Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності договору купівлі-продажу від 13.12.1972 за реєстром № 2 -944. В обґрунтування заяви заявник зазначає, що у договорі купівлі-продажу від 13.12.1972 неправильно зазначено її прізвище, замість « [PERSON] » вказано « [PERSON] ». В її паспорті прізвище зазначено як « [PERSON] ». Заявник вказує, що зверталася до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори про виправлення описки, але отримала відмову. Оскільки вона немає можливості встановити цей факт у позасудовому порядку, тому вона звернулася до суду.. Ухвалою від 23.08.2024 відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи на 24.09.2024. У судове засідання з`явилась заявник, надала пояснення. Заінтересована особа подала заяву про розгляд справи без її участі, покладається на розсуд суду, заперечень проти задоволення заяви не надала. Розгляд справи відкладався на 10.10.2024. Дослідивши матеріали справи, заслухавши заявника, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до паспорту серія [NUMBER] , виданим Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, 19.08.1996 прізвище заявника є « [PERSON] » (а.с.6). У свідоцтві про одруження серія [NUMBER] від 06.09.2024, складеного російською мовою, прізвище заявника вказано як « [PERSON] ». Зі змісту Договору купівлі-продажу від 13.12.1972 за № 2-944, складеного українською мовою, судом встановлено, що покупцем за договором є « [PERSON] » (а.с.8). У судовому засіданні досліджений оригінал Договору купівлі-продажу від 13.12.1972 за № 2-944. Заявник зверталася\~до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори щодо внесення виправлень до Договору купівлі-продажу від 13.12.1972 за № 2-944, але отримала відмову, що підтверджується листом від 13.06.2024 № 1149/01-16 (а.с. 16). Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У частині першій\~статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За приписами ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 644/6274/16-ц від 22.08.2018 та в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 наведено висновки про те, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Досліджені судом докази вказують на те, що у Договору купівлі-продажу від 13.12.1972 за № 2-944, прізвище заявника зазначен як « [PERSON] »», тоді, як у паспорті « [PERSON] ». На переконання суду така помилка виникла\~внаслідок неправильного\~перекладу прізвища\~заявника з російської на українську мову. Отже суд вважає доведеним, що Договір купівлі-продажу від 13.12.1972 за № 2-944 належить [PERSON] . Встановлення зазначених фактів має для заявника юридичне значення, отже суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення заяви [PERSON] .

Outcome: approved