Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернуласядо суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Синельниківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 31.05.2008 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.04.2014 шлюб між ними розірвано. В подальшому, а саме 31.12.2015 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На теперішній час нею змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку з реєстрацією шлюбу 03.04.2021 з [PERSON] . За час спільного проживання у з відповідачем у них народились діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на даний момент проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS] , та перебувають на її утриманні. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.04.2014 змінено розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання їх спільних дітей з 700 гривень на 1/3 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Також стягнуто з відповідача на її користь додаткові витрати на [PERSON] , [INFO] , пов`язані з хворобою дитини, в розмірі 500 гривень щомісячно. Не зважаючи на норми закону, не зважаючи на рішення суду, яке є обов`язковим для виконання, відповідач сплачує аліменти не в повному обсязі. Загальний борг за виконавчим документом за період з грудня 2019 року по січень 2023 року включно складає 103304,92 гривень. Розмір заборгованості за аліментами, визначений державним виконавцем, відповідачем в судовому порядку не оскаржено. Загальна сума пені за несплату аліментів у період з грудня 2019 року по січень 2023 року, відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України, становить 103304,92 грн. Окрім несплати аліментів, відповідач не бере участі у вихованні дітей, не провідує доньок, не дзвонить по телефону чи іншими засобами зв`язку, не цікавиться здоров`ям дітей, навчанням, вихованням, розвитком, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дітей. Враховуючи те, що відповідач самоусунувся від виховання дітей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з доньками, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, діти проживають з нею та повністю знаходяться на її утриманні, вона без згоди відповідача не може ані виїхати з дітьми за кордон, ані самостійно вирішувати місце проживання дітей, тощо, тому вона вважає, що [PERSON] може бути позбавлений батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Просить стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за період з 01.12.2019 по 31.01.2023 у розмірі 103304,92 грн., та позбавити відповідача його батьківських прав щодо дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Представник відповідача [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги вони не визнають з наступних підстав. Щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2019 року по січень 2023 року зазначає, що станом на грудень 2019 вже існувала заборгованість у сумі 13822,30 грн. Ця сума включена до розрахунку заборгованості помилково, оскільки виникла у попередній період. А пеня за січень 2023 не має бути розрахована з 01.01.2023 по 31.01.2023, оскільки пеня за січень 2023 має нараховуватись починаючи з 01.02.2023. Тому ця сума також помилково включена у сукупний розмір пені. Крім того, з початком збройної агресії Російської Федерації, відповідача було відправлено за місцем роботи у відпустку без збереження заробітної плати, але він все одно сплачував аліменти з урахуванням своїх матеріальних можливостей. Щодо заборгованості за аліментами відповідач не заперечує, але не вважає, що винен в цій заборгованості, тож не має нести відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів з дати початку відпустки без збереження заробітної плати. Також, відповідач має ще одну дитину у другому шлюбі - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з відповідачем. Не дивлячись на зміну сімейних обставин, відповідач не звертався до суду із позовом про зменшення аліментів на утримання двох доньок, які проживають зараз із позивачкою, а продовжує виплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх доходів. Крім того, щодо позбавлення батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] не погоджується, оскільки має бажання спілкуватись зі своїми доньками, але не може знайти спільну мову з їх матір`ю. Такі обставини унеможливлюють нормальне спілкування. Мати дітей постійно налаштовує доньок негативно до їх батька, каже їм, що він погана людина і не дозволяє спілкуватись з ними. Відповідач вимушений дочекатися поки доньки виростуть та зможуть самостійно критично мислити. Тоді з ними можна буде спілкуватись особисто без посередництва їх матері. Позивачка надає довідки від 08.02.2023, відповідно до яких відповідач у 2022 - 2023 році не відвідував батьківські збори, не спілкувався із класним керівником, не приходив на родинні свята у школу та не цікавився навчальними досягненнями , але з початку збройної агресії Російської Федерації діти навчаються дистанційно, знаходячись вдома, батьківські збори не проводились, свята не святкувались. Щодо посилань позивачки на те, що без дозволу батька вона не може з дітьми виїхати на відпочинок за кордон зазначає, що відповідач жодного разу не чинив таких перешкод. Він в будь-який час готов надати відповідну нотаріальну заяву. Позивачка не надала жодного доказу на підтвердження, що відповідач чинив подібні перешкоди на її прохання надати дозвіл на вивіз дітей за кордон. Також, звертає увагу суду, що діти доглянуті, розвинені, навчаються у школі, регулярно харчуються, що виключає підстави вважати, що батьки ухиляються від належного виховання. Батьки утримують дітей. Мати з ними проживає та займається вихованням, батько утримує дітей шляхом сплати аліментів. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Просить відмовити у задоволенні позову повністю. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився. Представник третьої особи не заперечувала проти позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку. [INFO] в м.Синельникове Дніпропетровської області народилася [PERSON] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. [INFO] в м.Синельникове Дніпропетровської області народилася [PERSON] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19 листопада 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. 03 квітня 2021 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03 квітня 2021 року. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року, яке набрало законної сили 04 жовтня 2018 року, змінено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2014 року, на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 700 щомісячно, на 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення найстаршою дитиною - [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] , а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на дитину - [PERSON] , [INFO] , пов`язані з її хворобою, в розмірі 500 гривень 00 копійок щомісячно, на час перебування на «Д» обліку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Крім того, даним рішенням встановлено, що 31.12.2015 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб та прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання №2706 від 29 вересня 2020 року [PERSON] , [INFO] , з 29 вересня 2020 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 02 грудня 2022 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 29 вересня 2020 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту про проживання від 27 лютого 2023 року за адресою: [ADDRESS] мешкає [PERSON] разом з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Батько у вихованні дітей участі не приймає. Згідно з довідками Синельниківського ліцею №5 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області №11 та № 12 від 08 лютого 2023 року [PERSON] - батько здобувача освіти 8 класу [PERSON] , [INFO] , та здобувача освіти 5 класу [PERSON] , [INFO] , у 2022-2023 навчальному році не відвідував батьківські збори, не спілкувався із класним керівником та з учителями-предметниками, не приходив на родинні свята у школу та не цікавився їх навчальними досягненнями. Постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Петрової К.В. від 26 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] про стягнення на підставі виконавчого листа №191/711/18, виданого10 жовтня 2018 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області, з [PERSON] аліментів на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення найстаршою дитиною - [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 07 лютого 2023 року по виконавчому провадженню [NUMBER] [PERSON] має заборгованість за період з січня 2019 року по грудень 2023 року у розмірі 103304,92 грн. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10 лютого 2018 року [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради №375/0/8-23 від 25 жовтня 2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування Синельниківської міської ради щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дітей -[PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також судом були допитані неповнолітні діти, стосовно яких вирішується питання про позбавлення батьківських прав. Так, свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що зі своїм батьком [PERSON] вона спілкувалась дуже давно. Коли їй було років 6, то вони з їздили до бабусі в гості і там бачились з ним. В наступний раз вони бачились по відеозв`язку зі служби у справах дітей. З батьком спілкуватись не хоче, тому що його в її житті ніколи не було. Мама ніколи їй не забороняла спілкуватись з батьком, нічого погано про нього ніколи не говорила. На даний час батько за кордоном, як їй сказала мама, а аліменти сплачує бабуся- мати батька. Батько їй ніколи не телефонував, не писав повідомлень. Років 5 потому вона також останній раз спілкувалась з бабусею. Ні бабуся, ні батько не проявляють ініціативу щодо їх спілкування. Неповнолітній свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знає про позов мами про позбавлення її батька батьківських прав та згодна з ним. З батьком вона не спілкується, останній раз це було років 7 тому. Тоді батько відвіз їх з бабусею до цирку, де вони дивились виставу, а батько в цей час поїхав, залишивши їх. Після подання мамою позову, батько почав їй писати повідомлення, на що вона відповідала. Але це було лише один раз. Він ніколи не запитував як у неї справи, де і як вона навчається, навіть де вони живуть. Мама ніколи не забороняла їй спілкуватись з батьком. Вони не часто згадують батька, однак мама нічого поганого про нього не каже. З`ясувавши всі обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими , з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-III «Про охорону дитинства» визначена охорона дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. На думку суду, позивачем по справі надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між батьком та дітьми і будуть відповідати інтересам дітей. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. 12,81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач [PERSON] байдуже ставиться до своїх дітей. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не в повному обсязі сплачує аліменти на їх утримання, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу тощо. Відповідач [PERSON] не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дітей та прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи. Наявність у відповідача дитини від іншого шлюбу не позбавляє його виконання батьківських обов`язків. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача [PERSON] у належному вихованні дітей, що свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки (пені) зі сплати аліментів, суд враховує наступне. Відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року судам роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на відсутність вини відповідача [PERSON] у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Крім того, з пояснень позивача та свідків було встановлено та не спростовано відповідачем, що фактично аліменти за відповідача [PERSON] сплачувала його мати, яка просила з цього приводу не турбувати її сина. Вказане свідчить про те, що відповідач свідомо самоусунувся від виховання дітей та їх у тримання. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При визначенні суми неустойки (пені) суд керується правовою позицією, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16, якою визначено, що розмір пені за місячним платежем розраховується наступним чином: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не в повному розмірі, пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1%. Строк прострочення вираховується із урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помноженого на 1%. Позивачем до позовної заяви був долучений розрахунок суми пені, який розрахований за формулою: Р=(А1 х 1% х Q1)+(А2 х 1% х Q2) +…(An х 1% х Qn), де: Р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць, з якого вбачається, що розмір пені за період з 01 грудня 2019 року по 31 січня 2023 року становить 103304,92 грн., з яким суд погоджується. При цьому згідно ч.1 ст.196 СК України, сума пені не може бути більшою ніж 100% заборгованості по аліментам на дитину, тобто не більше 103304,92 грн., яка підлягає стягненню. Належних та допустимих доказів того, що розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів є іншим, відповідачем не надано. Відсутності вини відповідача в утворенні заборгованості зі сплати аліментів та підстав для зменшення розміру неустойки в судовому засіданні не встановлено. Таким чином, судом встановлено, що відповідач злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своїх неповнолітніх дітей, його поведінка є незмінною, тому наявні всі підстави для позбавлення його батьківських прав та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved