Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що 02.06.2012 між нею та відповідачем укладено шлюб, який був зареєстрований Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 276. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю; не зійшлись характерами і вже тривалий час в них немає спільних інтересів; останнім часом не могли дійти до спільної думки у вирішенні важливих питань; не можуть, як сім`я проживати разом, виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати поточні проблеми. Неодноразово протягом останнього часу намагалися говорити один з одним про особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінилося, хоча прикладали для цього максимально зусиль. З серпня 2023 шлюбні-сімейні стосунки не підтримують, живуть окремо, мають окремий бюджет та спільне господарство не ведуть, тому позивач прийняла рішення, що розірвання шлюбу є єдиним виходом для припинення відносин, які залишились існувати лише формально, оскільки фактичні шлюбні відносини між сторонами вже припинені. Враховуючи викладене, сім`я остаточно розпалася, а шлюб має лише формальний характер. Позивач вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірвання шлюбу, є обґрунтованими і примирення та подальше подружнє життя між нею та відповідачем не можливе. Спору, непорозуміння щодо проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на час звернення до суду з даним позовом немає, оскільки, неповнолітній син залишається проживати разом з позивачем, за попередньою усною домовленістю між нею та відповідачем. Майнові спори відсутні. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 02.06.2012 Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 276. Ухвалою суду від 19.08.2024, у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, шляхом надіслання повідомлення у додаток «Viber», яке було доставлено 10.10.2024, що підтверджується довідкою. У заяві адресованій суду від 15.07.2024 просила розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги підтримує та вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідач повідомлявся про розгляд справи в порядку, визначеному ЦПК України. Зокрема, копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з долученими до неї документами були направлені поштою за зареєстрованим місцем проживання, проте конверт повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». В судове засідання 17.10.2024 [PERSON] повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, шляхом надіслання повідомлення у додаток «Viber», яке було доставлено 10.10.2024, що підтверджується довідкою, що вважається, що судовий виклик вручене належним чином. У заяві адресованій суду від 14.07.2024 просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить розлучити. Враховуючи вимоги частини 1\~статті 223 ЦПК України\~та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02.06.2012 позивач (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 276, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] . Від шлюбу подружжя мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , яке було видане Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 04.06.2013, актовий запис № 284. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997). Так, відповідно до ст. 12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст. 5 Протоколу № 7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З позовної заяви вбачається, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося, оскільки кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю; не зійшлись характерами і вже тривалий час в них немає спільних інтересів; останнім часом не могли дійти до спільної думки у вирішенні важливих питань; не можуть, як сім`я проживати разом, виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати поточні проблеми. З серпня 2023 шлюбні-сімейні стосунки сторони не підтримують, проживають кожен окремо. Спільне господарство сторонами не ведеться. Спір щодо проживання неповнолітньої дитини відсутній, оскільки неповнолітній [PERSON] , [INFO] , за попередньою усною домовленістю між сторонами буде проживати із матір`ю. Про майнові спори у позові не зазначено. Клопотань про надання часу для примирення від сторін не надійшло.Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах СК України. Згідно частин першої, четвертої\~статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, приймаючи до уваги ті обставини, які зазначені в позовній заяві, що сім`я позивача та відповідача розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, враховуючи наявність в матеріалах справи заяви відповідача про визнання позову, яка не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову і розірвання шлюбу. У силу вимог ст. 113 СК України,\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання про зміну прізвища після розірвання шлюбу позивачем не ставиться, тому судом не вирішується. Згідно частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частини 3 статті 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved