Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, зменшення розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості за аліментами. В обґрунтування позову вказує, що 05.03.2005 між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом №103. Від вказаного шлюбу народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29.03.2023 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20.06.2023, що залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 29.01.2024, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) на двох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.03.2023 року і до повноліття дітей. Разом з тим, після розірвання шлюбу син сторін [PERSON] з середини травня 2023 року постійно проживає разом із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Тобто, ще до ухвалення рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20.06.2023, син [PERSON] постійно проживав з батьком [PERSON] , який його утримує та несе відповідні фінансові витрати. На підставі викладеного позивач просив суд припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 19.02.2024, що стягуються на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20.06.2023; змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) на одну дитину дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, щомісячно, з дня ухвалення рішення суду і до досягнення дитиною повноліття; звільнити [PERSON] від сплати заборгованості перед [PERSON] зі сплати аліментів у розмірі 25% від розміру заборгованості, які підлягали стягненню на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20.06.2023, сформованої за період з 01.06.2023 по дату ухвалення рішення суду. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 01.03.2024 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. До суду 12.03.2024 позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку «доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі в суд позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. До суду 02.04.2024 відповідачем подано відзив на позов відповідно до якого відповідач заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що позивач рішення суду від 20.06.2023 оскаржував, але його апеляційну скаргу залишено без задоволення, а тому позивач має його виконувати. Разом з тим, відповідач зазначила, що позивач створив умови, відповідно до яких ізолював сина від відповідача та не сплачує аліменти на утримання дочки. До суду 01.05.2024 надійшла заява позивача про зміну предмета позову, у якій викладено позовні вимоги в остаточній редакції, відповідно до якої позивач просив суд: припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 19.02.2024, що стягуються на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20.06.2023; змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) на одну дитину дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, щомісячно, з дня ухвалення рішення суду і до досягнення дитиною повноліття; звільнити [PERSON] від сплати заборгованості перед [PERSON] зі сплати аліментів у розмірі 25% від розміру заборгованості, які підлягали стягненню на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20.06.2023, сформованої за період з 01.06.2023 по дату ухвалення рішення суду; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку «доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі в суд позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. До суду 16.07.2024 відповідачем подано відзив на заяву про зміну предмета позову, відповідно до якої відповідач заперечувала проти задоволення вказаної заяви. Обґрунтування вказаного відзиву перекликається із обґрунтуванням відзиву на позов, також відповідач заперечила проти стягнення з неї аліментів, оскільки позивачем не обґрунтовано розмір аліментів, крім того, відповідач без рішення суду утримує свого сина. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.07.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі та заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення представників сторін, які з`явилися в судове засідання, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 05.03.2005 між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом №103. Від вказаного шлюбу народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29.03.2023 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20.06.2023, що залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 29.01.2024, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) на двох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.03.2023 року і де повноліття дітей. Разом з тим, після розірвання шлюбу син сторін [PERSON] з середини травня 2023 року постійно проживає разом із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Тобто, ще до ухвалення рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20.06.2023, син [PERSON] постійно проживав з батьком [PERSON] , який його утримує та несе відповідні фінансові витрати. Факт проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком відповідачем не оспорюється. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. При цьому, частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Системний аналіз правових норм, що регулюють стягнення аліментів, які викладені в Главі 15 СК України, дозволяє дійти обґрунтованого висновку про те, що за своєю правовою природою аліменти стягується з того з батьків, який мешкає окремо від дитини, на користь того з батьків, з ким мешкає дитина. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] з середини травня 2023 року проживає з батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні. Указана обставина визнається сторонами, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Крім того, відповідно до Висновку про визначення місця проживання дітей від 19.07.2024 вбачається, що [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де для проживання, розвитку та навчання дитини створено належні умови, про що працівниками служби у справах дітей та сім`ї райдержадміністрації складено відповідний акт від 05.01.2024. Також, згідно вказаного Висновку [PERSON] підтвердила факт того, що син [PERSON] з травня 2023 року виявив бажання проживати постійно з батьком. Таким чином після набрання рішенням суду законної сили, яким з позивача присуджені періодичні платежі за рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20.06.2023 змінились обставини, які впливають припинення періодичних платежів, а тому позивач правомірно вимагає їх припинення. На даний час неповнолітній [PERSON] перестав проживати з матір`ю та проживає з батьком, а тому суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення аліментів на користь матері, з якою перестала проживати дитина. З врахуванням викладеного, вимога про припинення стягнення з позивача аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітнього [PERSON] , що стягуються за рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20.06.2023 підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, одночасно визнавши припиненим право відповідача на отримання аліментів на утримання тієї ж дитини, яке було встановлено рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20.06.2023, оскільки одночасна сплата аліментів на утримання дитини як з боку батька на користь матері, так і з боку матері на користь батька, суперечить положенням Глави 15 Сімейного кодексу України. Разом з тим, враховуючи необхідність максимального захисту інтересів дитини на безперервність процесу отримання грошового утримання з метою забезпечення фізичного існування, фізичного та духовного розвитку, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення аліментів в частині початку перебігу стягнення аліментів за цим рішенням суду, а саме - з дати набрання ним законної сили. Позовна вимога про зменшення розміру аліментів за рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20.06.2023, яку не визнає відповідач, є похідною від позовної вимоги про припинення стягнення аліментів на сина [PERSON] , [INFO] ,. Припинення стягнення аліментів на одну з двох дітей за рішенням суду, покладатиме на державного виконавця обов`язок стягнення аліментів лише на одну дитину, тобто за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка вибула із аліментних правовідносин (ч. 3 ст. 183 СК України застосована за аналогією закону ч. 1 ст. 10 СК України). Оскільки, вимога позивача про зменшення розміру аліментів на його переконання спроможна захистити його права, відтак суд вважає за потрібне позов в цій частини також задовольнити та змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 24.10.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Стосовно заявлених позивачем вимог про звільнення від стягнення заборгованості зі сплати аліментів, суд дійшов наступного висновку. За приписом ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У даному випадку істотною обставиною, яка передбачена положеннями ч. 2 ст. 197 СК України та дає підстави позивачу вимагати звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, є фактичне проживання сина разом з ним, що відповідно вказує на знаходження дитини на повному його утриманні, і відповідно за період проживання дитини разом з позивачем, останній може бути звільненим від сплати нарахованих та не сплачених за цей час аліментів (заборгованості). Враховуючи те, що син позивача Назарій проживає з травня 2023 року, і враховуючи те, що саме з зазначеної дати дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на повному його утриманні, суд дійшов висновку про звільнення останнього від сплати заборгованості перед відповідачем зі сплати аліментів у розмірі 25 відсотків від розміру заборгованості, які підлягали стягненню на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2023, сформованої за період з 01.06.2023 по 24.10.2024. Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. При цьому, згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів неповнолітнього Назарія, враховуючи вік дитини, те, що відповідач є молодою, здоровою особою, не має інших аліментних зобов`язань стосовно інших осіб (інше суду не доведено), враховуючи, що обов`язок утримувати дитину покладається у рівних частинах на обох батьків, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача та необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з урахуванням наведеного, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 3633,60 грн. за позовні вимоги про припинення стягнення аліментів, зменшення розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Також, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн. на користь держави за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial