Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 4 листопада 2016 року у відділі реєстрації актів цивільного стану, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 740; присудити кошти на утримання (аліменти) для [PERSON] , який народився [INFO] у м. Миколаєві та стягувати їх з позивача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 04.11.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі ДРАЦС, про що у книзі реєстрації актів одруження зроблено актовий запис. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років відносини між подружжям поступово погіршувалися, що призвело до їх припинення. З цього часту сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує лише формально. Спір між сторонами з приводу місця проживання дитини відсутній, за домовленістю між сторонами дитина проживатиме з батьком. Позивач зазначає, що вона як мати дитини зобов`язується утримувати дитину та допомагати у її вихованні. Посилаючись на вказані обставини, позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивач до судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою, зокрема, побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Статтею 2 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 цього Кодексу документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що 04 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №740. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Між сторонами шлюбні відносити фактично припинено, спільного господарства вони не ведуть. Подальше примирення і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам сторін. Отже, позовні вимоги [PERSON] в частині розірвання шлюбу слід задовольнити, шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, оскільки він існує лише формально. Розірвання шлюбу буде відповідати волі позивача і особисті та майнові права подружжя при цьому не будуть порушені. Позовні вимоги в частині стягнення з позивача аліментів на утримання дитини задоволенню не підлягають з таких підстав. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Так, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З аналізу вказаної норми закону слідує, що аліменти на утримання дитини стягуються на користь того з батьків або законних представників дитини, разом з яким вона проживає, та за позовом батька або матері, на утриманні якого перебуває дитина. У позові [PERSON] посилається на те, що за домовленістю дитина проживає разом з батьком, а тому, враховуючи приписи ст. 181 СК України, вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини можуть бути пред`явленні тим із батьків, разом з яким проживає дитина. На підставі наведеного та

Outcome: partial