Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року у справі № 755/589/23 шлюб між сторонами розірвано. Таким чином, станом на день звернення з даним позовом до суду дитина проживає разом із позивачем. Відповідач після початку повномасштабної війни залишила місце проживання та виїхала на територію Донецької області, а згодом на територію російської федерації до м. москва, залишивши дитину на утриманні позивача. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.11.2023 року у справі № 755/8839/24 визначено місце проживання дитини разом із позивачем, а також стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 13 червня 2023 року до повноліття дитини. Наразі відповідач має можливість відібрати дитину у позивача, вивезти її до держави-агресора, дитиною не цікавиться, не піклується про стан здоров`я, про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує першочергових потреб дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, створивши умови, за яких відповідач фактично самоусунулась від власних батьківських обов`язків, тому позивач, який піклується про дитину, вимушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2024 року підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті позовних вимог. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви та пояснення, надані позивачем в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений заздалегідь та належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Батьки несуть відповідальність за виховання своїх дітей. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Згідно положення статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12.08.2021 року, актовий запис 3698. (а.с. 28) Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.03.2023 року у справі № 755/589/23 шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 30 липня 2021 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1647 - розірвати. (а.с. 32-35) Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.11.2023 року у справі № 755/8839/23 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн. 00 коп., щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією, починаючи з 13 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 36-43) Відповідно до Листа від 02.08.2023 року Державної прикордонної служби України, встановлено, що [PERSON] залишила територію України через пропускний пункт Шегинці [INFO] о 04.26 год., через пропускний пункт Краківець [INFO] о 19.33 год., пропускний пункт Рава-Руська 18.01.2023 року о 04:58 год. (а.с. 44) Згідно Договору оренди квартири від 01.01.2024 року, [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] [INFO] проживають за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.01.2023 року за № 3004-5002480639 та від 09.04.2022 року за № 3004-5000876778. (а.с. 30, 31, 75-78) Характеристикою Комунального навчального закладу «Навчально виховний комплекс №141 «освітні ресурси та технологічний тренінг»» міста Києва від 26.03.2024 року за № 303, підтверджено, що дитина [PERSON] , [INFO] , є вихованцем даного дошкільного навчального закладу, батько [PERSON] приділяє увагу вихованню доньки, підтримує тісний зв`язок із закладом освіти, вихователями, цікавиться успіхами дитини. Дитина виглядає охайною, доглянутою. Мама, [PERSON] , на контакт з вихователями не виходить. (а.с. 45, 46) За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17.11.2023 року [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець. (а.с. 67, 80-81) Згідно Сертифікатів про проходження профілактичного наркологічного огляду від 19.04.2023 року та про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 13.04,2023 року [PERSON] наркологічних та психіатричних протипоказань не виявлено. (а.с. 69, 70) Згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», виданої МВС України, станом на 27.03.2024 року [PERSON] , [INFO] , до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. (а.с. 79) За даними Акту обстеження житлових умов № 25 від 20.03.2024 року, складеного головним спеціалістом відділу соціально-правового захисту дітей Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, умови проживання в квартирі [ADDRESS] добрі, в квартирі чисто, прибрано, квартира обладнана необхідною побутовою технікою та меблями, побут родини організовано, дотримано санітарно-гігієнічних норм проживання, в квартирі створено належні умови для проживання дитини, що також підтверджено Актом оцінки потреб сім`ї № 716 від 11.08.2023 року. (а.с. 102. 103- 109) Згідно Листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дніпровського району м. Києва» від 20.03.2024 року № 235, дитина [PERSON] , [INFO] , має укладену декларацію з лікарем-педіатром; до жовтня 2022 року з лікарем-педіатром контактувала та приводила на прийом дитину виключно мама - [PERSON] ; з грудня 2022 року контактує та приводить на прийом до лікаря дитину виключно батько [PERSON] ; дитині проведено всі планові щеплення; з грудня 2022 року на огляд та щеплення дитину приводив виключно батько; мати дитини востаннє виходила на контакт з лікарем-педіатром в грудні 2022 року (спілкування телефонним зв`язком та електронним листуванням) та в січня 2023 року (спілкування телефонним зв`язком). (а.с. 110) За даними Довідки розрахунку, складеної державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Києві від 27.03.2024 року, заборгованість [PERSON] по аліментам за період з 06.2023 року по 03.2024 року становить 25 000,00 грн. (а.с. 114) Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 15.07.2024 року № 103-5699, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації , орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що мати ухилилась від виховання та утримання дитини. (а.с. 197-198) Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім`ї. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду; які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю. Таким чином, здійснення постійного догляду за дитиною в період дії військового стану є підставою для отримання відстрочки від призову на військову службу, звільнення з військової служби. Крім того, Листом від 25.06.2024 року № 1478/0/208-24 Верховним Судом зауважено Головам апеляційних та місцевих судів на дотримання процесуального порядку розгляду справ, чіткого визначення предмета спору та характеру правовідносин, обставин справи, які підлягають встановленню саме щодо справ, категорія яких стосується захисту сімейних справ та інтересів дитини, наслідком чого є звільнення з військової служби, а також уникнення від призову на військову службу під час мобілізації, вказуючи на створення штучних правовідносин з метою звільнення з військової служби, - що є неприпустимим. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторони позивача та воєнний стан в Україні, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , - оскільки в матеріалах справи відсутні докази відсутності у відповідача наміру, бажання уподальшому продовжувати спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні, та співставляючи інтереси окремої особи, у право якої здійснюється втручання, враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача не буде кращим заходом для дитини, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створить додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприятиме захисту її прав взагалі, а навпаки невжиття такого заходу має створити умови дитині і матері для належного їх спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли мати виявляє таке бажання, що, відповідно, створить умови для додаткових гарантій дитини. При цьому в матеріалах справи відсутні докази фактичного проживання відповідача в російській федерації. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відмова матері від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства й не відповідає інтересам дитини, та судом не встановлено переконливих доказів винної поведінки відповідача в умовах воєнного стану щодо нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Разом з тим, суд критично оцінює твердження позивача про відсутність у нього зв`язку із відповідачем [PERSON] , оскільки позивачем долучено до матеріалів справи копію паспорту відповідача, що є особистим документом, із відмітками про перетин останньою кордону (а.с. 25-26), та матеріали справи не містять доказів/офіційних даних щодо джерела отримання позивачем цієї копії паспорту відповідача за відсутності зв`язку із останньою. При цьому, суд ураховує, що в матеріалах справи наявне рішення суду від 15.11.2023 року у справі № 755/8839/23 (а.с. 36-43), яким визначено місце проживання дитини із позивачем, тому відсутні підстави для додаткового застосування виключної міри у виді позбавлення матері дитини батьківських прав. У частині шостій статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Таким чином, надавши оцінку, суд не приймає до уваги Висновок, складений органом опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 15.07.2024 року № 103-5699, оскільки судом встановлено, що матеріали справи не містять даних про те, що відповідач була повідомлена про день та час засідання комісії та взагалі знала про те, що позивач ініціював таке звернення до органу опіки і піклування, а також відсутні докази того, що орган опіки та піклування здійснив заходи встановлення зв`язку із відповідачем з метою об`єктивного з`ясування обставин її участі у спілкуванні з дитиною та у вихованні дитини, урахувавши при цьому лише пояснення позивача. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed