Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

Свої позовні вимоги Позивач мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. [PERSON] звернулася в Жовківську ДНК для отримання свідоцтва про права на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Державний нотаріус Жовківської ДНК завів спадкову справу № 812 та видав свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. [PERSON] заповіла все своє майно синові - [PERSON] . Після смерті [PERSON] її син [PERSON] вступив в спадщину після смерті матері, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі Рава-Руської ДНК. Державний нотаріус Рава-Руської ДНК відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на після смерті [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку та 1/6 частину господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності на спадкове майно (постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (додається). Позивач вступив в спадщину після смерті батька [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. Державний нотаріус Рава-Руської ДНК відмовив Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на після смерті [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку та 1/6 частину господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності на спадкове майно (постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій). Позивач повідомляє, що [INFO] помер його брат [PERSON] , свідоцтво про смерть додається. [PERSON] був одружений. На даний час дружина [PERSON] перебуває за кордоном. Тому визнання права власності на його частку в майні колгоспного типу двору в даному позові не вирішується. Позивачі повідомляють, що станом на 30.06.1990 р. головою двору в [ADDRESS] був [PERSON] , а членами двору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою. Станом на 15.04.1991р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не втратили права на частку в майні колгоспного типу двору в [ADDRESS] , довідка додається. Згідно\~ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року\~майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2\~ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року\~розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Отже всі члени колгоспного двору, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] формально мають право згідно діючого на той час законодавства, на спільну власність у колгоспному дворі, а саме по 1/6 частині нерухомого майна колгоспного двору та по 1/6 частині господарських будівель і споруд даного двору, яке збереглося після його припинення. З метою оформлення права власності Позивачі звернулися в Рава Руську міську раду Львівського району, Львівській області. Проте їм було відмовлено та усно роз`яснено, що реєстрація їх права власності на частки в будинку можлива лише за рішенням суду. На підставі вищевикладеного та відповідно до частини 3\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Оскільки господарство в [ADDRESS] відносилося до колгоспного типу двору, члени двору мають право на частку в даному майні. Однак оскільки з 01.01.2013 року змінено порядок реєстрації прав на нерухоме майно і відповідно до ч.1 п. 9\~ст. 27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~реєстрація їх права власності на частки будинку можлива лише за рішенням суду. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК України\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад. Діючою на той час\~постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах, а тому записи в по господарських книгах підтверджується власність. Згідно п 6-7 Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані по господарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції). Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року\~із змінами, внесеними згідно з\~Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Довідка, яка видана КП ЛОР «Червоноградським міжміським БТІ» підтверджує, що реєстрація на житловий будинок за адресою [ADDRESS] не проводилась. Житловий будинок по [ADDRESS] , в арешті, під забороною та в заставі не перебуває. Житловий будинок господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] складається з приміщень: -житлової (площею 18,7 кв.м.); -житлової (площею 18,1 кв.м.); -веранда (площею 6,4 кв.м.); -кухня (площею 13,5 кв.м.). Загальна площа житлового будинку 56,7 кв.м. (житлова площа 36,8 кв.м., допоміжна площа 19,9 кв.м.) та господарські будівлі, що підтверджується технічним паспортом. На підставі вищевикладеного Позивачі просять визнати за ними право власності кожному на частину житлового будинку та частину господарських будівель за адресою: [ADDRESS] . Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок та господарські будівлі та споруди. Враховуючи вищенаведене, Позивач змушений звернутися за захистом своїх прав до суду з даним позовом та просить задовольнити позовні вимоги повністю. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача - Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області - в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Однак, представник відповідача Рава-Руської міської ради Львівського район, Львівської області - надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника. У вирішенні даної справи покладається на думку суду. Представники третьої особи в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином. Однак надіслали на адресу суду спадкові справи та клопотання про розгляд справи у їх відсутності. У вирішенні даної справи покладається на думку суду. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. [PERSON] звернулася в Жовківську ДНК для отримання свідоцтва про права на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Державний нотаріус Жовківської ДНК завів спадкову справу № 812 та видав свідоцтво про право на спадщину за законом на горшовий вклад. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. [PERSON] заповіла все своє майно синові - [PERSON] . Після смерті [PERSON] її син [PERSON] вступив в спадщину після смерть матері, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі Рава-Руської ДНК. Державний нотаріус Рава-Руської ДНК відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на після смерті [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку та 1/6 частину господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності на спадкове майно. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (додається). Позивач вступив в спадщину після смерті батька [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (додається.) Державний нотаріус Рава-Руської ДНК відмовив Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на після смерті [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку та 1/6 частину господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності на спадкове майно. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій (додається). Позивач повідомляє, що [INFO] помер його брат [PERSON] , свідоцтво про смерть додається. [PERSON] був одружений. На даний час дружина [PERSON] перебуває за кордоном. Тому визнання права власності на його частку в майні колгоспного типу двору в даному позові не вирішується. Позивачі повідомляють, що станом на 30.06.1990 р. головою двору в [ADDRESS] був [PERSON] , а членами двору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою (додається) Станом на 15.04.1991р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не втратили права на частку в майні колгоспного типу двору в [ADDRESS] , довідка додається. Згідно\~ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року\~майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2\~ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року\~розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Отже всі члени колгоспного двору, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] формально мають право згідно діючого на той час законодавства, на спільну власність у колгоспному дворі, а саме по 1/6 частині нерухомого майна колгоспного двору та по 1/6 частині господарських будівель і споруд даного двору, яке збереглося після його припинення. З метою оформлення права власності Позивачі звернулися в Рава Руську міську раду Львівського району, Львівській області. Проте їм було відмовлено та усно роз`яснено, що реєстрація їх права власності на частки в будинку можлива лише за рішенням суду. На підставі вищевикладеного та відповідно до частини 3\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Оскільки господарство в [ADDRESS] відносилося до колгоспного типу двору, члени двору мають право на частку в даному майні. Однак оскільки з 01.01.2013 року змінено порядок реєстрації прав на нерухоме майно і відповідно до ч.1 п. 9\~ст. 27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~реєстрація їх права власності на частки будинку можлива лише за рішенням суду. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК України\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад. Діючою на той час\~постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах, а тому записи в по господарських книгах підтверджується власність. Згідно п 6-7 Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані по господарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції). Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року\~із змінами, внесеними згідно з\~Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Довідка котра видана КП ЛОР «Червоноградським міжміським БТІ» підтверджує, що реєстрація на житловий будинок за адресою [ADDRESS] не проводилась. Житловий будинок по [ADDRESS] , в арешті, під забороною та в заставі не перебуває. Житловий будинок господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] складається з приміщень: -житлової (площею 18,7 кв.м.); -житлової (площею 18,1 кв.м.); -веранда (площею 6,4 кв.м.); -кухня (площею 13,5 кв.м.). Загальна площа житлового будинку 56,7 кв.м. (житлова площа 36,8 кв.м., допоміжна площа 19,9 кв.м.) та господарські будівлі, що підтверджується технічним паспортом. На підставі вищевикладеного Позивачі просять визнати за ними право власності кожному на частину житлового будинку та частину господарських будівель за адресою: [ADDRESS] . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача належить задовольнити\~з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із положеннями п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1216 Цивільного кодексу України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із\~ст. 1218 Цивільного кодексу України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 1222 Цивільного кодексу України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Вищенаведене свідчить про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved