Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Виконавчий комітет Луцької міської ради як орган опіки та піклування звернувся в суд в інтересах малолітньої [PERSON] із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] [PERSON] народила житину жіночої статті та покинула її в КП «Волинське обласне дитяче територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства». 21.03.2024 був складений акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитини, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я. Реєстрація народження дитини була проведена працівниками служби справах дітей відповідно до ч. 2 ст. 135 Сімейного кодексу України. Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 29.03.2024 № 209-1 «Про державну реєстрацію народження дитини, покинутої в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров?я, [PERSON] » малолітня [PERSON] , [INFO] , була направлена у комунальне підприємство «Волинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки» Волинської обласної ради терміном на 6 місяців. Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 10.04.2024 № 240 малолітній [PERSON] , [INFO] , був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та зобов?язано службу у справах дітей вжити вичерпних заходів щодо влаштування дитини сімейних форм виховання. З метою постановки малолітньої [PERSON] , [INFO] , на облік дітей, які можуть бути усиновлені, необхідно позбавити її матір [PERSON] батьківських прав щодо дочки. [PERSON] не виконує свої батьківські обов?язки по відношенню до дитини більше 6 місяців, не проживає разом з останньою, не займається її утриманням і розвитком, не виявляє по відношенню до дочки материнської любові та турботи. Враховуючи наведене, просять позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , передати малолітню [PERSON] органу опіки та піклування Луцької міської ради для подальшого влаштування до сімейних форм виховання, стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з усіх видів заробітку на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи від дня пред?явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття на рахунок дитини в АТ «ОЩАДБАНК». Ухвалою від 25.07.2024 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 09.09.2024 підготовче провадження у справі завершено, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача Шульган Ф.П. подав заяву до суду, в якій просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Судом встановлено, що згідно акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитини, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 21.03.2024, 01.03.2024 [PERSON] народила житину жіночої статті та покинула її в КП «Волинське обласне дитяче територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» (а.с.8). Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 29.03.2024 № 209-1 «Про державну реєстрацію народження дитини, покинутої в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров?я, [PERSON] » малолітня [PERSON] , [INFO] , була направлена у комунальне підприємство «Волинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки» Волинської обласної ради терміном на 6 місяців (а.с.5). Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 10.04.2024 № 240-2 малолітній [PERSON] , [INFO] , був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та зобов?язано службу у справах дітей вжити вичерпних заходів щодо влаштування дитини сімейних форм виховання (а.с.4). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00044301681 відомості про батька [PERSON] , [INFO] , внесені відповідно до ч. 2 ст. 135 СК України (за рішенням органу опіки та піклування) (а.с. 6). Відповідно до листа КП «Волинський обласний спеціалізований буди дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки» Волинської обласної ради від 17.07.2024 №265/10/2-24 за час перебування малолітньої [PERSON] в закладі, [PERSON] відвідувала дочку 30.04.2024, 15.05.2024. Після цього жодного разу дитину не відвідувала, не цікавилась її станом здоров?я та не виявляла щодо неї батьківської любові та турботи. В телефонному режимі з персоналом КП «Будинок дитини» не спілкувалась (а.с.9). Висновком Служби у справах дітей Луцької міської ради від 02.09.2024 №234 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] », затвердженого рішенням Виконавчого комітету від 11.09.2024 №517-1, встановлено, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини більше 6 місяців, не проживає разом з останньою, не займається її утриманням, розвитком, не виявляє материнської любові та турботи. Вважають за доцільне просити суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Судом не встановлено наявності у відповідачки [PERSON] реальних і об`єктивних перешкод для спілкування з дитиною. З досліджених судом доказів вбачається, що відповідачка не вживала заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Наведене дає підстави для висновку, що відповідачка [PERSON] самоусунулася від виховання дитини, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться здоров`ям, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на її утримання не надаєта не виконує покладених на неї законом батьківських обов`язків без поважних причин. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім?ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров?я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з вимогами статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров?я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно частини третьої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивачем доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав для подальшого влаштування дитини до сімейних форм виховання. Тому, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Одночасно з цим, згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнені з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. З ч. 3 ст. 180 СК України вбачається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників з ким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на наведене, враховуючи особу платника аліментів, засади розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягуватиаліменти на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , на рахунок дитини у розмірі частки її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі закону, виходячи із кількості і характеру заявлених позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, що підлягав сплаті при поданні позову. На підставі ст. ст. 164-167, 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved