступного. 18.09.2007 споживачами за адресою: [ADDRESS] було встановлено вузол розподільного обліку гарячої води. За місяць до терміну закінчення міжповірочного інтервалу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у щомісячних рахунках та листом з повідомленням інформує кожного споживача про необхідність проведення повірки з зазначенням строків її проведення. Після проходження періодичної повірки необхідно надати підтверджуючі документи до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». Оскільки споживачами до підприємства не була надана інформація про проведення періодичної повірки вузлів розподільного обліку гарячої води, нарахування за послугу з централізованого постачання гарячої води проводилися з розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб (за даними підприємства на 1 особу), виходячи з вартості І куб.м гарячої води, кількості днів надання послуги у розрахунковому місяці, згідно норми питомого водоспоживання 120л/добу/особу, затвердженої рішенням Полтавської міської ради № 354 від 28.12.2012. Твердження відповідача проте, що вузол розподільного обліку гарячої води опломбований не заслуговують на увагу, оскільки засіб вимірювальної техніки, що перебуває в експлуатації не пройшов періодичну повірку. Надані відповідачем розрахунки за послуги водопостачання та водовідведення та розрахунки ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на оплату послуг ніяким чином не стосуються періоду позовним вимог та не мають ніякого значення по вищевказаній справі. Розрахунок заборгованості, що доданий до позову як доказ нарахування плати та заборгованості, в повній мірі відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність вУкраїні» та дає змогу встановити адресу, за якою здійснюється облік, період надання послуги, тарифи та норми, які застосовувались на певну дату, кількість осіб або об`єм спожитих послуг, розмір здійснених оплат споживачем, розмір наданих у певний проміжок часу субсидій, залишок заборгованості. Контррозрахунку, який би спростовував розрахунок підприємства, відповідачем не надано. Таким чином, розрахунок суми заборгованості є належним доказом в розумінні ч. 1 ст. 76 та ч. 1 ст. 77 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, підприємство вважає, що заперечення, викладені у відзиві, є безпідставними та необґрунтованими, а позовні вимоги підприємства правомірними. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Павлюк І.О. 27.03.2024 подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що повторно просить врахувати заперечення, зазначені у відзиві на позовну заяву, також додав наступне. ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" не контролювало міжпровірочні інтервали і не забезпечило проведення повірки установленого в квартирі облікового засобу. Посилання ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" на те, що відповідач зобов`язаний самостійно забезпечити проведення періодичної повірки засобу обліку, є безпідставним в силу того, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води і саме на нього покладено обов`язок забезпечення проведення повірки. Оскільки, заборгованість виникла у зв`язку з нарахуванням за послугу з централізованого постачання гарячої води, що проводилися з розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб, виходячи з вартості 1 куб.м, гарячої води, кількості днів надання послуги у розрахунковому місяці, згідно норми питомого водоспоживання 120 л/добу/особу, а не показаннями засобу обліку, що суперечить п. 10 Правил № 630, що являється підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, так як, нарахування плати за нормативами споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається. Позивачем не доведено несправності приладу обліку води, встановленого у квартирі, що є підставою для нарахування оплати за нормами споживання. Посилання позивача на те, що «за місяць до терміну закінчення міжповірочного інтервалу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у щомісячних рахунках та листом повідомленням інформує кожного споживача про необхідність про ведення повірки з зазначенням строків її проведення», не заслуговують на увагу, оскільки, в матеріалах справи відсутні докази щодо надсилання в передбаченому законом порядку такого повідомлення та підтвердження отримання його споживачем. На період дії карантину стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України заборонено. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Представник позивача провідний юрисконсульт [PERSON] 02.07.2024 подала додаткові пояснення, в яких зазначила, що при розгляді справи судом було витребувано з Першої Полтавської державної Нотаріальної контори копію спадкової справи № 526/2011 на майно померлого [PERSON] , [INFO] . Споживачі будинку по [ADDRESS] , були взяті підприємством на безпосередні розрахунки з 01.02.2000. З часу прийняття споживачів будинку та по теперішній час по квартирі [ADDRESS] , власником особового рахунку № [NUMBER] є [PERSON] , жодних змін за цим рахунком не проводилось. Як вбачається із матеріалів спадкової справи 526/2011, [PERSON] постійно проживав у спірній квартирі та помер [INFO] . На день його смерті залишилося майно, яке прийняв [PERSON] , крім [PERSON] є інший спадкоємець [PERSON] , який відмовився від спадщини на користь [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Спадкове майно у вигляді спірної квартири, має всі комунальні зручності, в тому числі централізоване опалення та гаряче водопостачання. Отже, в даному випадку зобов`язання щодо сплати за надані комунальні послуги несе особа, яка прийняла спадщину, а після оформлення права власності на спадкове майно - власник майна, отриманого в складі спадщини. Лишу у травні 2024 року на підставі даних електронного реєстру ТОВ «Еталон Полтава» про проходження періодичної повірки вузла розподільного обліку гарячої води за адресою: [ADDRESS] , підприємством продовжено термін періодичної повірки вузла розподільного обліку гарячої води до 30.04.2028. Згідно наданої інформації показник вузла розподільного обліку гарячої води на час повірки становив 31 куб.м. Виконавець забезпечує безпечне та безперервне постачання гарячої води споживачу. Жодних документів щодо проведення перерахунку за надання послуги з централізованого постачання гарячої води відповідачем до підприємства за період позовних вимог не надавалось. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, підприємство вважає, що позовні вимоги є правомірними та такими, що підлягають до задоволення. Відповідач [PERSON] 17.07.2024 подав письмові пояснення, в яких зазначив, що з викладеними доводами в позовній заяві не погоджується. Власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , який помер в 2011 році, з того часу по теперішній час в даній квартирі ніхто не проживає. Відповідно до статті 1296 ЦК України у встановленому законом порядку він, як спадкоємець ще не вступив у спадщину, право власності на квартиру за даною адресою на нього не оформлено, що підтверджено матеріалами Полтавського бюро технічної інвентаризації « Інвентаризатор» станом на 31.12.2012 в реєстровій книзі № 111 за реєстровим № 15517 - право власності належить [PERSON] . Оскільки він не є повноцінним власником квартири, то і розпоряджатися, зокрема укладати договір на отримання житлово-комунальних послуг з позивачем за відсутності документів на право власності не мав змоги. Позивачем, протягом спірного періоду не надавались йому жодні рахунки за послуги з опалення та гарячого водопостачання з пропозицією їх оплатити, що підтверджується не наданням доказів отримання таких. За відсутності договірних відносин між позивачем і відповідачем, за відсутності узгодженого сторонами тарифу за житлово-комунальні послуги позивач не надав у суд первинних документів бухгалтерського обліку, які б підтверджували понесені позивачем витрати на надання житлово-комунальних послуг в сумі стягуваного боргу. Позивач, наводячи цифри суми вимоги, не надав жодного документу, який би підтверджував виконання позивачем зазначених у заяві робіт у визначеному обсязі. Зазначені документи були необхідні для визначення достовірності здійснених позивачем та отримання ним послуг. В квартирі [ADDRESS] встановлені та\~опломбовані лічильники\~гарячої та\~холодної води.\~Нарахування плати\~за нормативами\~споживання за\~наявності квартирних\~засобів обліку\~без урахування\~їх показань\~не допускається.\~Факт наявності\~оплобованих лічильників\~підтверджується актом\~здійснення вимірювань\~метрологічної повірки\~лічильників води\~на місці\~експлуатації та свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки ТОВ «Еталон-АСП», які згідно перевірки від 01.05.2024 підтверджують справність та відповідність лічильника на гарячу воду вимогам встановленим діючим законодавством України. ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не надає послуг з постачання води, а тільки здійснює підігрів води, яку поставляє КП ПОР "Полтававодоканал» та здійснює облік фактично поставленої води. Згідно до розрахунків КП ПОР "Полтававодоканал" споживачем за даною адресою вказаний [PERSON] , розрахунковий рахунок [NUMBER] , показники лічильника станом на 04/2010холодна вода - 30 куб., гаряча вода - 20 куб. метрів. 22.08.2023 КП ПОР "Полтававодоканал" знято контрольні показники лічильників, гаряча вода - становить 00031 (пломби не порушено), холодна вода - 00060 (пломби не порушено). В період з 2010 року по 2023 рік було використано 11 куб. метрів гарячої води, які могли бути використані [PERSON] . Позивач в позовній заяві надає дані, що ним, як споживачем, використано 52,92 куб. м. гарячої води, що не відповідає дійсності. ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» вказує, що розрахунок здійснюється на 1 особу, що також не відповідає дійсності, оскільки за даною адресою ніхто не проживає. На період дії карантину стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі частини 2 ст. 625 ЦК України заборонено. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Київського апеляційного суду від 21.07.2021 року у справі №752/24896/20, тобто, такі нарахування під час дії карантину порушують норми матеріального права. на підставі вищевикладеного просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник позивача провідний юрисконсульт [PERSON] 04.10.2024 подала додаткові пояснення, в яких зазначила, що споживачі будинку по [ADDRESS] були взяті підприємством на безпосередні розрахунки з 01.02.2000. З часу прийняття споживачів будинку та по теперішній час по квартирі [ADDRESS] , власником особового рахунку № [NUMBER] є [PERSON] , жодних змін за цим рахунком не проводилось. Як вбачається із матеріалів спадкової справи 526/2011, [PERSON] , [INFO] , що постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , помер [INFO] . Вказана квартира належала [PERSON] на праві власності. Спадкоємцем майна померлого [PERSON] є [PERSON] , який у встановленому законом порядку 13.03.2011 прийняв спадщину. Інший спадкоємець [PERSON] відмовився від спадщини померлого на користь [PERSON] . Таким чином вбачається, що [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину, саме з 13.03.2011 відповідачу як спадкоємцю належить спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS] . Договір про надання послуг з теплопостачання між сторонами у цій справі не укладався, проте позивач надавав послуги з централізованого опалення. Відповідач надані позивачем послуги отримував та не відмовлявся від них. При цьому, відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та не оплачував послуги з теплопостачання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 15197,76 грн., що підтверджується розрахунком, який міститься в матеріалах справи. Доводи відповідача, що за відсутності укладеного між сторонами договору відсутні підстави для стягнення з нього заборгованості є безпідставними, оскільки, як власник квартири, куди позивачем надавались послуги з теплопостачання, у відповідності до положень ст. 322 ЦК України [PERSON] зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Доводи відповідача щодо тимчасової відсутності в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , не заслуговують на увагу. Оскільки відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження. Зазначена норма закону виключає право на не оплату вартості такої комунальної послуги, як постачання теплової енергії за будь-яких причин та обставин. [PERSON] не спростував наявної заборгованості перед підприємством та не довів, що послуги по теплопостачанню не надавалися або ж надавалися у неповному обсязі. Споживачем за адресою: [ADDRESS] було встановлено вузол розподільного обліку гарячої води 18.09.2007 і по теперішній час. Якщо лічильник не пройшов планову перевірку, його показники не можуть братися до уваги при проведенні розрахунків, бо вважатимуться недійсними. Оскільки, споживачами до підприємства не була надана інформація про проведення періодичної повірки вузла розподільного обліку гарячої води, за період позовних вимог нарахування за послугу з постачання гарячої води проводилися з розрахунку на 1 особу, виходячи з вартості 1 куб.м гарячої води, кількості днів надання послуги у розрахунковому місяці, згідно норми питомого водоспоживання 120 л/добу/особу, затвердженої рішенням Полтавської міської ради № 354 від 28.12.2012. Таким чином, у період позовних вимог за послугу з постачання гарячої води підприємством нараховано суму 4 738,44 грн (за обсяг 52,92 куб.м). У травні 2024 року на підставі даних електронного реєстру ТОВ «Еталон Полтава» про проходження періодичної повірки вузла розподільного обліку гарячої води за адресою: [ADDRESS] підприємством продовжено термін періодичної повірки вузла розподільного обліку гарячої води до 30.04.2028. Згідно наданої інформації показник вузла розподільного обліку гарячої води на час повірки становив 31 куб.м. Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних. Позивачем не здійснювалось нарахувань, а саме штрафів та/або пені на заборгованість, яка утворилась у відповідача внаслідок неналежного виконання зобов`язань зі сплати житлово-комунальних послуг у період дії карантину, а здійснював нарахування тільки інфляційних втрат та 3 % річних, що узгоджується із вимогами чинного законодавства. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, підприємство вважає, що позовні вимоги підприємства є правомірними та такими, що підлягають задоволенню. Рух справи. До Київського районного суду міста Полтави від представника Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» надійшла позовна заява до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання в сумі 16 630,64 грн. Ухвалою судді Київського районного суду міста Полтави від 30.11.2022 справу передано на розгляд до Ленінського районного суду міста Полтави. Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 22.12.2022 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Участь у справі сторін та інших учасників справи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовну заяву, просила врахувати всі доводи, зазначені у відповіді на відзив та у письмових поясненнях. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, проте, не погоджується із заборгованістю за постачання гарячої води. Зазначив, що договір з позивачем він не укладав. Дійсно, квартира належала його батьку [PERSON] , він як спадкоємець звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на теперішній час свої спадкові права не оформив. В квартирі за адресою: [ADDRESS] після смерті батька ніхто не проживав, послугами, наданими позивачем, ніхто не користувався. Не заперечував того факту, що показання лічильника води ним не передавалися. В квартирі він не був. Повірку лічильника було проведено у травні 2024 року. Посилаючись на п. 6 ч. 1 ст. 7 закону України "Про житлово-комунальні послуги", вважає, що має право не оплачувати надані комунальні послуги, оскільки не проживав у житловому приміщенні більше 30 днів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у письмових поясненнях та відзиві на позовну заяву. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Судом встановлено, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.09.2020 по 01.12.2021 надавало послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Із інформації ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" від 27.06.2024 № 6548, яка долучена відповідачем [PERSON] до письмових пояснень, встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності, яке видано управлінням житлово-комунального господарства від 08.04.1991 № 778. (а. с. 210) Із копії спадкової справи, наданої на виконання ухвали суду, вбачається, що спадкова справа № 526/2011 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] заведена 12.09.2011, номер у спадковому реєстрі 417447, із заявою про відмову від спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] , [INFO] звернувся син [PERSON] , який відмовився від спадщини на користь сина померлого - [PERSON] , 20.09.2011 із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся син померлого [PERSON] - [PERSON] , місце проживання якого зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , інформація щодо видачі свідоцтва про право на спадщину в матеріалах спадкової справи відсутня. (а. с. 121-132) Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені в статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом із тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Отже, відповідач, прийнявши спадщину, незалежно від того чи отримав він свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власності на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому. Така позиція міститься зокрема в постановах Касаційного цивільного суду Верховного суду від 15.03.2018 по справі № 489/2924/16-ц, від 15.03.2018 по справі №401/710/15-ц. Таким чином, відповідно до ст. 1218 ЦК України [PERSON] набув всіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, в тому числі і обов`язки щодо сплати боргу за надані послуги з постачання теплової енергії, гарячої води. За змістом ст. ст. 319 та 322 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення, гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою в даному випадку регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статей 19, 25 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року справа № 953/24063/19. Згідно розрахунку, наданого позивачем, за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з несплатою за надані послуги за період з 21.10.2020 по 01.12.2021 утворилася заборгованість в сумі 15197, 76 грн, з яких 10459,32 грн. заборгованість за послуги з централізованого опалення та 4738,44 грн. за послуги з централізованого постачання гарячої води. Під час судового розгляду справи відповідач [PERSON] визнав вимоги в частині стягнення з нього заборгованості за послуги з централізованого опалення та заперечує проти задоволенні вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води посилаючись на неправомірність нарахування позивачем сум не за показаннями лічильника. Суд не погоджується із запереченнями відповідача, виходячи з такого. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 було затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі Методика), яка визначає порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Відповідно до п.п. 3 п. 4 розділу I Методики для розподілу не приймаються показання вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії, що зняті (надані), починаючи з дати встановлення факту виходу його з ладу (закінчення строку повірки засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу) або встановлення факту несанкціонованого втручання в його роботу (самовільний демонтаж, умисне знищення, пошкодження, розукомплектування, у тому числі порушення цілісності пломб, тощо), до дати прийняття на абонентський облік відремонтованого чи заміненого вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії або повіреного засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу. Згідно п. 5 розділу I Методики приміщення, оснащене вузлом розподільного обліку відповідної комунальної послуги, засіб вимірювальної техніки якого перебуває на повірці, що передбачає його розпломбування та демонтаж, не вважається приміщенням, не оснащеним вузлом розподільного обліку відповідної комунальної послуги, протягом строку такої повірки, але не більше 30 діб. Отже, періодична повірка проводиться через певні проміжки часу (міжповірочні інтервали) для встановлення і підтвердження того, що лічильник відповідає передбаченим вимогам та може використовуватись для обліку комунальних послуг. У разі закінчення строку повірки лічильника його показання не можуть прийматися з метою здійснення розрахунків. В такому разі нарахування за спожиті комунальні послуги здійснюється за спеціальними методиками та нормами споживання. Оскільки у підприємства була відсутня інформація про проведення періодичної повірки вузла комерційного обліку гарячої води, встановленого за вищевказаною адресою, нарахування за послугу з постачання гарячої води проводились з розрахунку по кількості зареєстрованих осіб (за даними підприємства -1 особа), виходячи з вартості 1 куб.м гарячої води, кількості днів надання послуги у розрахунковому місяці, згідно норми питомного водоспоживання 120л/добу/особу, що затверджені рішенням Полтавської міської ради № 354 від 28.12.2012. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно з ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Договір про надання послуг з теплопостачання між сторонами у цій справі не укладався, проте позивач надавав послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Відповідач надані позивачем послуги отримував та не відмовлявся від них. При цьому, відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та не оплачує послуги постачання теплової енергії та постачання гарячої води, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 15 197,76 грн, що підтверджується розрахунком, який наданий позивачем. Даний розрахунок відповідачем не спростований, контррозрахунок не наданий. Відповідач не спростував того факту, що саме на споживача покладено обовязок провести повірку лічильника. Підприємством правомірно нараховувалася оплата за постачання гарячої води за нормами споживання. Доводи відповідача про наявність у нього права не оплачувати вартість наданих послуг у звязку з відсутністю у житловому приміщенні понад 30 днів, є не слушними, оскільки про те, що в квартирі ніхто не проживає, ним не було повідомлено підприємство. Поряд з тим, таке твердження спростовується наданими самим відповідачем квитанціями про оплату, з яких вбачається, що з моменту смерті його батька за показаннями лічильника гарячої води, вона використовувалася. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача виплат, передбачених ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17.03.2020 року), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. З 24.02.2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» нарахування та стягнення штрафів або пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних у разі несвоєчасної або неповної оплати за житлово-комунальні послуги населенням - заборонено. Зважаючи на те, що на території України з 12.03.2020 по 30.06.2023 було запроваджено карантин, на період дії якого заборонено нарахування та стягнення 3% річних, інфляційних втрат та неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, а також ураховуючи, що з 24.02.2022, в період воєнного стану, нарахування та стягнення судом пені, 3% річних та інфляційних втрат - також заборонено, тому нарахування позивачем за спірний період 3% річних та інфляційних втрат - є безпідставним та таким, що порушує норми матеріального права, отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За встановлених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених вимогу розмірі 2 267,14 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial