Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» звернулося із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради про визнання протиправними дій та скасування рішення про реєстрацію місця проживання та просить суд: -визнати протиправними дії [PERSON] та [PERSON] при поданні заяв на реєстрацію місця проживання [PERSON] 2012 року народження, [PERSON] 2010 року народження, [PERSON] 2014 року народження, [PERSON] 2009 року народження у нерухомому майні яке є предметом іпотеки, а саме у квартирі за адресою: [ADDRESS] та відновити становище яке існувало до порушення; -зобов`язати Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради скасувати реєстрацію місця проживання [PERSON] 2012 року народження, [PERSON] 2010 року народження, [PERSON] 2014 року народження, [PERSON] 2009 року народження у нерухомому майні яке є предметом іпотеки, а саме у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовано позовні вимоги наступним: 16.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк, правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11171671000, за умовами якого [PERSON] було надано кредит в іноземній валюті у сумі 51\~500, 00 доларів США з відсотковою ставкою 13,5% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором був укладений договір іпотеки від 16.06.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., зареєстровано в реєстрі за № 10342. 17.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк, правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11277815000, за умовами якого [PERSON] було надано кредит в іноземній валюті у сумі 8\~440, 00 доларів США з відсотковою ставкою 13,4% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором був укладений договір іпотеки від 17.01.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстровано в реєстрі за № 141. В іпотеку за вищевказаними договорами іпотеки була передана квартира [ADDRESS] . 16.06.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. було накладено заборону та іпотеку на вищезазначену квартиру. 17.01.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. було накладено заборону та іпотеку на вищезазначену квартиру. 12.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» були укладені договори факторингу №1 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвічений Саєнко Е.В., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, згідно яких право вимоги за вищевказаними кредитними договорами та договорами іпотеки перейшло до ТОВ «КЕЙ -КОЛЕКТ». В пункті 2.4.6 договору іпотеки від 16.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., зареєстровано в реєстрі за № 10342, а також п. 2.4.6 договору іпотеки від 17.01.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстровано в реєстрі за № 141, [PERSON] , [PERSON] як іпотекодавці, зобов`язались не реєструвати в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя. Ані АКІБ «УкрСиббанк», ані ТОВ «КЕЙ -КОЛЕКТ» не надавало згоди на реєстрацію будь кого в іпотечному майні. Відповідно до довідки № 1160 від 21.03.2019 року виданої ТОВ «КК «Суворовський» в квартирі зареєстровані наступні особи: [PERSON] 1967 року народження (зареєстрована з 17.05.1983 року); [PERSON] 2012 року народження (зареєстрований з 21.09.2012 року); [PERSON] 2010 року народження (зареєстрований з 30.07.2010 року); [PERSON] 2014 року народження (зареєстрований з 16.04.2015 року); [PERSON] 1985 року народження (зареєстрована з 15.03.2022 року); [PERSON] 2009 року народження (зареєстрована з 27.03.2009 року). ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» звернулось до Департаменту надання адміністративних послуг із запитом про зняття з реєстрації громадян, прописаних у нерухомому майні, що належить ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» на праві власності. 02.04.2019 року надав довідки щодо зняття з реєстрації [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідачі свідомо порушили умови договорів іпотеки, чим наразі порушується право позивача ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ». 07.12.2021 року третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради подала суду письмові пояснення, якими не визнала позовні вимоги ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» з наступних підстав: 1) за позовом Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради має статус третьої особи, а не відповідача, разом із тим до неї безпідставно пред`явлено позовну вимогу як до відповідача, що не відповідає вимогам чинного законодавства; 2) Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради не має та ніколи раніше не мала повноважень щодо здійснення реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, не є утримувачем реєстру територіальної громади м. Одеси, не здійснювала реєстрацію малолітніх осіб за адресою: [ADDRESS] , та не має повноважень скасувати таку реєстрацію. 3) Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, звертає увагу на ч.3, 4 ст. 29 ЦК України, відповідно до якої місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Реєстрація місця проживання малолітніх дітей за місцем їх проживання з батьками або одним з них відповідає найкращим інтересам дітей. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси Далеко К.О. від 01 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Листами від 10.08.2022 року, від 30.09.2022 року, ухвалою суду від 25.04.2023 року суд визнавав явку позивача ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» до судового засідання обов`язковою, з метою з`ясування дійсних обставин по справі, та роз`яснення позивачу встановленого законом порядку визначення складу відповідачів по справі. Позивач ТОВ «КЕЙ КОЛЛЕКТ» до судового засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, матеріали справи містять заяви позивача про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , яка також є законним представником малолітніх дітей: [PERSON] 2012 року народження, [PERSON] 2010 року народження, [PERSON] 2014 року народження, [PERSON] 2009 року народження до судового засідання не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем реєстрації, в порядку статей 128, 130 ЦПК України, рекомендоване повідомлення повернулось до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що судом розцінюється як належне повідомлення. Така позиція суду відповідає судовій практиці з розгляду аналогічних спорів: Постанови Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17). Представник третьої особи Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, раніше подав до суду письмові пояснення, та заяву про розгляд справи за його відсутності. Протягом розгляду справи, судові засідання по справі відкладались, у зв`язку із наступним: на підставі Розпорядження в.о. голови Суворовського районного суду м. Одеси №7 від 28.02.2022 року «Про встановлення роботи Суворовського районного суду м.Одеси» та змін до Розпорядження №7 від 10.03.2022 року; на підстав заяви позивача про відкладення розгляду справи; у зв`язку із визнанням особистої явки позивача до судового засідання обов`язковою; у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги та відсутністю в суді світла. Судом не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши представлені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновків, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 16.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк, правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11171671000, за умовами якого [PERSON] було надано кредит в іноземній валюті у сумі 51\~500, 00 доларів США з відсотковою ставкою 13,5% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором був укладений договір іпотеки від 16.06.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., зареєстровано в реєстрі за № 10342, іпотекодавцями за яким виступають [PERSON] та [PERSON] . 17.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк, правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11277815000, за умовами якого [PERSON] було надано кредит в іноземній валюті у сумі 8\~440, 00 доларів США з відсотковою ставкою 13,4% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором був укладений договір іпотеки від 17.01.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстровано в реєстрі за № 141, іпотекодавцями за яким виступають [PERSON] та [PERSON] . В іпотеку за вищевказаними договорами іпотеки була передана квартира [ADDRESS] , належна відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. 16.06.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. було накладено заборону та іпотеку на вищезазначену квартиру. 17.01.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. було накладено заборону та іпотеку на вищезазначену квартиру. Згідно п. 2.4.6 Договору іпотеки нерухомого майна від 16.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., зареєстровано в реєстрі за № 10342, іпотекодавець зобов`язаний не реєструвати в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя. Згідно п. 2.4.6 Договору іпотеки нерухомого майна від 17.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстровано в реєстрі за № 141, іпотекодавець зобов`язаний не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя. 12.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» були укладені договори факторингу №1 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвічений Саєнко Е.В., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, згідно яких право вимоги за вищевказаними кредитними договорами та договорами іпотеки перейшло до ТОВ «КЕЙ -КОЛЕКТ». Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №159213872 підтверджується, що власником квартира [ADDRESS] являється ТОВ «КЕЙ КОЛЛЕКТ», з 05.03.2019 року. Відповідно до довідки № 1160 від 21.03.2019 року виданої ТОВ «КК «Суворовський» в квартирі зареєстровані наступні особи: [PERSON] 1967 року народження (зареєстрована з 17.05.1983 року); [PERSON] 2012 року народження (зареєстрований з 21.09.2012 року); [PERSON] 2010 року народження (зареєстрований з 30.07.2010 року); [PERSON] 2014 року народження (зареєстрований з 16.04.2015 року); [PERSON] 1985 року народження (зареєстрована з 15.03.2022 року); [PERSON] 2009 року народження (зареєстрована з 27.03.2009 року). Наявними в матеріалах справи Довідками Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 02.04.2019 року підтверджується зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої\~статті 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Наслідки невиконання зобов`язання передбачені\~статтею 611 ЦК України. Частиною другою\~статті 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання. Згідно із частиною першою\~статті 317 ЦК України\~власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом Згідно з частинами першою, третьою\~статті 9 Закону України «Про іпотеку»\~іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не допускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Стаття 47 Конституції України\~гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини четвертої статті\~9, частин першої, четвертої статті\~156 ЖК України\~(тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (частина друга\~статті 156 ЖК України). Крім того, відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», «Кривіцька та Кривіцький проти України»). Концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства»). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Щоб захистити особу від свавілля, недостатньо забезпечити формальну можливість мати змагальне провадження для оскарження застосування положення закону в її справі. Якщо ухвалене в результаті судове рішення не містить обґрунтування або доказової бази, виникле втручання у гарантоване Конвенцією право може стати непередбачуваним та, як наслідок, не відповідати вимозі законності. Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, ЄСПЛ надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (справа «Кривіцька і Кривіцький проти України»). У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, який вимагає дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи. При цьому необхідно враховувати, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції. За загальним правилом, визначеним\~статтею 40 Закону України «Про іпотеку», підставою для виселення всіх мешканців з житлової нерухомості є звернення стягнення на предмет іпотеки. Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «КЕЙ_КОЛЕКТ» являється власником квартири [ADDRESS] , з 05.03.2019 року, тобто відбулось звернення стягнення на іпотечне майно у позасудовому порядку. Суд констатує, що іпотекодавець, зареєструвавши за адресою: кв. [ADDRESS] малолітніх дітей, діяли всупереч умов укладених ними договорів іпотеки, матеріали справи не містять доказів, які би підтверджували згоду банку на проведення такої реєстрації. Реєстрація\~у квартирі малолітніх дітей\~відбулася пізніше моменту укладення самих договорів іпотеки. Тому боржники, діючи недобросовісно та порушуючи умови договорів іпотеки, після їх укладення, без згоди банку, зареєстрували в\~іпотечній\~квартирі неповнолітніх\~дітей. У даному випадку, мати дітей [PERSON] була знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , за заявою ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ», з 02.04.2019 року, а права неповнолітніх дітей обумовлені реєстрацією в квартирі, є похідними від прав матері. Доказів оспорювання зняття з реєстрації [PERSON] матеріали справи не містять. При цьому, не явка до судового засідання представника позивача, за обставин визнання його явки до судового засідання обов`язковою, унеможливила встановлення судом наступних обставин: чи проживають малолітні діти наразі за адресою: [ADDRESS] , чи проживають в іншому житлі. З наявних в матеріалах справи договорів іпотеки вбачається, що кв. [ADDRESS] , не була придбана за рахунок кредитних коштів, повернення яких забезпечено іпотекою. Особи, які проживають у житлі, який придбаний не за рахунок кредитних коштів та переданий в іпотеку, навіть й після можливого звернення іпотекодержателем стягнення на таке майно, відповідно до положень статті 109 ЖК України, мають право на користування таким житлом до моменту виселення із наданням їм іншого постійного житла. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 09 січня 2023 року у справі № 691/995/21, від 23 січня 2023 року у справі № 199/8873/21, від 31 січня 2023 року у справі № 202/7525/21, від 13 квітня 2023 року у справі № 932/929/22 (провадження № 61-1731св23), постанові від 30 квітня 2024 року по справі № 636/5475/21. Разом із тим, суд зазначає що у даному випадку, позивач сформулював позовні вимоги наступним чином: -визнати протиправними дії [PERSON] та [PERSON] при поданні заяв на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей у нерухомому майні яке є предметом іпотеки, та відновити становище яке існувало до порушення; -зобов`язати Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради скасувати реєстрацію місця проживання малолітніх дітей, відновивши становище яке існувало до порушення. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд констатує, що оцінка дій іпотекодавців, зокрема визнання їх правомірними або неправомірними, зокрема щодо реєстрації малолітніх дітей в іпотечному майні, повинна здійснюватися під-час розгляду заявлених до відповідачів позовних вимог майнового характеру. Надання оцінки діям іпотекодавців, без вирішення наступної позовної вимоги майнового характеру, не призведе до поновлення прав позивача. В свою чергу заявлена ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» позовна вимога про відновлення становища, яке існувало до порушення, не містить порядку, за яким позивач просить суд його відновити. Виходячи зі змісту ст.\~11 ЦПК, суд не має права вийти за межі позовних вимог. При цьому, суд також зазначає що друга позовна вимога - зобов`язати Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради скасувати реєстрацію місця проживання малолітніх дітей, відновивши становище яке існувало до порушення, пред`явлена позивачем до особи, яка має статус третьої особи по справі, а не відповідача. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (частини перша-четверта статті 51 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Такі висновки відповідають правовим висновкам Верховного Суду викладеним у Постанові КЦС ВС від 13.07.2022 № 461/2358/19 (61-3497св21). Суд зазначає, що неодноразово викликав представника позивача до судового засідання, з метою роз`яснення вищенаведених приписів чинного законодавства, однак позивач так і не забезпечив явку до судового засідання свого представника. Додатково суд вважає зауважити на тому, що Пересипська районна адміністрації Одеської міської ради не має повноважень щодо здійснення реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, не є утримувачем реєстру територіальної громади м. Одеси. Окремих позовних вимог про зняття відповідачів з реєстрації позивач не заявив. Разом із тим, суд звертає увагу позивача на те, що згідно\~статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Місцем проживання особи визнається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Згідно вимог\~статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що використання власності не може давати шкоди правам, свободам та гідності громадян. За положеннями\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло та ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до п.34 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до\~статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. У зв`язку із цим, відповідно до\~статті 16 ЦК України\~вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права, проте відповідних вимог позивачем також не заявлено. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі\~№ 336/1773/17 постанова від 14 травня 2020 року. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною першою\~статті 2 ЦПК України\~визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що передбачено ч.1\~ст. 13 ЦПК України. З огляду на викладене, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ КОЛЕКТ» не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed