Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком, в якому позивач просив суд визначити місце проживання [PERSON] [INFO] , з її батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначив, що з відповідачкою по справі перебував в зареєстрованому шлюбі з 04.05.2012 року. Від спільного життя мають доньку, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.10.2018 року їхній шлюб було розірвано. Вказав, що 18.06.2020 року рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва йому було відмовлено в задоволенні позову про встановлення місця проживання дитини, через врахування судом висновку органу опіки та піклування. Вважав, що через зміну обставин на дату звернення з позовом, він має право на повторне звернення до суду з питанням щодо визначення місця проживання доньки разом з ним. Позивач зазначив, що весь час з дня народження їхньої спільної дитини, він фактично займався її вихованням та утриманням, а відповідачка ж систематично ухилялась від своїх обов`язків. Після розірвання шлюбу, відповідач забрала їхню спільну доньку та її сина від першого шлюбу, [PERSON] , [INFO] , і деякий час місце знаходження доньки йому не було невідомо. Вказав, що не маючи власного житла, відповідач з дитиною не мала постійного житла, і періодично змінювала своє місце проживання, перебувала то у своїх родичів, то у знайомих, та часто змінювала партнерів, бажаючи налагодити своє особисте життя. За час проживання з матір`ю його донька часто не була готова до уроків, часто пропускала уроки через хворобу та сімейні обставини тощо. У зв`язку з тим, що умови проживання дитини за адресою відповідача не відповідають інтересам дитини, він забрав дитину до себе однак, дійти взаємної згоди щодо місця проживання дитини з відповідачкою не виявляється можливим. На тепер донька змінила навчальний заклад, переведена до Миколаївської загальноосвітньої школи № 43, куди відповідач не відвідує, не цікавиться навчанням, успіхами доньки, не придбає одяг, книжки та інше, все що треба для розвитку та навчання дитини. Позивач вказав, що він одноособово здійснює всі батьківські обов`язки щодо виховання та утримання доньки, має всі для виховання, проживання та навчання дитини. Він є приватним підприємцем та має достатній заробіток для того щоб належним чином виховувати та утримувати дитину, в той час як відповідач не працює, постійного самостійного доходу не має. Зазначив, що він продовжує сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання доньки, хоча фактично донька проживає з ним та знаходить на його утриманні, а отже вказані кошти використовуються не за призначенням. Через неможливість досягнення згоди з відповідачем щодо місця проживання дитини, він був змушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.01.2022 року було відкрите загальне позовне провадження, копії названої ухвали суду направлені сторонам по справі. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] - адвокат Щукіна Н.О. з позовом не погодилася та просила відмовити у його задоволенні. Вказала, що дійсно між сторонами існують особисті неприязні стосунки, що на жаль відображається на виконанні своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої [PERSON] . З часу повномаштабного вторгнення рф на територію України, позивач забрав доньку та без відома відповідачки відвіз її до м. Львів. До сьогодні він разом з дитиною перебуває у західній частині Україні, не повідомляючи адресу свого місцезнаходження, таким чином обмежуючи матір дитини у прийнятті участі у житті доньки. Зазначила, що позивач переховує від неї дитину, не дає їй можливості спілкуватись з донькою навіть по телефону. В судове засідання призначене на 03.10.2024 р. сторони не з`явилися. Представник позивача - адвокат Наставшева Т.Ю. в судове засідання не з`явилися, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись судові повістки, які повернулись на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Представник третьої особи Служби у справах дітей Корабельного району ММР надала суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника Служби, просила розглянути справу з урахуванням інтересів малолітньої дитини. Представник третьої особи Служби у справах дітей Центрального району ММР про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення сторін про розгляд справи, враховуючи те, що відповідач скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву, суд виважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторним Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 27.08.2018 року, актовий запис № 440. З відомостей реєстру територіальної громади від 19.03.2024 р. вибачається, що разом з позивачем за адресою його реєстрації: [ADDRESS] , зареєстрована його донька, [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав, квартира за вказаною адресою є власністю позивача [PERSON] на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва у справі № 488/4391/18, виданого 26.04.2019 р, що підтверджується наявною в матеріалах справи інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.02.2024 р. за № 365412792. Факт спільного проживання та забезпечення належним умов для проживання та навчання дитини також підтверджений Актами обстеження умов проживання від 01.09.2020 р., 27.07.2021 року, складені представниками служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради. З характеристики на ученицю 2-Б класу Миколаївської загальноосвітньої шкоди № 32 імені [PERSON] . [PERSON] , 2012 р.н., складеною класоводом [PERSON] та підписаною директором школи [PERSON] вбачається, що на час відвідування дитиною 2 класу названої школи остання проживала у неповній сім`ї разом з братом і матір`ю (власного житла не мають), але з татом мала доброзичливі стосунки. З часом бажання дівчинки вчитися згасало через те, що не було підтримки з боку мами. Дуже часто не була готова до уроків за розкладом (не було відповідного зошита чи підручника, альбому, ножиць). Програмовий матеріал першого класу засвоїла на початковому рівні (знала не всі букви; забувала рукописні букви, тому дуже важко було списувати друковані тексти, важко було обчислювати значення виразів, тому що не знала склад числа, розв`язувати задачі). На уроках активності не проявляла, часто пропускала уроки через хворобу та сімейні обставини. На період карантину у 1 класі завдання виконувала не всі і не завжди вчасно. Влітку стала більше спілкуватись із батьком, який найняв репетитора. До другого класу дівчинка прийшла підготовлена: вміє читати, списує друковані тексти, пише під диктування, обчислює вирази на додавання і віднімання. З названої характеристика також вбачається, що мати дитини достатньо уваги вихованню дівчинки, але недостатньо - навчанню. З характеристики складеної класним керівником [PERSON] та засвідченої директором Миколаївської гімназії № 43 імені К.Ф. Ольшанського Миколаївської міської ради Миколаївської області на ученицю 5-А класу [PERSON] , [INFO] , вбачається, що дівчинка навчається в гімназії з третього класу. До навчання ставиться відповідально, має бажання вчитися. Уроки відвідує регулярно, пропускає тільки по поважній причині. проживає з батьком, який приділяє належну' увагу навчанню та вихованню дитини, бере участь у шкільному та особистому житті дитини, спілкується з вчителями, класним керівником учениці. Хвилюється за її навчання та виховання. Приймає участь у загальношкільних та класних батьківських зборах. Стосунки в родині приязні. Фізичного та психологічного насилля до дівчинки в сім`ї не виявлено. З листа Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради від 03.06.2021 р. вбачається, що для складання акту обстеження умов проживання відповідача, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , спеціалістами служби у справах дітей адміністрації Центрального району був здійснений вихід за адресою її проживання. У результаті відвідування вказаної адреси 03.06.2021 двері ніхто не відкрив, скласти відповідний акт не надалося за можливе. Судом також встановлено, що 30.04.2024 р. Центром дитячої та сімейної психології "Нумо Центр" м. Тернополя був складений Висновок щодо відношення дитини до обох батьків, з висновку якого вбачається, що на теперішній час дитина відчуває емоційну прив`язаність та ввідчуття безпеки до батька. Ситуація, яка склалася у її сім`ї являється для неї травматичною, оскільки речі, які відбувалися з нею у період проживання з .мамою являються для неї стресовими та викликають у неї емоційний дискомфорт. За словами [PERSON] , вона хоче жити з батьком та час від часу бачитися з мамою ( але не у Миколаєві, оскільки вона не хоче контактувати з її новим чоловіком та відчуватиме себе там не дуже добре). Ухвалюючи рішення у даній справі, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. З висновку органу опіки та та піклування виконкому Миколаївської міської ради про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , складеного 16.08.2024 р. вбачається, що після повномасштабного вторгнення РФ на територію України, батько разом з донькою виїхали до м. Тернополя де наразі і перебувають. Згідно акту обстеження умов проживання, наданого відділом соціально-правового захисту дітей служби у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей, гр. [PERSON] з донькою проживають у квартирі на підставі договору оренди. Дитина має окрему кімнату, окреме ліжко, письмовий стіл, шкільне приладдя, ноутбук. Дівчинка забезпечена взуттям, одягом відповідно до віку та сезону та всім необхідний для повноцінного розвитку дитини. Відповідно до інформації, наданої Комунальним закладом «Тернопільський міський центр соціальних служб», за висновком оцінки потреб сім`ї встановлено, що [PERSON] спроможний виконувати обов`язки з виховання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та доглядати за нею. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та виховання дитини здійснює самостійно. З названого висновку вбачається, що спеціалістами служби у справах дітей адміністрації Корабельного району, у телефонному режимі, проведена бесіда з матір`ю, [PERSON] . Громадянка повідомила, що заперечує проти проживання доньки з її колишнім чоловіком та має намір повернути дитину собі, про що написала письмове пояснення. Згідно характеристики, наданої виконавчим комітетом Мішково-Погорілівською сільською радою Миколаївської області, [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , тимчасово не працює, влаштовується на службу до лав збройних сил України. Громадянка [PERSON] перебуває в шлюбі (чоловік є військовослужбовцем НГУ в/ч [NUMBER] ), має на утриманні сина від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Зі слів сусідів [PERSON] порядна та працьовита людина, спиртними напоями не зловживає. Службою у справах дітей Мішково-Погорілівської сільської ради обстежені умови проживання матері дитини. Умови проживання задовільні, для виховання дитини створені всі умови. Наразі мати пішла на службу до Збройних Сил України. Службою у справах дітей Корабельного району ММР також зазначено, що [PERSON] , [INFO] , письмово виклала свою думку, у якій зазначила, що хоче проживати лише з батьком, з яким у неї склалися теплі взаємовідношення. Хоча не проти спілкування з матір`ю, але не за місцем її проживання. Виходячи з найкращих інтересів дитини, орган та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважав доцільним визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . При ухваленні рішення суд звернув увагу на те, що відповідач, заперечуючи проти задоволення позову щодо визначення місця проживання малолітньої доньки з батьком, не надала суду інформації про дійсне місце її проживання та у своїх заявах, поданих через представника - адвоката Щукіну Н.О., вказувала адресу її реєстрації разом з позивачем по справі: [ADDRESS] , де, як вбачається з Витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва від 19.03.2024 р., наразі не є зареєстрованою. Доказів протилежного суду не надано. Інформації про створення відповідачем як матір`ю дитини належних умов для проживання та виховання доньки [PERSON] , 2012 р.н., матеріали справи не містять. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи встановлені судом обставини, вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, визначивши місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з її батьком - [PERSON] . Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved