Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

У серпні 2024 року Мукачівська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернулася в суд із позовом до Івановецької сільської ради, [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Агропромислово-торгове підприємство «Бобовище», про визнання недійсним та скасування права власності на земельну ділянку, мотивуючи тим, що на підставі рішення Івановецької сільської ради така земельна ділянка належить на праві приватної власності [PERSON] і яка входила до складу земель, які на праві постійного користування належали радгоспу-заводу «Бобовищанський», правонаступником якого є АПТП «Бобовище». Рішення Івановецькою сільською радою прийняте всупереч положенням статтей 116, 149 ЗК України, тобто без припинення права АПТП «Бобовище» на постійне користування Земельною ділянкою та без згоди на вилучення земельної ділянки із постійного користування АПТП «Бобовище». Посилаючись на вказані обставини Мукачівська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Фонду державного майна України просить визнати недійсним та скасувати рішення 28 сесії 7 скликання Бобовищанської сільської ради від 16.10.2020 року № 516 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність», яким [PERSON] передано у власність земельну ділянку, кадастровий номер 2122780400:01:002:0048 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2225149721227) державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 2122780400:01:002:0048 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. Ухвалою судді від 15.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої\~ст.279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Представник Фонду державного майна України подав до суду пояснення, у яких просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] відзив не подав. Представник відповідача Івановецької сільської ради подав до суду клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги не підтримує. Третя особа пояснення до позову або відзиву не подала. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що радгосп-заводу «Бобовищанський» подано у постійне користування 763,6 гектарів землі для ведення сільськогосподарського виробництва, що стверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК № 001365 від 11.04.1995 року (а.с.31-34). З матеріалів справи вбачається, що облікові дані радгоспу-заводу «Бобовищанський» неодноразово вносились зміни щодо назви та організаційно-правової форми вказаного суб`єкта господарювання, зокрема 23.03.1998 р. було змінено організаційно-правову форму з комунального підприємства на державне підприємство, а в подальшому назву підприємства змінено на Агропромислове-торгове підприємство «Бобовище». На підставі акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу «Агропромислово-торгове підприємство «Бобовище» від 20 грудня 2019 року дане підприємство зі сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України передано до сфери управління Фонду державного майна України (а.с.51-56). Згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 16 травня 2018 року № 918-сг «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» та актом приймання-передачі земельних ділянок від 23 травня 2018 року передано Бобовищенській сільській раді із земель сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність земельні ділянки, які розташовані за межами населених пунктів на території Бобовищенської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області (а.с.43-46). Відповідно до вищевказаного наказу земельна ділянка за межами населених пунктів площею 6,4059 га, з кадастровим номером 2122780400:01:002:0002 (цільове призначення: землі сільськогосподарського призначення) за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с/рада Бобовищенська зареєстрована на праві комунальної власності за Бобовищенською сільською радою (Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.06.2024 №381340955 (а.с.25-27). Із даних технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки комунальної власності Бобовищенської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за 2020 рік вбачається, що за результатами топографо-геодезичних вишукувань встановлено поділ земельної ділянки площею 6,4059 га на 5 земельних ділянок (а.с.97-99). Рішенням двадцять шостої сесії сьомого скликання Бобовищенської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 18 червня 2020 року № 483 громадянам, в тому числі [PERSON] надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності за межами населеного пункту на території Бобовищенської сільської ради для ведення особистого селянського господарства (а.с.109-111). Відповідно до рішення двадцять восьмої сесії сьомого скликання Бобовищенської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 16 жовтня 2020 року № 516 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності за межами населеного пункту на території Бобовищенської сільської ради для ведення особистого селянського господарства та передано у власність, в тому числі, [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, кадастровий номер 2122780400:01:002:0048 (а.с.20-21). Згідно з даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.05.2024 №377054722 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, підстава для державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 516, виданий 16.10.2020, 27753694, виданий 16.11.2020, видавник: Державний земельний кадастр. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Частиною 2 статті 149 ЗК України передбачено, що вилучення земельних ділянок здійснюється за письмовою згодою землекористувачів, а в разі незгоди землекористувачів - у судовому порядку. Справжність підпису на документі, що підтверджує згоду землекористувача на вилучення земельної ділянки, засвідчується нотаріально. Відповідно до інформації отриманої на підставі листа Фонду Державного майна України від 15.05.2024 року № 10-72-13029 ними не надавалось погодження та вилучення із постійного користування АППП «Бобовище» ні земельної ділянки за кадастровим номером 2122780400:01:002:0002 площею 6,4059 га, ні земельної ділянки за кадастровим номером 2122780400:01:002:0048 площею 2 га, яка у подальшому передана у власність [PERSON] .. Згоди на вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування державного підприємства таким також не надавалось, що стверджується листом від 07.05.2024 року. Оскільки, рішення Бобовищанської сільської ради № 516 від 16.10.2020 року прийняте з порушенням вимог ст.ст. 116, 149 ЗК України то таке у відповідності до ст. 152 ЗК підлягає визнанню недійсним. 16 листопада 2020 року державним реєстратором Ракошинської сільської ради Онуфрій Н.В., зареєстровано за [PERSON] право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 2122780400:01:002:0048 площею 2 га, що підтверджується інформаційною довідкою № 377054722 від 02.05.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реестру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки, має місце факт незаконності прийняття рішення Бобовищенської сільської ради № 516 від 16.10.2020 року щодо затвердження проекту землеустрою та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2 га, що розташована на території Бобовищенської сільської ради Мукачівського району за межами населеного пункту, то державна реєстрація права власності на земельну ділянку кадастровий номер 2122780400:01:002:0048, за [PERSON] підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з приписами ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. У спірних правовідносинах з приводу витребування майна, важливим є встановлення обставин, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який вказує на порушення своїх прав як власника, на підставах визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц. Враховуючи об`єктивний склад у даних правовідносинах та предмет позову, підстави для пред`явлення вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння відсутні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Такий спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Таким чином, саме власником можуть заявлятися вимоги про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а також витребування майна із чужого незаконного володіння. Разом з тим, позивач у даній справі не є власником спірної земельної ділянки. Суд, із врахуванням суті спірних правовідносин, суб`єктивного складу сторін та наявних доказах, які містяться в матеріалах справи, вважає, що обраний прокурором спосіб захисту шляхом пред`явлення вимоги про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, а також скасування державної реєстрації речових прав [PERSON] є ефективним способом захисту порушення прав у судовому порядку, спрямований на поновлення прав користувача на спірну земельну ділянку. Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави Фонду Державного майна України в суді, суд враховує наступне. Згідно з п. З ч. І ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фонд державного майна України» фонд є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. Із змісту ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» вбачається, що фонд державного майна України відноситься до суб`єктів управління об`єктами державної власності, повноваження якого як органу державного управління регламентовані статтею 7 Закону. Повноваження Фонду державного майна України щодо управління землями державної власності передбачені ст. 5 Закону України «Про Фонд державного майна України» і відповідно до п. 12 ст. 5 цього Закону Фонд Державного майна України здійснює управління підприємствами та організаціями, заснованими на державній власності, що перебувають у сфері його управління. Із матеріалів справи вбачається, що цілісний майновий комплекс державного підприємства «Бобовище» передано зі сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до сфери управління Фонду державного майна України на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.11.2019 року № 1101 -р «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Фонду державного майна». 20 грудня 2019 року Фондом Державного майна України затверджено акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу державного підприємства «Агропромислово-торгове підприємство «Бобовище» і п. 5 даного акту, як додатки зазначено документи, що посвідчують права на землю, яка є невід`ємною частиною цілісного майнового комплексу і органом управління державного підприємства є Фонд державного майна України. Відповідно до статуту державного підприємства «Агропромислово-торгове підприємство «Бобовище» підприємство є державним унітарним підприємством, що діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та належить до сфери управління Фонду державного майна України. Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання (п. 7.1 Статуту) До виключної компетенції Фонду державного майна України відповідно до покладених на нього завдань належить погодження питання, пов`язаних із земельними ділянками відповідно до законодавства. Із вищезазначених норм та встановленими матеріалами справи обставин випливає, що саме Фонд Державного майна України є органом, уповноваженим державою здійснювати заходи щодо забезпечення правомірного користування та розпорядження спірною земельною ділянкою. Однак, будучи обізнаним про передання спірної земельної ділянки у власність [PERSON] жодних заходів щодо повернення такої не вжив. Мукачівською окружною прокуратурою на адресу Фонду державного майна України направлявся лист від 06.08.2024 року № 07.51-95-7205 вих. -24 про вжиті Фондом заходи з приводу захисту права постійного користування АПТП «Бобовище» спірними земельними ділянками і вказаний державний орган клопотав перед прокуратурою про звернення до суду з відповідною позовною заявою (а.с.116,84). Прокурор у даній справі довів законні підстави для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах з метою захисту порушених інтересів держави. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 6056,00 грн.

Outcome: approved