Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

У червні 2022 року представник позивача ФОП [PERSON] адвокат Мазуренко Сергій Сергійович звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 16\~968,60 грн., судовий збір у розмірі 1\~044, 50 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 10\~916,40 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] (далі - Страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №5037741 від 02 липня 2020 року (далі Договір), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу, а саме автомобіля «Ford Fiesta», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 26 січня 2021 року, близько 12 год. 15 хв., по А/Д М-05 «Київ-Одеса» 15 км+300 м, мала місце ДТП за участю транспортного засобу «BMW 325i», номерний знак [NUMBER] - під керуванням [PERSON] (далі - Відповідач) та автомобіля «Ford Fiesta» номерний знак [NUMBER] - водій [PERSON] . Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2021 року по справі №369/1436/21, суд визнав [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Ford Fiesta», номерний знак [NUMBER] . Довірена особа потерпілої сторони від вищезазначеної ДТП - [PERSON] (водій автомобіля «Ford Fiesta», номерний знак [NUMBER] ) звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. 26 січня 2021 року було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу «Ford Fiesta», номерний знак [NUMBER] внаслідок ДТП від 26 січня 2021 року та складено акт (протокол) огляду транспортно засобу - заява на виплату, фото-таблицю пошкоджень. Згідно рахунку-фактури №25 від 26 січня 2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford Fiesta», номерний знак [NUMBER] склала 68 480, 50 грн. Факт ДТП від 26 січня 2021 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом №2141255-1 від 08.06.2021 року. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору №5037741 від 02.07.2020 року, співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи, через автосервіс у сумі 68 480, 50 грн.. Згідно страхового акту №2141255-1 від 08.06.2021 року сума страхового відшкодування у 68 480, 50 грн. перерахована на рахунок СТО, де відбувався відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу «Ford Fiesta», номерний знак [NUMBER] ФОП [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав: 68\~480,50 грн. Транспортний засіб «BMW 325і», номерний знак [NUMBER] , яким керував Відповідач на момент ДТП від 26 січня 2021 року, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7962356 в ПрАТ «СГ «ТАС». ПрАТ «СГ «ТАС» визнало подію від 26 січня 2021 року страховою та здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу №АР/7962356 з урахуванням амортизаційного зносу та вирахуванням розміру франшизи у розмірі 50\~011.90 грн.. Враховуючи недостатність страхової виплати, для повного відшкодування завданої шкоди Відповідач повинен виплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою страхової ПрАТ «СГ «ТАС», що склала 16\~968.60 грн. Враховуючи вищенаведене, у Відповідача виникло зобов`язання відшкодувати завдані збитки різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто від 08 червня 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду ПрАТ «СК «ВУСО» відповідно до ст. ст. 1191, 1194 ЦК України, отримало право регресної вимоги до Відповідача, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме у розмірі 16\~968.60 грн. (різниця між фактичним розміром шкоди та сплаченим страховим відшкодуванням). 21 жовтня 2021 року ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) уклали Договір №21/10/2021 про відступлення права вимоги від 21 жовтня 2021 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорм страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №5037741 від 02 липня 2020 року. В добровільному порядку відповідач не відшкодовує у порядку регресу виплачену суму регламентної виплати, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили. Позивач копію ухвали про відкриття провадження отримав. Заяв, клопотань від позивача на момент розгляду справи не надійшло. У позові просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач пояснень по суті справи суду не надав, ухвалу суду про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками до неї отримав 06 серпня 2022 року. Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №5037741 від 02 липня 2020 року, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу, а саме автомобіля «Ford Fiesta», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 26 січня 2021 року, близько 12 год. 15 хв., по А/Д М-05 «Київ-Одеса» 15 км+300 м, мала місце ДТП за участю транспортного засобу «BMW 325i», номерний знак [NUMBER] - під керуванням [PERSON] та автомобіля «Ford Fiesta» номерний знак [NUMBER] - водій [PERSON] . Судом встановлено, що згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2021 року по справі №369/1436/21, 26 січня 2021 року, близько 12 год. 15 хв., по А/Д М-05 «Київ-Одеса» 15 км.+300 м. Відповідач, керував автомобілем «BMW 325і», номерний знак [NUMBER] , на перехресті нерівнозначних доріг по вул. Київська, с. Гатне та вул. Машинобудівників, при виїзді з другорядної дороги на головну не надав превагу в русі автомобілю «Ford Fiesta», номерний знак [NUMBER] , та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідач порушив п. 2.3 (б); 16.11 Правил дорожнього руху України, за що передбачені адміністративна відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Суд визнав [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Ford Fiesta», номерний знак [NUMBER] , що підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2021 року по справі №369/1436/21. Відповідно до з ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. Як вбачається з матеріалів справи, довірена особа [PERSON] (водій автомобіля «Ford Fiesta», номерний знак [NUMBER] ) звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. 26 січня 2021 року було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу «Ford Fiesta», номерний знак [NUMBER] внаслідок ДТП від 26 січня 2021 року та складено акт (протокол) огляду транспортно засобу - заява на виплату, фото-таблиця пошкоджень. Згідно рахунку-фактури №25 від 26 січня 2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford Fiesta», номерний знак [NUMBER] склала 68\~480,50 грн. Факт ДТП від 26 січня 2021 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом №2141255-1 від 08 червня 2021 року. Згідно Договору №5037741 від 02 липня 2020 року, на підставі страхового акту, співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи, через автосервіс у сумі 68\~480,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування №21876 від 08 червня 2021 року. Згідно страхового акту №2141255-1 від 08 червня 2021 року сума страхового відшкодування у 68\~480,50 грн. перерахована на рахунок СТО, де відбувався відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу «Ford Fiesta», номерний знак [NUMBER] ФОП [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав: 68\~480,50 грн. Транспортний засіб «BMW 325і», номерний знак [NUMBER] , яким керував Відповідач на момент ДТП від 26 січня 2021 року, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7962356 в ПрАТ «СГ «ТАС». ПрАТ «СГ «ТАС» визнало подію від 26 січня 2021 року страховою та здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу №АР/7962356 з урахуванням амортизаційного зносу та вирахуванням розміру франшизи у розмірі 50\~011,90 грн.. 21 жовтня 2021 року ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] уклали Договір №21/10/2021 про відступлення права вимоги від 21 жовтня 2021 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договором страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №5037741 від 02 липня 2020 року. Доказів щодо визнання недійсним Договору №21/10/2021 про відступлення прав вимоги від 21 жовтня 2021 року суду не надано. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина 1 статті 10 Закону України «Про страхування»). Згідно з приписами статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини 4 статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина 1 статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Учасники справи згідно з її матеріалами мають зобов`язання: договірне зобов`язання між позивачем і потерпілим - за договором добровільного майнового страхування; деліктне зобов`язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП. Вимога позивача (страховика потерпілої) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. У п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття регрес та суброгація. У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): вказано, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Так, на момент ДТП автомобіль «Ford Fiesta», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » був застрахований за договором добровільного страхування наземного транспорту «НАША АВТОЦИВІЛКА» №5037741 від 02 липня 2020 року. На підставі страхового акта № 2141255-1 від 08 червня 2021 року страховиком ПраТ СК «ВУСО» здійснено виплату страхового відшкодування за Договором страхування №5037741 від 02 липня 2020 року на рахунок СТО, де відбувався відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу «Ford Fiesta», номерний знак [NUMBER] ФОП [PERSON] , сума страхового відшкодування 68\~480,\~50 грн., що підтверджується платіжним дорученням №21876 від 08 червня 2021 року. Таким чином до ПраТ СК «ВУСО» перейшло право вимоги на отримання від винної особи [PERSON] компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Ford Fiesta», номерний знак [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка мала місце 26 січня 2021 року близько 12 год. 15 хв. по А/Д М-05 «Київ-Одеса» 15 км+300 м. 21 жовтня 2021 року ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] уклали Договір №21/10/2021 про відступлення права вимоги від 21 жовтня 2021 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №5037741 від 02 липня 2020 року. На цій підставі позивач звернувся до ФОП [PERSON] з вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Відповідач на час розгляду справи відзив по справі та докази на підтвердження своїх заперечень не надав, не заявив клопотань про витребування доказів у разі складнощів в їх отриманні, не повідомив про причини неможливості подати такі докази. А відтак фактично не заперечував проти фактичних обставин справи. Отже ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону, вимоги ФОП [PERSON] суд вважає обґрунтованими і доведеними. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Що стосується витрат, пов`язаних із розглядом справи на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. З матеріалів справи вбачається, що інтереси ФОП [PERSON] представляв адвокат Мазуренко С.С. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №\~1189812 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №\~6069/10 від 18 травня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Пунктом 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з частинами 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). Як убачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, зокрема, не долучено до матеріалів справи договору про надання правової допомоги. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу з відповідача. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial