Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.03.2023 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 3000007776, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 42 400,00 грн., зі сплатою річної процентної ставки у розмірі 20 %, строком до 31.03.2028. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте відповідач, всупереч умовам договору, свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31.03.2023 року утворилась заборгованість в розмірі 47 906,80 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 42 400,00 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 5 506,80 грн. З урахуванням наведеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 08.07.2024 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 22.08.2024 на адресу суду надійшов відзив представника позивача - адвоката Ніколенка Євгена Анатолійовича, в якому останній зазначив, що відповідачем не заперечується факт укладання Кредитного договору № 3000007776 від 31.03.2023, а також отримання кредитних коштів у сумі 42 400,00 грн. Проте, у кредитному договорі зазначений строк кредитування 60 міс., тобто до 31.03.2028, але у графіку погашення кредиту останній платіж зазначений як 30.10.2024, таким чином, на думку представника відповідача, зменшення періоду кредитування призвело до збільшення щомісячних платежів та надмірного фінансового навантаження на [PERSON] , що і викликало утворення заборгованості. Крім того, відповідачем здійснювалось часткове погашення заборгованості за кредитом, тому з його урахуванням заборгованість за кредитом повинна становити не 47 906,80 грн., як зазначає позивач, а 42 474,80 грн., яка визнається відповідачем. Крім того, просив розстрочити виконання рішення, враховуючи матеріальне становище відповідача, а також звільнити [PERSON] від сплати судового збору, оскільки остання є особою з інвалідністю ІІ групи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим в.ідповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Cторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Судом встановлено, що 31.03.2021 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] за допомогою інформаційно-комунікаційної системи було укладено Кредитний договір № 3000007776, умовами якого передбачено, що загальний розмір кредиту становить 42 400,00 грн.; процентна ставка - фіксована; розмір процентної ставки - 20,00% та строк повернення - 31.03.2028. Відповідно до п. 1.2. Договору повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником Ануїтетних Платежів. Відповідно до п.п.2.1 Договору, в порядку передбаченому кредитним договором та правилами кредитування, банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом на рахунок погашення боргових зобов`язань, а також виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені кредитним договором та правилами кредитування. Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, банк надає позичальнику кредит безготівково, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний/картковий рахунок позичальника або шляхом рефінансування, або шляхом видачі готівкою суми кредиту позичальнику через касу банку. Відповідно до п. 3.5.1 Кредитного договору, частина кредиту та нараховані проценти сплачуються позичальником одночасно, щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на рахунок погашення боргових зобов`язань, будь-яким доступним позичальнику способом, у тому числі шляхом переказу коштів через банківські установи, в операційний час для сплати боргових зобов`язань. Відповідно до п. 3.6.1 кредитного договору, за порушення (невиконання та/або неналежне виконання) боргових зобов`язань в обумовлені кредитним договором строки, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 150 гривень за кожний випадок порушення (невиконання та/або неналежне виконання) боргових зобов`язань, але не частіше ніж 1 раз за календарний місяць. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем надано відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується випискою по особовому рахунку позичальника. Таким чином, позивач умови договору виконав. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером № 40690172 від 31.03.2023, з якого вбачається, що на поточний рахунок [PERSON] зараховано грошові кошти у сумі 42 400,00 грн. Вказані обставини відповідачем визнано. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З аналізу норм ст. ст. 1048, ч. 2 ст. 1050 ЦК України вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Позичальник [PERSON] прострочила сплату частини кредиту, процентів за користування ним, що надає право кредитодавцю вимагати у позичальника дострокового повернення кредиту, процентів за користування ним та інших платежів. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість за Кредитним договором № 3000007776 від 31.03.2023 станом на 31.03.2023 становить 47 906,80 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 42 400,00 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 5 506,80 грн. Разом з тим, з роздруківки про рух коштів по рахунку погашення боргових зобов`язань № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за період з 31.03.2023 по 16.08.2024 вбачається, що 26.06.2024 відповідачем здійснено погашення заборгованості за тілом кредиту у сумі 1 180,00 грн. та заборгованості за відсотками - 1342,00 грн., а 25.07.2024 - 1340,18 грн. та 1569,82 грн., відповідно. Таким чином, станом на день розгляду справи заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № 3000007776 від 31.03.2023 складає 42 474,80 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39 879,82 грн. (42400 - 1180 - 1340,18); заборгованості за відсотками за користування кредитом 2 594,98 грн. (5506,80 - 1342 - 1569,82). За вказаних обставин суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором № 3000007776 від 31.03.2023 у розмірі 42 474,80 грн. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України встановлено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до платіжної інструкції № 2901581331 від 12.06.2024 позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Відповідач [PERSON] , як особа з інвалідністю ІІ групи, згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору. Враховуючи викладене, а також часткове задоволення позову, витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 2684,62 грн. підлягають компенсації позивачу за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Щодо заявленого представником відповідача клопотання про розстрочення виконання рішення суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч. 1-5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом),- встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим цивільним судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 435 ЦПК України, ця стаття не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Рішенням Суду у справі Глоба проти України № 15729/07 від 05.07.2012 року суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення. Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися цивільними судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 796/43/2018. Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.06.2021 року у справі № 9901/598/19, який згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Як на підставу для розстрочення виконання судового рішення представник відповідача посилається на скрутний матеріальний стан відповідача [PERSON] .. Так, з наданих стороною відповідача документів вбачається, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи, працює касиром торгівельного залу у ФОП [PERSON] , та ТОВ "Компанія Грандфуд", де отримує заробітну плату у розмірі 4025,00 грн. на місяць. Відповідач має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи матеріальний стан відповідача, суму боргу за судовим рішенням, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та яка у п`ять разів перевищує місячний дохід відповідача, дотримуючись балансу інтересів обох сторін, суд вважає за необхідне частково задовольнити клопотання представника відповідача та розстрочити виконання рішення у даній справі строком на 10 (десять) місяців, шляхом сплати щомісячних платежів протягом десяти місяців рівними частинами у розмірі 4 247 (чотири тисячі двісті сорок сім) гривень 48 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial