Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідачів не чинити їй перешкоди у відновленні хвіртки, шириною 0,80 м, в паркані шириною 2,40 м, який розмежовує суміжні земельні ділянки та розташований між належною їй частиною будинку та входом у погріб. Також просила визнати за нею право проходу на суміжну земельну ділянку, належну відповідачам, у визначені мировою угодою від 21.05.2013 періоди з 8 год. 00 хв. ранку до 20 год. 00 хв. вечора через зазначену в позовних вимогах хвіртку та зобов`язати відповідачів не чинити їй у визначені мировою угодою від 21.05.2013 періоди, з 8 год. 00 хв. ранку до 20 год. 00 хв. вечора перешкоди в користуванні зазначеною хвірткою та проходу на суміжну земельну ділянку, належну відповідачам. На обґрунтування позову зазначила, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 29.03.2013, посвідченого приватним нотаріусом Вихватнюк А.А., вона є власником частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на приватизованій земельній ділянці. Власником іншої частини зазначеного житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння до листопада 2017 року була [PERSON] , а з 27.11.2017 року власниками другої половини будинку та відповідної земельної ділянки, на якій розташований будинок, є дочки [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Фактично, будинок за адресою: [ADDRESS] поділено на два домоволодіння, які обладнані окремими виходами та мають окремі подвір`я. У позивача з цією сім`єю склались давні взаємні непрязні стосунки, тому для того, щоб здійснювати щорічно елементарні ремонтні роботи для підтримання будинку в належному житловому стані, вона вимушена була звертатись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном та встановлення земельного сервітуту, з позовом про визнання права, припинення дії, яка порушує право та примусове виконання зобов`язання в натурі, а також з позовом про усунення перешкод у користуванні майном та зобов`язання вчинити дії. У зв`язку зі зверненням позивача до суду, Ладижинським міським судом Вінницької області 21.05.2013 року було винесено судове рішення в цивільній справі №135/604/13-ц, яке 27.05.2013 року вступило в закону силу, згідно якого судом визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та тодішнім співвласником житлового будинку та земельної ділянки [PERSON] . За умовами визнаної судом мирової угоди відповідач [PERSON] , зокрема, надала [PERSON] право обмеженого безкоштовного користування належного їй на праві власності земельною ділянкою, кадастровий номер 0510600000:07:019:0251, розміром 1 м на 4 м, розташованої вздовж зовнішньої стіни будинку за адресою: [ADDRESS] , зі сторони подвір`я, належного [PERSON] , а також земельною ділянкою розміром 1 м на 4 м та 1м на 5м, розташованої вздовж зовнішніх стін належної позивачу літньої кухні, зі сторони подвір`я, належного [PERSON] . Крім цього, 21.05.2014 року в цивільній справі №135/361/14-ц було ухвалено судове рішення усунути позивачу перешкоди в користуванні майном, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в облаштуванні проходу з хвірткою шириною 0,80 м у паркані шириною 2,40 м, який розмежовує суміжні земельні ділянки та розташований між належною [PERSON] частиною будинку та входом у погріб, для проходу на суміжну земельну ділянку, належну [PERSON] , у визначені мировою угодою від 21.05.2013 року періоди. Однак, позивач зазначила, що після зміни в листопаді 2017 року власника суміжної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , нові власники земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] почали заперечувати її право проходу на суміжну земельну ділянку, належну вже їм на праві власності, у визначені мировою угодою періоди для здійснення ремонтних робіт частини будинку та літньої кухні позивача, мотивуючи це тим, що з ними мирова угода по земельному сервітуту не укладалась, тому вони не зобов`язані дотримуватись зобов`язань, що містяться в мировій угоді. Також 20.04.2019 відповідачі [PERSON] та [PERSON] самовільно демонтували облаштовану позивачем, на підставі рішення Ладижинського міського суду від 21.05.2014 у справі №135/361/14-ц хвіртку, шириною 0,80 м, в паркані 2,40 м, який розмежовує суміжні земельні ділянки та розташований між належною їй частиною будинку та входом у погріб, яка була облаштована для проходу на суміжну земельну ділянку, належну на даний час відповідачам, у визначені мировою угодою від 21.05.2013 року періоди. Замість демонтованої хвіртки, відповідачі збудували глухий цегляний паркан, у зв`язку з чим створили їй істотні перешкоди у здійсненні ремонтних робіт будинку зі сторони суміжної земельної ділянки у визначені мировою угодою та земельним сервітутом періоди часу. Позивач судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Додатково повідомила, що через дії відповідачів в неї є перешкоди щодо ремонту та обслуговування частини будинку, який знаходиться зі сторони відповідачів. Будинок розділений на 2 частини, поділ відбувався ще між їхніми батьками. З попереднім власником будинку жили більш-менш мирно, тоді вона могла робити ремонтні роботи. Згодом із попереднім власником досягли мирним шляхом сервітуту, відновили хвіртку між їхніми ділянками. 5 років ходили хвірткою та робили ремонт. Але згодом дочки попереднього власника [PERSON] переписали майно на себе, після чого почали не пускати її через хвіртку, яку потім демонтували. В цьому році вирішила робити ремонт під час дії сервітуту ,але власники почали скандалити, обливати нечистотами. Між ними є ще один паркан, але він має довжину не 2,4 м, а менше, тому вважає, що її вимоги є зрозумілими. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] двічі повідомлялися про розгляд справи за зареєстрованою адресою місця проживання, однак в судове засідання не з`явилися. Враховуючи наведене,\~суд вважає\~за можливе\~ухвалити рішення\~на\~підставі\~наявних\~у справі\~доказів,\~що\~відповідає\~положенням ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з частиною першою\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41Конституції\~України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. \~Право приватної власності є непорушним. Згідно із\~ст.317\~ЦК України\~власникові належать\~права володіння,\~користування та\~розпоряджання своїм\~майном. Згідно із\~ст. 319 ЦК України власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 395 ЦК України\~речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут). Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень\~глави 29 цього Кодексу\~(стаття 396 ЦК України). Статтею 98 ЗК України\~визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. За змістом статей\~91,\~96 ЗК України\~власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. (стаття 100 ЗК України). Відповідно до\~статті 401 ЦК України\~право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно з частиною першою\~статті 402 ЦК України\~сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Статтею 404 ЦК України\~передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Відповідно до\~статті 102 ЗК України\~дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадках: а) поєднання в одній особі суб`єкта права земельного сервітуту, в інтересах якого він встановлений, та власника земельної ділянки; б) відмови особи, в інтересах якої встановлено земельний сервітут; в) рішення суду про скасування земельного сервітуту; г) закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут; ґ) невикористання земельного сервітуту протягом трьох років; д) порушення власником сервітуту умов користування сервітутом. На вимогу власника земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, дія цього сервітуту може бути припинена в судовому порядку у випадках: а) припинення підстав його встановлення; б) коли встановлення земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, за її цільовим призначенням. Статтею 406 ЦК України\~визначено, що сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. У відповідності до частини першої\~статті 101 ЗК України\~та статті 403 ЦК України\~дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Судом встановлено,\~що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №135270111 від 22.08.2018 [PERSON] належить за адресою: [ADDRESS] , право власності на житловий будинок у розмірі 45/100, земельну ділянку кадастровий номер 0510600000:07:019:0252 площею 0,1182 га для ведення особистого селянського господарства, земельна ділянка 22/2, земельну ділянку кадастровий номер 0510600000:07:019:0198 площею 0,084 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельна ділянка 22/2, на підставі договору дарування земельної ділянки та житлового будинку від 29.03.2013, посвідченого приватним нотаріусом Вихватнюк Л.А. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] є співвласниками по 11/40 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Право власності за відповідачами на їхні частки будинку зареєстровано 27.11.2017 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.11.2017. Крім того, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №199262012 від 06.02.2020 [PERSON] належить право безкоштовного користування (сервітут) земельною ділянкою розміром 1м на 4м, розташованої вздовж зовнішньої сторони стіни будинку за адресою: [ADDRESS] , зі сторони подвір`я належної власникам земельної ділянки, а також земельною ділянкою розміром 1 м на 4 м та 1м на 5 м, розташованої вздовж зовнішньої сторони належної [PERSON] літньої кухні зі сторони подвір`я, належного власника земельної ділянки. Підстава виникнення обтяження ухвала суду від 21.05.2013, видана Ладижинським міським судом у справі № 135/604/13-ц. Згідно ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 21.05.2013 року в цивільній справі №135/604/13-ц, яка 27.05.2013 року вступила в закону силу, судом визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] і тодішнім співвласником житлового будинку та земельної ділянки [PERSON] . За умовами визнаної судом мирової угоди відповідач [PERSON] , зокрема, надала [PERSON] право обмеженого безкоштовного користування належного їй на праві власності земельною ділянкою, кадастровий номер 0510600000:07:019:0251, розміром 1 м на 4 м, розташованої вздовж зовнішньої стіни будинку за адресою: [ADDRESS] , зі сторони подвір`я, належного [PERSON] , а також земельною ділянкою розміром 1 м на 4 м та 1м на 5м, розташованої вздовж зовнішніх стін належної позивачу літньої кухні, зі сторони подвір`я, належного [PERSON] . Також 21.05.2014 року в цивільній справі №135/361/14-ц було ухвалено судове рішення усунути позивачу перешкоди в користуванні майном, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в облаштуванні проходу з хвірткою шириною 0,80 м у паркані шириною 2,40 м, який розмежовує суміжні земельні ділянки та розташований між належною [PERSON] частиною будинку та входом у погріб, для проходу на суміжну земельну ділянку, належну [PERSON] , у визначені мировою угодою від 21.05.2013 року періоди. Судом встановлено, що після зміни власника суміжної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , у позивача з`явились перешкоди в користуванні відповідно до умов сервітуту земельною ділянкою відповідачів для здійснення ремонтних робіт частини будинку та літньої кухні позивача. Позивач вказує, що 20.04.2019 відповідачі [PERSON] та [PERSON] самовільно демонтували облаштовану позивачем, на підставі рішення Ладижинського міського суду від 21.05.2014 у справі №135/361/14-ц хвіртку, шириною 0,80 м, в паркані 2,40 м, який розмежовує суміжні земельні ділянки та розташований між належною їй частиною будинку та входом у погріб, яка була облаштована для проходу на суміжну земельну ділянку, належну на даний час відповідачам, у визначені мировою угодою від 21.05.2013 року періоди. Замість демонтованої хвіртки, відповідачі збудували глухий цегляний паркан, у зв`язку з чим створили їй істотні перешкоди у здійсненні ремонтних робіт будинку зі сторони суміжної земельної ділянки у визначені мировою угодою та земельним сервітутом періоди часу. Відповідачі проти цих обставин не заперечили. Вказані обставини підтверджуються також фотографіями, наданими позивачем у справі. Наявність перешкод реалізації сервітуту підтверджується: розслідуваним поліцією кримінальним провадженням за № 12018020070000206 від 14.09.2018, порушеного за заявою [PERSON] , а також заявою позивача про самоуправство, поданою 23.04.2019 до прокуратури. Згідно постанови від 18.10.2018 слідчим кримінальне провадження було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення в діях [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що після зміни в листопаді 2017 року власника суміжної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , нові власники земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] почали чинити перешкоди [PERSON] у користуванні земельним сервітутом, визначеним згідно ухвали Ладижинського міського суду від 21.05.2013 року у справі, сторонами якої були позивач та [PERSON] . При цьому остання була власником домоволодіння, яке на даний час в рівних частках належить [PERSON] та [PERSON] . Відтак, суд дійшов висновку що оскільки між позивачем та попереднім власником домоволодіння діяв сервітут, то дія такого сервітуту зберігається і для нових власників земельної ділянки - [PERSON] та [PERSON] . Оскільки згідно\~статті 101 ЗК України\~дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 307/2449/19, відповідно до яких дія земельного сервітуту зберігається і для нового власника земельної ділянки. При цьому відповідачами не доведено того, що у позивача відпала потреба у використанні частини земельної ділянки, належної відповідачам. Визначених законом підстав для припинення земельного сервітуту не встановлено. 03.04.2023 [PERSON] направила відповідачам [PERSON] та [PERSON] Пропозицію мирного врегулювання спору щодо усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. Зазначену Пропозицію відповідачі отримали 04.04.2024 р., однак мирного вирішення спору між позивачем та відповідачами так і не відбулося. Тому, суд вважає, що [PERSON] як власник частини житлового будинку та відповідної земельної ділянки, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування своїм майном, шляхом зобов`язання відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити їй у цьому перешкоди, а саме, у відновленні хвіртки та наданні права проходу на суміжну земельну ділянку, належну відповідачам. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За приписами ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. [PERSON] при зверненні до суду з цим позовом сплатила 2422,4 грн. судового збору, а також 6000 грн. за надання правничої допомоги, що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 10.06.2024, квитанцією до прибуткового касового ордеру, актом виконаних робіт від 12.06.2024. Вимоги позивача задоволені, а тому судові витрати підлягають компенсації з відповідачів у повному розмірі. На підставі викладеного та

Outcome: approved