Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного комунально-побутового підприємства «Теплокомунсервіс» про захист прав споживачів та перерахунок вартості комунальних послу, в якому просить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок вартості комунальної послуги (опалення) за особовим рахунком № [NUMBER] щодо квартири [ADDRESS] , за весь період їх ненадання, а також сплатити споживачу - [PERSON] неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . З 08 липня 2010 року її квартира, так само як і більшість квартир в будинку, була відключена від централізованого опалення, у зв`язку з високою вартістю послуг. Даний факт підтверджується актом про відключення від центрального опалення від 08 липня 2010 року та її заявою від 30 червня 2010 року. У даному акті зазначено, що на момент відключення заборгованість відсутня. Зауважує, що в тому ж році вся система опалення (батареї, труби, які постачали опалення) в 6-му під`їзді, де проживає позивач, були видалені (зрізані) комунальною компанією-попередником відповідача - Комунально-побутовим підприємством «Теплоенергопостач». Проте, відповідач продовжує надсилати платіжки з боргом, та листи з погрозами про примусове стягнення заборгованості. Позивач вказує, що 14 лютого 2022 року її чоловік - [PERSON] звернувся до Бучанської міської ради із заявою з проханням допомогти у вирішенні даної проблеми. Однак відповіді на жаль не отримав. 14 червня 2022 року він повторно звернувся до Бучанської міської ради, у зв`язку з чим була створена комісія Комунального підприємства «Бучасервіс» у складі головного інженера - Дзюбо О. В., начальника ЖЕС - Дайнека М. В., майстра сантехнічної дільниці - [PERSON] , якою було складено акт обстеження від 20 червня 2022 року, з якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , в під`їзді № 6, радіатори опалення у межах сходових клітин відсутні. Позивач зазначає, що не укладала з відповідачем жодного договору про надання послуг, а також звертає увагу, на те, що в платіжках, які продовжують надходити до її поштової скриньки, вказано показники загально-будинкового лічильника: 0,000 Гдж. Окрім того, представники відповідача в усній розмові повідомили позивачу, що вона має сплатити за опалення нежитлових приміщень будинку, тобто під`їзду. У зв`язку з наведеними обставинами, позивач вказує, що була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. 27 листопада 2023 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області позовну заяву було залишено без руху з зазначенням недоліків та наданням заявнику строку для їх усунення. У відповідний строк позивач усунув виявлені недоліки. 22 грудня 2023 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 01 березня 2024 року позивачем [PERSON] через канцелярію суду подано клопотання про перехід від спрощеного позовного провадження без виклику сторін до спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У зв`язку з цим, 04 березня 2024 року ухвалою суду було вирішено перейти до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання по справі. У судовому засіданні представник позивача адвокат Філіповська В.В. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов, посилаючись на відсутність будь-яких договірних зобов`язань щодо надання послуг з опалення між позивачем та відповідачем, а також фактичну відсутність опалення у квартирі позивача та опалювальних приладів у під`їзді, де проживає позивач. У зав`язку з чим, вважала будь-які нарахування, що здійснює відповідач з надання послуг за опалення за вказаною адресою, є незаконними. Представник відповідача Приватного комунально-побутового підприємства «Теплокомунсервіс» у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири від 02.09.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Запісочною О.А., зареєстрований в реєстрі за № 3-6144. З пояснень позивача вбачається, що з 08 липня 2010 року її квартира була відключена від централізованого опалення, а вся система опалення в 6-му під`їзді будинку, де проживає позивач, були видалені комунальною компанією-попередником відповідача - Комунально-побутовим підприємством «Теплоенергопостач». Зазначене підтверджується копією акта на відключення від центрального опалення КПП «Теплоенергопостач» від 08.07.2010. Також, з копії акта обстеження від 20.06.2022, який було складено комісією Комунального підприємства «Бучасервіс» у складі: головного інженера - Дзюбо О. В., начальника ЖЕС - Дайнека М. В., майстра сантехнічної дільниці - [PERSON] , вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , в під`їзді № 6, радіатори опалення у межах сходових клітин відсутні. У свою чергу, позивач вказує, що відповідач ПКПП «Теплокомунсервіс», яке за її переконанням є правонаступником КПП «Теплоенергопостач», продовжує надсилати платіжки з боргом та листи з погрозами про примусове стягнення заборгованості. Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. За п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, матеріали справи та докази надані позивачем не містять у собі будь-яких відомостей на підтвердження того факту, що саме відповідач Приватне комунально-побутове підприємство «Теплокомунсервіс» є виконавцем та надавачем послуг з постачання теплової енергії (централізованого опалення) у межах територіальної громади м. Буча та надає відповідні послуги, в тому числі і за адресою, де знаходиться житло позивача, а саме: квартира [ADDRESS] . При цьому, матеріали справи не містять також будь-яких відомостей, які б вказували на те, що саме відповідач ПКПП «Теплокомунсервіс» є правонаступником КПП «Теплоенергопостач» Окрім того, з прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач звертається до суду в першу чергу із вимогою, в якій просить зобов`язати відповідача ПКПП «Теплокомунсервіс» здійснити перерахунок вартості комунальної послуги (опалення) за особовим рахунком № [NUMBER] щодо квартири [ADDRESS] , за весь період їх ненадання. Проте, позивач не долучає будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач самостійно зверталася до відповідача із відповідною заявою про перерахунок вартості комунальної послуги (опалення) за її особовим рахунком, а також відмови відповідача у здійсненні перерахунку. Суд зауважує, що позивач [PERSON] лише посилається на усне спілкування з представниками ПКПП «Теплокомунсервіс», за результатами якого останні повідомили позивачу, що вона має сплатити за опалення нежитлових приміщень будинку, тобто під`їзду. Таким чином, усі доводи позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог ґрунтуються на особистих переконаннях та поясненнях позивача, на підтвердження яких суду надано лише копії квитанцій без підпису повноважної на те особи, що ні кожна окремо, ні в свої сукупності, не підтверджують обставин зазначених в позові, у тому числі щодо реальної наявності у позивача заборгованості та наміру відповідача стягнути таку заборгованість у примусовому порядку. Однак, для ухвалення у справі обґрунтованого рішення, такі факти повинні бути встановлені належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, переконаннях та думці позивача. До того ж, наполягаючи на тому, що відповідач у примусовому порядку має намір стягнути спірну заборгованість з позивача, остання не надає доказів того, що відповідачем було надіслано відповідну досудову претензію з вимогою здійснити оплату за відповідні послуги або ініційовано стягнення з позивача певної заборгованості в судовому порядку. Наведена ситуація зводить процес вирішення даної справи на підставі здогадок та припущень, покладення яких в основу законного та обґрунтованого рішення є недопустимим. Статтею 16 ЦК України визначено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Вирішуючи цивільний спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити. Спосіб захисту - це матеріально-правовий засіб примусового характеру, за допомогою якого відбувається відновлення/визнання порушеного/оспорюваного права чи законного інтересу особи. Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 та постанові від 15 березня 2023 року по справі №725/1824/20, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач комунальних послуг має право зокрема одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Цим Законом передбачено, що споживач має право на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг та на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості. Пунктом 5 Порядку здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 лютого 2024 р. № 127 визначено, що у разі надходження від споживача акта-претензії за визначеною формою, що складений за результатами перевірки якості послуги згідно з Порядком проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 р. № 1145 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 4, ст. 133), та прийняття виконавцем рішення про задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або у разі, коли претензія споживача вважається визнаною виконавцем, перерахунок здійснюється протягом одного місяця починаючи з дати, коли прийнято рішення про задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або з дати, коли претензія споживача вважається визнаною виконавцем. Таким чином, позивачу, у випадку наявності спірної заборгованості з метою перерахунку вартості комунальних послуг (постачання теплової енергії) за період їх ненадання, в перчу чергу слід було звернутися до відповідача з актом-претензією за визначеною формою. Також залишається незрозумілою вимога до відповідача сплатити споживачу - [PERSON] неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором. У відповідності до п. 3 Порядку здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 лютого 2024 р. № 127, у разі ненадання послуги, надання не в повному обсязі або невідповідної якості виконавець зобов`язаний протягом одного місяця, що настає за розрахунковим періодом, самостійно здійснити перерахунок згідно з вимогами цього Порядку, а також сплатити споживачеві неустойку (штраф) у порядку та розмірі, що визначені законодавством або договором. Згідно п. 8 Порядку здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 лютого 2024 р. № 127, сума перерахунку та неустойки (штрафу) за порушення умов договору зараховується споживачу в погашення заборгованості за фактично спожиті послуги, а у разі відсутності заборгованості - в оплату майбутніх платежів до моменту припинення дії договору, укладеного із споживачем. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та підтверджує позивач, будь-які договірні зобов`язання з постачання теплової енергії (централізованого опалення) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , між сторонами відсутні. Суд звертає увагу на те, що відключення опалення за вказаною адресою відбулося саме на підставі письмової заяви чоловіка позивачки - гр. [PERSON] , копія якої долучена до позовної заяви та в якій останній зазначає причину відключення, як неспроможність належним чином оплачувати послуги з опалення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, а позивачка була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі Закону України «Про захист прав споживача», судовий збір необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed