Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

[PERSON] , звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до Обухівського ВДВС у Обухівському районі Київської області, у якій просив суд скасувати та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про арешт майна [PERSON] , який відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 38240970 від 11.06.2024 року, накладеного 19.08.2024 року Українською міською державною нотаріальною конторою, на підставі телефонограми Обухівської державної виконавчої служби, відповідно до якого зареєстровано арешт невизначеного майна, реєстраційний номер обтяжень 1248052. На обґрунтування позову позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки (пай) розміром 3,3354 га, що знаходиться на території Стайківської сільської ради, Кагарлицького району, Київської області. В червні 2024 року позивач звернувся до Ржищівської державної нотаріальної контори з метою укладення договору дарування частини вищезазначеної земельної ділянки. 11 червня 2024 року позивачем було отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії зі змісту, якої вбачається, що перешкодою у вільному розпорядженні належного йому майна є наявність арешту майна, який відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 382409780 від 11.06.2024 року, накладено 19.08.2004 року Українською міською державною нотаріальною конторою, як реєстратором відповідно до телефонограми Обухівської державної виконавчої служби зареєстровано арешт невизначеного всього майна, реєстраційний номер обтяжень 1248052. На звернення позивача до Обухівського ВДВС Обухівського району Київської області, останній отримав відповідь про те, що відсутні будь-які відомості про накладення арешту на належне майно та документи по зазначеній справі знищено, виконавче провадження знищено за строками зберігання. Відповідно до відомостей з АСВП у відділі відсутні будь-які виконавчі провадження відносно позивача. Позивач звернувся до Української міської державної нотаріальної контори та Київської обласного державного нотаріального архіву, які також повідомили позивача про відсутність інформації про накладення арешту. На даний час не вбачається за можливе зняти арешт з належного позивачу майна, оскільки відповідне виконавче провадження було знищено. З огляду на викладені обставини просить позов задовольнити. 07.08.2024 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за загальними правилами позовного провадження в підготовчому судовому засіданні. 26.09.2024 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання 22.10.2024 року позивач до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити і розглядати справу без його участі. Представник відповідача Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області до судового засідання 22.10.2024 року не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Української державної нотаріальної контори Вячеслав Прокопенко до судового засідання 22.10.2024 року не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, вивчивши матеріали справи, додані до них документи, оцінивши надані докази вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено,\~що з інформаційної довідки №382409780 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накладено арешт (архівний запис) на підставі телефонограми б/н Державної виконавчої служби, Обухівське РУЮ накладено арешт на невизначене майно, все майно, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле Київська область. Обухівський р-н м. Українка вул. не вказано, додаткові дані: архівний номер: 4635023КІЕV478, архівна дата: 17.06.2002, Дата виникнення: 25.12.2001, № реєстра: 56, внутр. № 61010Е3227F32Е306144, комментарий: Українська ДНК с.19. З постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії Ржищівської державної нотаріальної контори від 11.06.2024 року № 120/52-3/ вбачається, що [PERSON] відмовлено у посвідченні договору дарування належної йому частки у праві власності на земельну ділянку, розташовану на території Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області. Окрім того, згідно відповіді від 07.06.2024 року вих.№46819 Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) станом на 07.06.2024 року відомості про накладення арешту на майно громадянина [PERSON] відсутні, так, як відповідно до ч. 1, 2 розділу ХІ правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07.06.2017 року № 1829/5 виконавчі провадження перебувають на зберіганні в архіві три роки після чого знищуються. Надати інформацію про накладення арешту не мають можливості у зв`язку зі знищенням архівних справ. Однак згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за суб`єктом: [PERSON] , виявлено обтяження: арешт (архівний запис) Реєстраційний номер обтяження: 1248052 зареєстровано: 19.08.2004 року реєстратором Українська міська державна нотаріальна контора. Для вирішення питання про звільнення майна з під арешту запропоновано позивачу звернутися до суду. Згідно відповіді від 30.07.2024 року № 173/01-16 Української державної нотаріальної контори, реєстри для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна та арештів, накладених судовими та слідчими органами, алфавітна книга реєстрації заборон, а також розпорядження по накладенню і зняттю заборон відчуження нерухомого майна за 2004 рік були передані до Київського обласного державного нотаріального архіву. Згідно відповіді з Київського обласного державного нотаріального архіву Філії № 1 від 22.07.2024 року вих № 474/01-17/Ф-1, згідно архівного фонду № 71 Української міської державної нотаріальної контори Київської області, а саме: - реєстру для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, та арештів накладених судовими та слідчими органами. Алфавітної книги їх обліку (Справа № 02-36 Том № 1 з 12 лютого 2004 року по 22 жовтня 2009 року) інформація про накладення арешту на майно, що належить позивачу відсутня; згідно внутрішнього опису (Справа № 02-41 Том № 1 з 20 січня 2004 року по 08 грудня 2004 року «Розпорядження по накладенню і зняттю заборони відчуження нерухомого майна») документів, які стали підставою для накладення арешту на майно, що належить позивачу не виявлено. Згідно зі ст.\~41\~Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно постанови Касаційного цивільного суду Верхового суду від 28 серпня 2024 року по справі 947/36027/21, вбачається, що наявність протягом тривалого часу арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за умов відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. За нормою ч. 1 ст.\~316\~Цивільного кодексу\~України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України). За приписами ч. 1 ст.\~321\~Цивільного кодексу\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.\~328\~Цивільного кодексу\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 ст.\~386\~Цивільного кодексу\~України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст.\~391\~Цивільного кодексу\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У справі «Спорррінг і Льонрот проти Швеції» Європейський суд з прав людини звернув увагу, що принцип мирного володіння майном для держави означає не лише обов`язок утримуватися від дій, що можуть призвести до втручання у право особи на мирне володіння майном, а і певних позитивних дій, які необхідні та є умовами мирного володіння, що випливає з того, що держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції. За правилом ч. 1 ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У відповідності до ч. 1 ст.\~81\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням наведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є найбільш ефективним та сприятиме захисту порушених прав позивача, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved