Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 21 липня 2023 року між АТ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 102345323. В подальшому, 27.10.23 між АТ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27102023/1, у відповідності до умов якого, АТ «Мілоан» зобов`язується передати (відступити) ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Додатку № 2 до договору факторингу № 27102023/1 від 27.10.2023 реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 18 550 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13 050 грн. - сума заборгованості за відсотками, 500 грн. - сума заборгованості за пенею. Враховуючи, що відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором № 102345323 позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 18 550,00 грн. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 07 травня 2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (викликом) сторін. Ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками направлено відповідача, проте конверт повернувся до суду із зазначенням причин повернення "За закінченням терміну зберігання". Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 21 липня 2023 року між АТ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 102345323, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 5000,00 грн.., загальним строком 105 днів з 21.07.2023 р. і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складається 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 05.08.2023 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 03.11.2023 року (дата остаточного погашення заборгованості). Відповідно до п. 1.4. Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 05.08.2023 року, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 03.11.2023 року. 27.10.2023 між АТ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27102023/1, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Міолан» суму фінансування, а АТ «Міолан» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до Додатку №2 до договору факторингу № 27102023/1 реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 18 550,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13050,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 500,00 грн. - сума заборгованості за комісією. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 102345323 в сумі 18 550,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13050,00 грн. - сума заборгованості за відсотками та 500,00 грн. заборгованість за комісією. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved