Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначив, що 21 листопада 2021 року між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 501394879, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від Банку інформації. АТ «Альфа Банк» належним чином виконало свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Однак, [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 63 622,28 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 45 159,35 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 18 462,93 грн. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК», про що 30 листопада 2022 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 501394879 у розмірі 63 622,28 грн., а також витрати по оплаті судового збору. Ухвалою Фастівського міськрайонного\~суду Київської\~області від 25.06.2024 року заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.05.2024 року у цивільній справі №381/1183/24 за позовом АТ «СЕНС\~БАНК» до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін в судове засідання. 09.07.2024\~року представником\~відповідача поданий\~відзив на\~позовну заяву,\~відповідно до\~якого просила\~в задоволенні\~позову АТ «СЕНС\~БАНК» до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості відмовити. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В силу ст. ст. 526, 527\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Судом встановлено, що 21 листопада 2021 року [PERSON] було підписано оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501394879, відповідно до якої запропоновано АТ «Альфа Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту, підставою для якої є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», укладений між ним та банком на наступних умовах: надання споживчого кредиту готівкою в сумі 50 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 40 % річних на 60 місяців, комісійна винагорода в розмірі 0,00 %, дата повернення кредиту 22 листопада 2026 року, з пропозицією відкриття рахунку [NUMBER] для повернення заборгованості за угодою. Між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] було погоджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 501394879від 21 листопада 2021 року, відповідно до якого сторони дійшли згоди про дату щомісячного платежу до 22 числа кожного місяця та розміру мінімального щомісячного платежу 1 937,59 грн. В матеріалах справи міститься меморіальний ордер № 716974984 від 22 листопада 2021 року з якого вбачається, що банк перерахував на рахунок відповідача [PERSON] [NUMBER] грошові кошти в сумі 50 000,00 грн., призначення платежу: надання кредиту за кредитним договором № 501394879від 21 листопада 2021 року. Згідно з ст.\~1\~п.\~1.19-1 Закону України\~«Про платіжні\~системи та\~переказ коштів\~в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер (ст. 22 Закону). Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку (п. 4ст. 22 Закону). З урахуванням наведеного, наявний в матеріалах справи меморіальний ордер № 716974984 від 22 листопада 2021 року є належним та допустимим доказом на підтвердження видачі коштів позичальнику. Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК», про що 30 листопада 2022 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. [PERSON] скористалася кредитними коштами, здійснювала часткове погашення заборгованості за кредитним договором № 501394879від 21 листопада 2021 року, про що свідчать виписки по особовим рахункам [NUMBER] за період часу з 21 листопада 2021 року по 28 лютого 2023 року. Факт регулярного погашення кредиту відповідачем в період з 21 листопада 2021 року по 28 лютого 2023 року суд вважає беззаперечним доказом виникнення кредитних правовідносин між сторонами та отриманням відповідачем кредитних коштів в розмірі 50 000, 00 грн. Верховний Суд в складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 16 вересня 2020 року по справі № 200/5647/18 зауважив, що виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про усунення порушень та повідомлено про порушення нею зобов`язань по кредитному договору № 501394879від 21 листопада 2021 року станом на 22 січня 2023 року. Зазначено про необхідність протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов Кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 63 622,28 грн. Вимога направлена на адресу [PERSON] . Як стверджує сторона відповідача у відзиві на позовну заяву у своїх доводах позивач ототожнює поняття «оферта на укладення угоди про надання кредиту» та поняття «кредитний договір», що за своєю суттю, формою та змістом є категорично різними документами. Ч. 2 ст. 638 ЦК України визначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Тобто оферта, за своїм змістом є лише пропозицією однієї сторони про намір укласти договір з другою стороною, після якої другою стороною необхідно прийняти таку пропозицію (акцептувати). Лише в результаті таких послідовних дій, договір можна вважати укладеним. У своєму клопотанні від 25.06.2024 року сторона Відповідача зазначає, що 21.11.2021 між сторонами у справі укладено кредитний договір у формі електронного документу з використанням Відповідачем електронного підпису, на підставі якого ним було отримано кредит готівкою у розмірі 50 000,00 гривень. На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Згідно із ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис (ч.1 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Отже, відповідач стверджує, що з матеріалів справи не вбачається за можливе встановити волевиявлення [PERSON] на отримання кредиту, оскільки жоден із наданих стороною Позивача документів не містить згоди [PERSON] , яка б була засвідчена шляхом електронного підпису чи шляхом підпису від руки. Будь-яких доказів, які б свідчили, про те, що [PERSON] було підписано оферту на укладення угоди про надання кредиту № 501394879від\~21.11.2021\~електронним підписом,\~в матеріалах\~справи немає. Також, відповідач стверджує, що позивачем не підтверджено факт отримання кредитних коштів [PERSON] . До матеріалів позовної заяви Позивачем додано меморіальний ордер № 716974984 від 22.11.2021, в якому зазначено, що АТ «Сенс Банк» перераховує [PERSON] кошти у сумі 50 000,00 грн. на рахунок [NUMBER] . Також, відповідач зазначає, що в п.3 Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501394879від 21.11.2021 вказано «кредит надається Позичальнику для власних потреб, розмір 50000,00 гривень, спосіб видачі переказ коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк», ЄДРПОУ 23494714. Проте у своєму клопотанні від 25.06.2024 року позивач зазначає, що після підписання кредитного договору [PERSON] було отримано кредит готівкою у розмірі 50 000,00 гривень (а.с.78-84). Проте, суд дослідивши зміст зазначеного клопотання, такої обставини не встановив, а тому вважає такі твердження представника відповідача помилковими. Також відповідач зазначає, що в матеріалах справи наявна виписка по особовому рахунку [PERSON] , однак це підтверджує лише факт користування відкритим рахунком як клієнта банку і не може бути свідченням конклюдентних дій та підтвердженням укладання угоди про надання кредиту. Суд, категорично не погоджується з такою позицією сторони відповідача, з урахуванням наступного. Щодо позиції відповідача про те, що договір про надання фінансового кредиту не підписаний нею., то суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. який дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Матеріали справи містять довідку АТ «Сенс Банк» про те, що банк підтверджує, що клієнт [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Сенс Банк», укладеного між Банком та Клієнтом, ідентифікований АТ «Сенс Банк» (а.с.10). Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020 р., проте у цій справі мова йшла про відсутність відображення електронного підпису на договорі та відсутність доказів отримання такого підпису позичальником: «Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Проаналізувавши зазначені постанови Верховного Суду, можна дійти висновку, що кредитодавець вправі надати доказ підписання договору, що міститься у іншому документі (ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»), навіть у разі відсутності відображення підпису в договорі. Такі дії є законними та свідчать про волевиявлення сторін на укладення договору. Щодо відсутності волевиявлення відповідача на укладання договору, суд звертає\~увагу на\~позицію Верховного\~Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 р.: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Така правова позиція може бути застосована до судових спорів, де позичальник заперечує своє волевиявлення на укладення кредитного договору. Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу (відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду), що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Отже, у даному випадку, відповідач [PERSON] скористалася кредитними коштами, здійснювала часткове погашення заборгованості за кредитним договором № 501394879від 21 листопада 2021 року, про що свідчать виписки по особовим рахункам [NUMBER] за період часу з 21 листопада 2021 року по 28 лютого 2023 року. Факт регулярного погашення кредиту відповідачем в період з 21 листопада 2021 року по 28 лютого 2023 року суд вважає беззаперечним доказом виникнення кредитних правовідносин між сторонами та отриманням відповідачем кредитних коштів в розмірі 50 000, 00 гривень. Отже, як встановлено судом відповідач [PERSON] зобов`язань з повернення кредитних коштів за кредитним договором № 501394879від 21 листопада 2021 року належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 28 лютого 2023 року виникла заборгованість у розмірі 63 622,28 грн., яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 45 159,35 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 18 462,93 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Підсумовуючи викладене, зазначені правові позиції Верховного Суду ґрунтуються на презумпції свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. Укладення договору може здійснюватися різними шляхами, тож відсутність підпису в договорі не завжди є ознакою недійсності такого правочину або відсутності волевиявлення сторін. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем надана виписка по особовому рахунку, відкриту на ім`я відповідача, що підтверджують заборгованість останньої по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контр розрахунком відповідача. Наданий позивачем розрахунок заборгованості стороною відповідача повністю або частково не спростований. Відповідач не підтвердила свої доводи щодо невизнання позовних вимог належними та допустимими доказами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки відповідач [PERSON] не виконала належним чином зобов`язань щодо повернення кредитних коштів за кредитним договором № 501394879від 21 листопада 2021 року, станом на 28 лютого 2023 року виникла заборгованість у розмірі 63 622,28 грн., яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 45 159,35 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 18 462,93 грн., суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог АТ «СЕНС БАНК» до [PERSON] в повному обсязі, як законних та обґрунтованих. Відповідно до ст. 141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

Outcome: approved