Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

Позивач \~ [PERSON] \~звернувся \~до суду\~з позовом\~до Головного\~Управління Національної\~поліції в\~Полтавській області,\~Державна казначейська\~служба в\~Україні про\~відшкодування моральної\~шкоди завданою\~бездіяльністю органів\~досудового розслідування\~посилаючись на\~те,\~що 14.09.2022\~року до\~ВП №\~1\~ м.\~Полтави позивачем\~подано заяву\~про злочин,\~що сталася\~за адресою\~ [ADDRESS] ,\~де позивачу\~нанесено тілесні\~ушкодження та\~була погроза\~застосування зброї,\~як до\~особи з\~інвалідністю,\~працівником приватного\~охорони фірми\~«Охорона Плюс».\~Позивач 04.10.2022\~року звернувся\~до ВП\~№ 1\~для отримання\~витягу з\~ЄРДС,\~проте даний\~витяг містив\~розбіжності в\~ даті\~надходження заяви. Позивач також посилається на систематичну бездіяльності ВП №1 РУП ГУНП в Полтавській області, встановлену судовими рішеннями, які набрали законної сили. Вказав, що 11.07.23 року позивачем подано клопотання щодо проведення певних слідчих дій, клопотання дізнавачем задоволено, проте досі не виконано. Крім того, 18.08.23 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави встановлено строк один місяць для проведення слідчих дій відповідно до клопотання від 11.07.23 року. Також 11.10.23 року Октябрським районним судом м. Полтави винесено ухвалу про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 21.08.23 року та зобов`язано дізнавача провести слідчі дії відповідно до ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 18.08.23 року протягом одного місяця. Усі вимоги позивача дізнавачем проігноровано. Вважає, що він має право вимагати компенсацію за не правомірні дії щодо затягування кримінального провадження та порушення розумних строків досудового розслідування. Просив внаслідок незаконних дій працівників ВП№1 РУП ГУНП в Полтавській області стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в сумі 250\~000 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07 лютого 2024 року позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2024 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28 березня 2024 року , справа після повторного авторозподілу, прийнята до провадження. У судовому засіданні позивач = позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що на разі триває досудове розслідування, проте позивач жодного разу не звертався зі скаргою щодо бездіяльності дізнавача по даному кримінальному провадженні. Позивачем не доведений факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, дією чи бездіяльністю органа досудового розслідування. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] підтримала наданий відзив щодо невизнання позовних вимог за їх необгрунтованістю. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі докази, дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно із статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог\~статей 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно\~ст. 56 Конституції України\~кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 1\~статті 1176 ЦК України\~встановлені підстави відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, у випадках вчинення незаконних діянь, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою цієї статті: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті, згідно з якою шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. За загальним правилом, встановленим ч.1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, яка визначає вичерпні випадки відшкодування моральної шкоди, незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Отже, за загальним правилом моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки [PERSON] просить стягнути шкоду, спричинену бездіяльністю посадових осіб ВП №1 РУП ГУНП в Полтавській області, допущену при розслідуванні кримінального провадження, що вбачається із позовної заяви, то відповідно до положень частини шостої\~статті 1176 ЦК України\~така шкода відшкодовується на загальних підставах. В силу ч.2, 3\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Велика Палата Верховного у постанові від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17 вказала, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов, які підлягають доведенню позивачем у межах розгляду цивільної справи: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відповідно до п.п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювача. Порядок оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування,слідчого чи прокурора під час досудового розслідування визначено приписами глави 26 КПК України. Частиною 1 ст.303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні. Цією частиною ст..303\~КПК України встановлено у тому числі право оскарження на досудовому провадженні зокрема заявником, потерпілим, його представником чи законним представником бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає в невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання відповідної заяви чи повідомлення,оскарження рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження, оскарження рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових)дій,негласних слідчих(розшукових)дій\~особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником, а також у нездійсненні інших процесуальних дій у визначений цим кодексом строк. Частиною 2\~ст. 303 КПК\~встановлено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами\~статей 314-316 цього Кодексу. Позивачем надано до суду копію витягу про внесення відомостей про кримінальне правопорушення № 12022175460000283 до ЄРДР на підставі якого внесено відомості про кримінальне правопорушення, а саме, що 13.09.2022 року близько 15 год. 20 хв. за адресою [ADDRESS] , невідомий чоловік наніс тілесні ушкодження [PERSON] , [INFO] , ступінь тяжкості яких встановлюється. 28.10.2022 року дізнавачем [PERSON] винесено постанову про закриття зазначеного кримінального провадження. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21.12.2022 року скасовано постанову дізнавача про закриття кримінального провадження та зобов`язано продовжити досудове розслідування. 30.12.2022 року дізнавачем [PERSON] винесено знову постанову про закриття кримінального провадження. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17.03.2023 року скасовано постанову дізнавача про закриття кримінального провадження та зобов`язано продовжити досудове розслідування. 11.07.2023 року позивачем подано клопотання щодо проведення певних слідчих дій для об`єктивного та всебічного розгляду кримінального провадження. 21.08.2023 року дізнавачем [PERSON] винесено постанову про закриття кримінального провадження. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11.10.2023 року скасовано постанову дізнавача про закриття кримінального провадження від 21.08.2023 року та зобов`язано дізнавача провести слідчі дії відповідно до ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 18.08.2023 року протягом одного місяця. Письмовими доказами підтверджується, що позивач неодноразово звертався до установ зі скаргами щодо скасування постанов про закриття кримінального провадження та щодо дотримання розумних строків досудового розслідування кримінального провадження №12022175460000283, проте такі скарги не можуть свідчити про незаконність дій органу досудового слідства, його бездіяльність, наявність у позивача моральних страждань, а лише свідчать про реалізацію його права на звернення. Пунктом 17\~ст. 7 КПК України\~до загальних засад кримінального провадження віднесено забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.\~Статтею 24 КПК України\~встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Отже, вимоги про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях має вирішуватися за правилами\~КПК України\~(постанови ВП ВС від 21.11.2018 року у справі № 826/2004/18, від 30.01.2019 року у справі № 234/19443/16-ц, від 22.04.2019 у справі №236/893/17). Сам факт реалізації [PERSON] свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності дізнавача під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Оскарження до суду постанов дізнавача є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Скасування ухвалами слідчих суддів процесуальних рішень дізнавача, слідчого, прокурора також не є безумовним доказом неправомірності таких процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Рішеннями слідчих суддів у межах кримінального провадження №12022175460000283, на які позивач посилався в обґрунтування своїх вимог, не констатовано бездіяльності органу дізнання чи неправомірності дій посадових осіб. У відзиві зазначено перелік слідчих дій та процесуальних рішень, що приймалися у межах кримінального провадження №12022175460000283. Позивачем не доведено належними доказами, що ці дії та рішення були оскаржені ним у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством, та прийнято рішення щодо неправомірності цих дій чи рішень. Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову». Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Суду також не надано будь-яких доказів, які б свідчили про моральні страждання позивача, що призвели до фізичного та душевного болю. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами неправомірності дій чи бездіяльності органу досудового розслідування чи посадових осіб відповідача, не доведено доказами наявності моральної шкоди та наявності причинного зв`язку між неправомірними діями чи бездіяльністю та заподіяною шкодою, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed