Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

В березні\~2024\~року Концерн\~«МТМ» звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~житлово-комунальні\~послуги.\~Позов обґрунтований\~тим,\~що Концерн\~«МТМ» є\~виконавцем послуг\~з централізованого\~опалення та\~гарячого водопостачання.\~ 02\~жовтня 2021\~року позивач на офіційному\~сайті розмістив\~індивідуальний договір\~на послугу\~з постачання\~теплової енергії.\~Вказаний договір\~є публічним\~договором приєднання\~та вважається\~укладеним,\~якщо протягом\~30\~днів з\~дня опублікування\~тексту договору\~співвласники багатоквартирного\~будинку не\~прийняли рішення\~про вибір\~моделі договірних\~відносин та\~не уклали\~відповідний договір\~з виконавцем\~комунальної послуги.\~Умови вказаного\~договору будуть\~застосовуватись до\~співвласників багатоквартирних\~будинків,\~а також\~співвласників в\~інших будівлях,\~приміщення в\~яких є\~самостійними об`єктами\~нерухомого майна\~у відповідності\~до ч.\~8\~ст.\~14\~Закону,\~які не\~прийняли рішення\~про модель\~організації договірних\~відносин з\~виконавцями комунальних\~послуг,\~які обрали\~форму індивідуального\~договору та\~до власників\~індивідуальних (садибних)\~житлових будинків. З 01.11.2021 між позивачем та відповідачем укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з теплової енергії, згідно п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189. Вказаний договір приєднання розміщений на офіційному сайті Концерну «МТМ». Позивачем на адресу відповідачів надавалася послуга з постачання теплової енергії, однак відповідачі за надану послугу не сплачували, в результаті чого за період з 01.01.2016 по 31.01.2024 утворилась заборгованість в сумі 74954,93 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, а також судові витрати по сплаті судового збору, які були ним понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду в сумі 2422,40 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився. До суду надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. До суду надала заяву про застосування строку позовної давності. Заява мотивована тим, що позовна заява позивача подана більше ніж через три роки після виникнення заборгованості по черговим щомісячним платежам. Суми нараховані відповідачу у чергові періоди більш ніж за три роки до подання позовної заяви, стягненню не підлягають з підстави спливу строків позовної давності. Позивачу було достеменно відомо, що заборгованість по щомісячним платежам виникла багато років тому, і він свідомо зволікав із захистом своїх прав. Жодного доказу визнання відповідачем всієї нарахованої позивачем суми, як-то: договору про розстрочення заборгованості, заяв чи листів відповідача про її визнання, позивачем не надано. На даний момент строк позовної давності за даним позовом сплив, тому відповідачка просить відмовити позивачу в задоволенні позову з цієї підстави. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. До суду надала заяву, в якій просила виключити її як відповідача по даній справі, оскільки вона з 02.06.2024 за адресою: [ADDRESS] не зареєстрована. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до частини 1статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до статті 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Концерн «МТМ» діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Згідно ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» 09.11.2017 № 2189-VIII (зі змінами) виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Концерн «МТМ» по відношенню до відповідачів є виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії призначеної для централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) що постачається до житлового приміщення шляхом транспортування через магістральні теплові мережі та внутрішньо домові розподільчі системи. Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»\~(зі змінами), та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» 09.11.2017 № 2189-VIII (зі змінами) передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між виконавцем та споживачем відповідного договору. Згідно ст.\~6, ст.\~627 Цивільного кодексу України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог\~цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених\~Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630\~(надалі-Правила) зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем. Правилами та\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року\~передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору. Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно\~ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»\~(надалі - Закону) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч.3\~ст. 20 Закону\~споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону\~споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13). Не зважаючи на відсутність договору, позивач надавав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить як на споживачеві так і на теплопостачальній організації, не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. З 01.11.2021 року між позивачем та відповідачами укладений Типовий індивідуальний договір про надання послуги з теплової енергії. Вказаний договір приєднання розміщений на офіційному сайті Концерну «МТМ». З 1 травня 2019 року в повному обсязі введено в дію\~Закон України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги»\~(далі\~Закон), яким\~Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги»\~визнано таким, що втратив чинність. Предметом регулювання згідно\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189\~є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. 02.10.2021 на офіційному веб-сайті Концерну, відповідно ч.7 ст.14 до\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої\~статті 13 цього Закону. Частиною 5\~ст. 13 цього Закону\~встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Пунктом 3\~Розділу VI цього Закону\~передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього\~Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього\~Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. За адресою надання послуг Концерном «МТМ», а саме: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок [NUMBER] , що підтверджується довідкою Концерну «МТМ». За даними Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, за адресою [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] з 15.02.1997 та [PERSON] з 31.03.2009. У зв`язку з відсутністю рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання, з 01.11.2021 між Концерном «Міські теплові мережі» та відповідачами укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно п.35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього для місяця, що настає за розрахунковим періодом. Позивач вказує, що за адресою надання послуг [ADDRESS] , за період з 01.01.2016 по 31.01.2024 утворилась заборгованість в сумі 74954,93 грн., на підтвердження чого надав розрахунок заборгованості. Розрахунком заборгованості підтверджується твердження позивача, що за період з 01.01.2016 по 31.01.2024 нараховано до сплати за надані послуги 75089,78 грн. З наданих позивачем доказів встановлено, що у спірний період оплата послуг здійснювалась частково, зокрема, за централізоване опалення було сплачено: березень 2016 року 180,00 грн., червень 2016 року 848,20 грн., вересень 2016 року 650,00 грн., листопад 2016 року 970,00 грн., грудень 2016 року 400,00 грн., січень 2017 року 700,00 грн., лютий 2017 року 750,00 грн., травень 2017 року 1170,00 грн., червень 2017 року 1088,69 грн., січень 2018 року 300,00 грн., липень 2018 року 300,00 грн., серпень 2018 року 200,00 грн., жовтень 2018 року 300,00 грн., а всього 7856,89 грн. Твердження позивача про наявність заборгованості в сумі 74954,93 грн. належними доказами не підтверджено. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач вказує на наявність заборгованості за січень 2016 року у сумі 8245,23 грн., однак згідно з розрахунком, у січні 2016 року було нараховано за послуги з централізованого опалення 523,29 грн., які не були сплачені. Також у суму заборгованості за січень 2016 року включена сума 7722,04 грн., розрахунку якої позивачем не надано. Згідно з поясненнями представника позивача, можливість відображення помісячного детального розрахунку нарахувань цієї суми у позивача відсутня. У розрахунку заборгованості позивач зазначає, що відповідачами було сплачено 7722,04 грн. до 01.01.2016, та 134,85 грн. з 01.01.2016 по 31.01.2024. Однак такі твердження також не підтверджуються наданими доказами, оскільки розрахунку за період до 01.01.2016 позивачем не надано. Розрахунком підтверджується, що сума 7856,89 грн. була сплачена у період з березня 2016 року по жовтень 2018 року. Тобто, вказані вище платежі у сумі 7856,89 грн. здійснювалися після січня 2016 року, вони не були зараховані як оплата заборгованості, яка утворилась до 01.01.2016, що відображено у розрахунку заборгованості позивача. З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним, що заборгованість на кінець січня 2016 року становить 523,29 грн. Підстави нарахування та включення до розрахунку суми заборгованості в розмірі 7722,04\~грн. позивачем\~належним чином\~не обґрунтовані\~та належними доказами не підтверджені. Відтак, з урахуванням того, що за період з 01.01.2016 по 31.01.2024 нараховано до сплати за надані послуги 75089,78 грн., сплачено було всього 7856,89 грн., заборгованість за послуги з постачання ТЕ та ГВП за період з 01.01.2016 по 31.01.2024 складає 67232,89 грн. (75089,78 грн. - 7856,89 грн.). Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України Законом України від 02.06.2005 № 2633-ІV «Про теплопостачання» (далі Закон № 2633-ІV), Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, та іншими нормативно-правовими актами України. В розумінні Закону № 2633-ІV та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У статті 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить стаття 1 Закону № 2189-VIII. Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно зі статтею 13 Закону № 1875-IV, статтею 5 Закону № 2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Також, частиною четвертою статті 319 ЦПК України передбачено, що власність зобов`язує. Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV, пункту 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У статтях 19 та 25 Закону № 2633-IV зазначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до статті 20 Закону № 2633-ІV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як встановлено судом, відповідачі у спірний період були зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] з 03.03.2009. [PERSON] надала довідку про те, що вона являється внутрішньо переміщеною особою та її фактичне місце проживання / перебування: [ADDRESS] . Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг. Зазначений висновок містить постанова Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц. Отже, [PERSON] , як власниця квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , зобов`язана нести витрати з її утримання, незалежно від місця фактичного проживання. Згідно з витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя, [PERSON] станом на 22.03.2024 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 02.06.2024 зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Щодо посилання відповідачки [PERSON] на те, що вона не може бути відповідачем по справі, оскільки з 18 років у зазначеній квартирі не проживає, а з 02.06.2024 за адресою: [ADDRESS] не зареєстрована, суд зазначає наступне. Розрахунок заборгованості за надані Концерном «МТМ» житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , позивачем представлений за період з 01.01.2016 по 31.01.2024, тобто до зняття з реєстрації відповідачки [PERSON] за цією адресою. Згідно зі\~ст. 64 ЖК України\~наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними з утриманням житла. Частиною третьою\~статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки відповідачка [PERSON] до 02.06.2024 була зареєстрована у вказаній квартирі як член сім`ї власника квартири [PERSON] , тому вона несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг в період з 12.08.2019 (досягнення повної цивільної дієздатності) по дату розрахунку, тобто до 31.01.2024. Не ґрунтуються на вимогах закону доводи з приводу того, що [PERSON] не повинна нести витрати з утримання майна у зв`язку з тим, що у спірний період вона не проживала у зазначеній квартирі. Пунктом 29 Правил передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність. У пункті 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що споживач житлово-комунальних послуг має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Між тим, ані [PERSON] , ані [PERSON] не зверталися до позивача з приводу відсутності [PERSON] за місцем реєстрації з метою реалізації права на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності. Та обставина, що [PERSON] з 02.06.2024 знялася з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , виникла після спірного періоду і не впливає на вирішення спору про стягнення заборгованості, яка утворилась станом на 31.01.2024. Отже, заборгованість, яка утворилась за період з 01.01.2016 до 12.09.2019 підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] . Згідно з розрахунком позивача та з урахуванням висновків суду щодо недоведеності боргу у сумі 7722,04 грн. за січень 2016 року, заборгованість за період з січня 2016 року по вересень 2019 року становить 13826,09 грн. (21548,13 - 7722,04). Заборгованість за період з 12.09.2019 по 31.01.2024 підлягає стягненню солідарно з [PERSON] і [PERSON] . Згідно з розрахунком позивача, заборгованість за період з 12.09.2019 по 31.01.2024 становить 53406,80 грн. (67232,89 - 13826,09). Щодо заяви відповідачки [PERSON] про застосування позовної давності суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із приписами ст.ст. 260, 261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Матеріалами справи підтверджено, що 21.03.2024 Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка утворилась за період з 01.01.2016 до 31.01.2024. Тобто, за загальним правилом трирічного строку позовної давності, підлягали б задоволенню вимоги після 21.03.2021. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX продовжено позовну давність на строк дії карантину. Закон № 540-IX набрав чинності 02 квітня 2020 року. Строк карантину неодноразово продовжувався. Карантин в Україні було безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 року. Крім того, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні». В подальшому, відповідно до Указів Президента України неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні, який діє на теперішній час. Із наведеного вбачається, що позовна давність щодо заборгованості за період з січня 2016 року по березень 2017 року (893,41 грн.) спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності не поширюється. Стаття 264 ЦК України встановлює, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як встановлено судом, відповідачі періодично здійснювали оплату послуг з централізованого опалення, які вказують на визнання боргу, а саме: жовтень 2018 року нараховано 0,00 грн., сплачено 300,00 грн., серпень 2018 року нараховано 0,00 грн., сплачено 200,00 грн., липень 2018 року нараховано 0,00 грн., сплачено 300,00 грн., січень 2018 року нараховано 818,49 грн., сплачено 300,00 грн., червень 2017 року нараховано 0,00 грн., сплачено 1088,69 грн., травень 2017 року нараховано 0,00 грн., сплачено 1170,00 грн., що свідчить про визнання свого боргу і переривання перебігу позовної давності. Отже, позовна давність до вимог про стягнення заборгованості за період січня 2016 року по березень 2017 року не сплинула, а тому відсутні підстави для відмови у позові щодо цих вимог на підставі ст.267 ЦК України. З урахуванням\~викладеного,\~позов Концерну\~«Міські теплові\~мережі» підлягає\~частковому задоволенню,\~з відповідачів\~підлягає стягненню\~заборгованість за\~послуги з\~постачання ТЕ\~та ГВП\~за період\~з 01.01.2016\~по 31.01.2024\~у сумі\~ 67232,89\~грн.,\~з яких\~13826,09\~грн.\~ з\~відповідачки [PERSON] ,\~ 53406,80 грн. - солідарно з [PERSON] \~і [PERSON] .\~ Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2180,16 грн., з яких 1314,25 грн. підлягають стягненню з [PERSON] , та 865,91 грн. підлягають стягненню з [PERSON] ..

Outcome: partial