Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

06 березня 2024 року Дніпровська міська рада в особі міського голови звернулася до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошової компенсації. Обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що Дніпровська міська рада звертається до суду з даним позовом з метою захисту прав та інтересів територіальної громади м. Дніпра. Вказали, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2023 року у справі № 202/1583/20 відмовлено у повному обсязі у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , приватний нотаріус ДМНО Міхеєва Т.М., [PERSON] , орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, припинення права власності та визнання спадщини відумерлою. Так, у рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2023 року у справі № 202/1583/20, яке набрало законної сили 09 червня 2023 року, вказано: «З урахуванням наведеного правового регулювання та за встановлених у цій справі фактичних обставин, зокрема щодо відчуження за договором купівлі-продажу на користь добросовісного набувача спадкового майна, про відумерлість якого поставлено питання, територіальна громада має право лише на відшкодування вартості цього майна за ринковими цінами, а тому позовні вимоги територіальної громади про визнання спадщини відумерлою та передачу її позивачу задоволенню не підлягають. Отже позовні вимоги Дніпровської міської ради про визнання спадщини відумерлою, заявлені у цій справі, не підлягають задоволенню саме з тих підстав, що за умов відчуження за договором купівлі-продажу на користь добросовісного набувача спадкового майна, територіальна громада має право лише на відшкодування вартості цього майна за ринковими цінами, а не на визнання цієї спадщини відумерлою та передачу її територіальній громаді. Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на відумерлу спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, який на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину. Вказаних вище висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 22 лютого 2023 року по справі № 521/2553/19 (провадження № 61-16331св21).» Вказали, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2023 року у справі № 205/9265/19, яке набрало законної сили 21 липня 2023 року, встановлено: «У 2013\~році (більш\~точного часу\~досудовим розслідуванням\~не встановлено),\~у невідомої\~особи (Особа\~1),\~матеріали відносно\~якої виділено\~в окреме\~провадження,\~винник злочинний\~умисел спрямований\~на придбання\~права на\~чуже майно - квартиру [ADDRESS] . Для виконання зазначеного злочинного умислу Особа 1, наприкінці березня 2013 року, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, залучила у якості пособника [PERSON] , який добровільно надав згоду на співучасть у вчиненні вищевказаного злочину та повинен був виконувати роль власника квартири [ADDRESS] , використовуючи при цьому підроблений паспорт громадянина України серія та номер [NUMBER] нібито виданий Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА 8, в який вклеєно фотокартку [PERSON] та інші документи, які мають відношення до формування спадкової справи, а саме свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 08.12.1993 виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська ОСОБА _7, звіт про незалежну оцінку майна № 04/028/1 від 08.04.2013, підроблену довідку з комунального житлово- експлуатаційного підприємства № 53 від 09.04.2013 про нібито реєстрацію ОСОБА 8 у квартирі [ADDRESS] . Внаслідок умисних дій [PERSON] , що виразились у пособництві на придбанні права на майно шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, що завдало шкоди потерпілому - територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради завдано матеріальних збитків на загальну суму 208 441,00 (двісті вісім тисяч чотириста сорок одна) гривня, що в 363 рази перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на час вчинення кримінального правопорушення, що є матеріальними збитками у великому розмірі. Дії [PERSON] які виразилися: у пособництві у придбанні права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 190 КК України; у підробленні іншого офіційного документу, який посвідчується нотаріусом і який надає права з метою використання його іншою особою за попередньою змовою групою осіб кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 3 ст. 358 КК України; у використанні завідомо підробленого документа кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 4 ст. 358 КК України.» Ухвалою Ленінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~13\~липня 2023\~року у\~справі №\~205/9265/19\~встановлено зазначені\~обставини та\~звільнено [PERSON] \~від кримінальної\~відповідальності за\~ч.\~5\~ст.\~27,\~ч.\~3\~ст.\~190,\~ч.3\~ст.\~358,\~ч.\~4\~ст.\~358\~Кримінального Кодексу\~України у\~зв`язку з\~закінченням строків\~давності. Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. У разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства. Вказали, що оскільки територіальна громада у разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації за ринковими цінами. Просили суд: стягнути з [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 1198 390,00 грн. ринкової вартості спадкового майна - квартири [ADDRESS] . Судові витрати по справі покласти на відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 березня 2024 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П. В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, 07 березня 2024 року суддею сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , на який надано відповідь № 482699 від 07.03.2024. Ухвалою судді від 08 березня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. 30.04.2024 року від відповідача [PERSON] засобами поштового зв`язку надійшла заява про застосування строків позовної давності. Повідомив суд, що він не має жодного відношення до квартири за яку Міська рада вимагає від нього компенсацію. Права власності на вказану квартиру він не оформляв, продаж не здійснював, гроші не отримував, жодних збитків громаді м. Дніпра не завдав. Кримінальні провадження, на які посилається Дніпровська міська рада закриті. Вказав, що як стало йому відомо з рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2023 у справі №202/1583/20 виникнення спірних правовідносин мали місце у 2009 році, коли помер власник квартири. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина визнана судом відумерлою переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Зазначив, що з рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2023 у праві №202/1583/20 вбачається, що 22 лютого 2019 року слідчим СУ ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Лисуненко М.В., у межах кримінального провадження №12018040000000704 винесено постанову про визнання потерпілим громаду міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради у вказаному кримінальному провадженні. З цього моменту і слід рахувати трирічний строк позовної давності, хоча по факту представники Дніпровської міської ради, її комунальних підприємств, знали все з самого початку. Взагалі Дніпровська міська рада мала вжити заходів, ще у 2009-2010 році з метою визнання спадщини відумерлою, але Міська рада умисно жодних заходів для захисту та відстоювання своїх прав з 2009 по 2024 рік не вжила. Тобто, як мінімум з лютого 2019 року Дніпровська міська рада знала про порушення її прав і до лютого 2022 року повинна була звернутися з позовом про стягнення грошової компенсації, але протягом загального строку позовної давності з відповідною позовною заявою про стягнення грошової компенсації не звернулася, цивільний позов у кримінальному провадженні не подала. Дніпровська міська рада звернулася до суду лише 06.03.2024 року, після спливу строку позовної давності, який сплив 22.02.2022 року. Просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2024 року закрито підготовче провадження у справі. 12 вересня 2024 року від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідач не скористався правом на подачу відзиву на позовну заяву, однак надав заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2023 року у справі №202/1583/20 за позовною заявою Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міхеєва Тетяна Миколаївна, [PERSON] , орган опіки та піклування Індустріальної районної у м.Дніпрі ради, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, припинення права власності та визнання спадщини відумерлою в задоволенні позовних вимог Дніпровській міській раді відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог судом зазначено, що з урахуванням наведеного правового регулювання та за встановлених у цій справі фактичних обставин, зокрема щодо відчуження за договором купівлі-продажу на користь добросовісного набувача спадкового майна, про відумерлість якого поставлено питання, територіальна громада має право лише на відшкодування вартості цього майна за ринковими цінами, а тому позовні вимоги територіальної громади про визнання спадщини відумерлою та передачу її позивачу задоволенню не підлягають. Отже позовні вимоги Дніпровської міської ради про визнання спадщини відумерлою, заявлені у цій справі, не підлягають задоволенню саме з тих підстав, що за умов відчуження за договором купівлі-продажу на користь добросовісного набувача спадкового майна, територіальна громада має право лише на відшкодування вартості цього майна за ринковими цінами, а не на визнання цієї спадщини відумерлою та передачу її територіальній громаді. Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на відумерлу спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, який на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину. Вказаних вище висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 22 лютого 2023 року по справі № 521/2553/19 (провадження № 61-16331св21). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1993, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] . Згідно відповіді КП «ДМБТІ» ДОР №3125, право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 08.12.1993. Відповідно до актового запису про смерть від 17.06.2009 № 776, [PERSON] помер [INFO] . У відповідності до копії свідоцтва про народження [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , батьками дитини зазначено [PERSON] та [PERSON] . 10.04.2013 приватним нотаріусом ДМНО Міхеєвою Т.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що проживає: [ADDRESS] , за реєстром №214, паспорт громадянина України, серія та номер: [NUMBER] , виданий 19.04.2010 Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, номер запису про право власності 615287. 11.04.2013 на ім`я [PERSON] [PERSON] видано нотаріально посвідчену довіреність за № 173 щодо розпорядження спірною квартирою. 11.04.2013 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Міхеєвою Т. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 221, власником спірної квартири став [PERSON] , номер запису про право власності 625005. Спірна квартира була продана представником [PERSON] на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом ДМНО Міхеєвою Т. М. за реєстровим № 173. В подальшому власником спірної квартири став [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2013, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Міхеєвою Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 329, номер запису про право власності 1044963. В той же час судом встановлено, що 26.07.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за №12018040000000704 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. 22 лютого 2019 року слідчим СУ ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Лисуненко М.В. у межах кримінального провадження №12018040000000704 винесено постанову про визнання потерпілим громаду міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради у вказаному кримінальному провадженні. За змістом вказаної вище постанови слідчого досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] 10.04.2013 за попередньою змовою з [PERSON] у приватного нотаріуса Міхієвої Т.М., використав підробний паспорт серії [NUMBER] від 19.04.2010 виданий Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, на ім`я [PERSON] , вклеївши в паспорт своє фото (що підтверджується отриманою копією Ф1 на паспорт серії [NUMBER] від 12.04.2000, який був виданий [PERSON] , [INFO] в обмін на втрачений паспорт серії [NUMBER] ) та правовстановлюючі документи на спірну квартиру, зареєстрував право власності на вказану квартиру, тим самим заволоділи правом на майно. Досудовим розслідуванням встановлено, що кримінальним правопорушенням громаді міста Дніпро завдано майнової шкоди. 21.10.2019 у порядку передбаченому законодавством було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №12018040000000704 від 26.07.2018 відносно [PERSON] за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.190, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України. У відповідності до вказаного вище обвинувального акту - для придбання права на чуже майно спірну квартиру [PERSON] надав згоду на співучасть у вчиненні злочину та повинен був виконувати роль власника спірної квартири, використовуючи при цьому підроблений паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] , в який вклеєно фотокартку [PERSON] , та інші документи, які мають відношення до формування спадкової справи. Крім того, [PERSON] видав нотаріально посвідчену довіреність за № 173 на ім`я [PERSON] щодо розпорядження спірною квартирою та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.04.2013 на спірну квартиру на ім`я [PERSON] , видане приватним нотаріусом. На запит суду відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпропетровській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повідомило, що проведеною перевіркою за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актових записів про народження щодо [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , станом на 8 лютого 2023 року, по відділах державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у Дніпропетровській області не виявлено. Інформація про спадкоємців відсутня. Рішення не оскаржувалося та набрало чинності. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2023 року у справі №205/9265/19, яка набрала законної сили 21 липня 2023 року, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 Кримінального Кодексу України у зв`язку з закінченням строків давності. Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності п. 1 ч. 2 ст.\~284 КПК є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Ухвала набрала чинності. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Також, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.7 своєї постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року за №14, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК України. Отже, вина відповідача у спричиненні шкоди ДМР не потребує доказуванню під час розгляду вказаної цивільної справи. Так, згідно ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. У відповідності до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільний позов в кримінальному процесі, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Позивачем заявлені позовні вимоги, про стягнення з відповідача грошової компенсації у розмірі 1198390,00 грн., ринкової вартості спадкового майна квартири [ADDRESS] . Поданий Дніпровською міською радою позов спрямований на захист інтересу територіальної громади на майно, яке за своїм статусом та у зв`язку з відсутністю спадкоємців померлої особи може бути визнане відумерлою спадщиною відповідно до ст.1277 ЦК України та глави 9 ЦПК України. Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно зі ст.1280 ЦК України, якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. У разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства. Вказаних вище висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 10 серпня 2021 року по справі № 161/694/20 (провадження № 51-811км21). У Постанові від 02.08.2023 у справі № 308/8629/19, Верховний Суд дійшов висновку, що при розгляді справи щодо застосування положень ст. 388 ЦК України в поєднанні з положеннями ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «...суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлещрс обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном, як про це зазначала раніше Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц, а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням». Такими обставинами\~можуть бути,\~зокрема: підстави та\~процедури набуття\~майна добросовісним\~набувачем; порівняльна вартість\~цього майна\~з майновим\~станом особи; спрямованість волевиявлення\~учасників правовідносин; їхні фактичні наміри щодо цього майна тощо. З огляду на вищенаведене, Верховний Суд дійшов висновку, що добросовісний набувач не може нести відповідальність через порушення третіх осіб, які були вчинені в межах процедур, призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Втрата добросовісним набувачем свого статусу суперечить ст. 388 ЦК України та призводить до позбавлення його майна, що змушує добросовісного набувача самостійно щукати способи відшкодування своїх втрат. Це, на погляд Верховного Суду, є неприпустимим, оскільки покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар, про що йдеться, зокрема, в п. 6.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19. Спірне нерухоме майно, як відумерла спадщина, перебуває у власності добросовісного набувача. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2023 у справі № 521/2553/19, вказано: «Позовні вимоги Одеської міської ради про визнання спадщини відумерлою, заявлені у цій справі, не підлягають задоволенню саме з тих підстав, що за умов відчуження за договором купівлі-продажу на користь добросовісного набувача спадкового майна, територіальна громада має право лише на відшкодування вартості цього майна за ринковими цінами, а не на визнання цієї спадщини відумерлою та передачу її територіальній громаді. Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на відумерлу спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, який на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину. Територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження нього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації. Проблема застосування цивільного та цивільного процесуального законодавства при визнанні спадщини відумерлою з точки зору процедур розгляду таких справ та способу захисту інтересу територіальної громади на спадкове майно визначена висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 року у справі № 461/12525/15 (провадження № 14-190цс20), які застосовуються щодо позовних вимог Дніпровської міської ради про визнання спадщини відумерлою, заявлених у цій справі, не підлягають задоволенню саме з тих підстав, що за умов відчуження за договором купівлі-продажу на користь добросовісного набувача спадкового майна, територіальна громада має право лише на відшкодування вартості цього майна за ринковими цінами, а не на визнання цієї спадщини відумерлою та передачу її територіальній громаді. Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право». Отже, захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.» Так, в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.03.2023 у справі № 335/12292/19, вказано: «У справі, що переглядається, спір стосується спадкових правовідносин і захист цих прав є елементом таких відносин, тому має відповідати їх правовій природі. Територіальна громада не є спадкоємцем за законом чи за заповітом, проте територіальна громада є учасником спадкових відносин щодо визначення юридичної долі відумерлої спадщини, яку складають як права, так і обов`язки, що належали спадкодавцю. Відумерле майно, на яке правомірно вправі претендувати територіальна громада, складає уся спадкова маса, яка залишилася без спадкоємців за законом або заповітом. Тож територіальна громада виступає так званим екстраординарним спадкоємцем, тоді коли ординарних спадкоємців такого майна (за заповітом чи за законом) немає. Оскільки до територіального громади переходять як права, так і обов`язки, її правовий статус є таким самим як і у спадкоємців. Незважаючи на те, що набуття суб`єктивного права у територіального громади на відумерлу спадщину пов`язується з відповідним висновком суду про відумерлість такої спадщини, для територіальної громади такою самою мірою діятиме принцип, що відумерла спадщина належить територіальній громаді з моменту відкриття спадщини.» Отже застосовуючи аналогію закону, територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем. Виходячи із вищевикладеного оскільки захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права, а відтак з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна територіальна громада має право на відшкодування вартості спадкового майна за ринковими цінами в розмірі 1\~198 390,00 грн. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до\~ч.2,3\~ст.264\~ЦК України,\~позовна давність\~переривається у\~разі пред`явлення\~особою позову\~до одного\~із кількох\~боржників,\~а також\~якщо предметом\~позову є\~лише частина\~вимоги,\~право на\~яку має\~позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з приписами ст.\~267\~ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14). Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Отже, наслідки спливу позовної давності застосовується до обґрунтованого позову за наявності заяви відповідача. Як вбачається із матеріалів справи постановою слідчого СУ ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області Лисуненко М.В. від 22 лютого 2019 року визнано територіальну громаду міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради потерпілим у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018040000000704 від 26.07.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Представник Дніпровської міської ради 13 травня 2020 року звернувся до суду позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міхеєва Тетяна Миколаївна, [PERSON] , орган опіки та піклування Індустріальної районної у м.Дніпрі ради про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, припинення права власності та визнання спадщини відумерлою справа № 202/1583/20, рішення по якій ухвалено судом 20 квітня 2023 року. З даним позовом позивач звернувся до суду в березні 2024 року, тобто в межах строку позовної давності, тому суд не вбачає законних підстав для застосування строку позовної давності. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до приписів ст.\~12\~Цивільного процесуального\~кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 78\~ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Виходячи із вищевикладеного, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом наведені вище обставини, підтверджені доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та враховуючи надані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та територіальна громада має законне право на відшкодування вартості спадкового майна за ринковими цінами. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 17976,00 грн., у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 17976,00\~грн. на користь позивача.

Outcome: approved