Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа-начальник слідчого відділу Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області Харіна Олена Василівна, в якому просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду, завдану незаконними діями начальника СВ ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області [PERSON] у розмірі 1200000 грн., а саме незаконним розповсюдженням відносно [PERSON] інформації про його особисте життя і 1800000 завдану незаконним розповсюдженням відносно [PERSON] недостовірної інформації, яка стосується його особистого життя. Позов мотивовано тим, що ним подано до Харківського районного суду Харківської області позовну заяву щодо відшкодування моральної шкоди, яку йому завдано довготривалим проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні №12013220430005371 від 04.11.2013 року, яке здійснював слідчий відділ ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області протягом більше 15 років, яке стосувалось трагічної смерті його сина [PERSON] [INFO] . Суд витребував з ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області матеріали досудового розслідування кримінального провадження №12013220430005371 від 04.11.2013 року. В той час [PERSON] , яка була зазначена третьою особою у справі, не надала пояснень по справі за позовними вимогами, а виготовила за допомогою слідчого довідку про хід досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, в яку внесені відомості про його особисте життя, які при цьому мають і недостовірну інформацію. Вказана довідка була надіслана начальнику ВПЗ ГУНП в Харківській області [PERSON] , мотивуючи захистом інтересів ГУНП в Харківській області, яке є відповідачем у даній справі. У діях по надсиланню довідки [PERSON] порушила ч.3 ст.15 КПК України шляхом поширення інформації про його приватне життя поза межами кримінального провадження №12013220430005371 від 04.11.2013 року, яка в основному складалася із пояснень свідків, які розповідали про його особисте життя і не відображала реальний хід кримінального провадження, яке призвело до тривалого розгляду досудового розслідування, а саме:незабезпечення виконання слідчим вказівок прокурора, керівника Слідчого відділу Харківської області та вимог судових рішень. Отже його права були порушені [PERSON] шляхом перевищення посадових повноважень поширенням конфіденційної інформації про його приватне життя, яке також мало і недостовірну інформацію, шляхом надсилання довідки, яка потім була використана відповідачем як доказ. При цьому позивач просить прийняти до уваги, що протиправні дії [PERSON] вчиняла свідомо, з використанням своїх повноважень, відносно людини похилого віку, яка потребує соціального захисту від держави, вчинила протиправні дії, спрямовані на отримання рішення суду на її користь, шляхом невиконання своїх процесуальних обов`язків у судовій справі, вчиняла протиправні дії із зухвалим цинізмом, поширюючи інформацію про його особисте життя, особливо, яка стосувалась його відносин із сином [PERSON] , розповсюджувала неправдиву інформацію, перекручуючи обставини довготривалості досудового розслідування справи задля введення суду в оману. Розповсюдженням недостовірної інформації [PERSON] намагалась принизити його гідність і завдала йому душевних страждань, які не припиняються до цього часу, а також через негативний емоційний стан у нього загострилися хронічні захворювання. Таким чином йому було завдано моральну шкоду, незаконними діями начальника СВ ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області [PERSON] у розмірі 1200000 грн., а саме незаконним інформації про його особисте життя і 1800000 завдану незаконним розповсюдженням недостовірної інформації, яка стосується його особистого життя. а також він поніс судові витрати у зв`язку із підготуванням позову до суду у розмірі 500 грн. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.03.2024 року провадження у справі було відкрите, розгляд справи визначено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27.08.2024 року підготовче провадження у справі закрито і призначено справу до судового розгляду. Від позивача надійшла до суду заява, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача та третя особа у судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили. Будь-яких клопотань від відповідачів не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до листа від 24.01.2024 за №1016/119-90/24 2024 заступником начальника-начальником СВ ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області [PERSON] на запит начальника ВПЗ ГУНП в Харківській області С.Маслоша №131/119-26/01-2024 від 15.01.2024 була направлена інформація по кримінальному провадженню №12013220430005371 від 04.11.2013 за ознаками ч.1 ст.120 КК України. А також повідомлено, що в порядку ст.222 КПК України орган досудового розслідування не заперечує щодо розголошення відомостей досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні в обсязі, який необхідний для належного захисту інтересів Головного управління Національної поліції в Харківській області. На обґрунтування позовних вимог позивачем надана копія Інформації по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №12013220430005371 від 04.11.2013 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст.120 КК України, підписану старшим слідчим СВ ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області О.Сидорчуком, про хід досудового розслідування у даному кримінальному провадженні; копія квитанції №3 від 01.04.2007 року, видана [PERSON] про щеплення собаки породи «вівчарка» від сказу, копія подання Комінтернівського відділу ДВС м.Харків ГТУЮ у Харківській області до т.в.о начальника Слобідського відділу поліції ГУНП в Харківській області щодо розгляду питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ст..382 КК України, а саме умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, копія заяви [PERSON] до начальника ГГЛВМ м.Харкова щодо повідомлення в службу ветеринарної медицини про виявлення при виїзді на виклик 13.01.2008 року випадку можливого зараження собаки породи «такса» вірусом сказу. Надавши оцінку встановленим обставинам і наданим доказам, суд дійшов наступного висновку. Згідно з\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 56 Конституції України\~кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2\~ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3, 4\~ст. 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені\~статтею 1167 ЦК України, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України\~в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах , тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~статті 1174 ЦК України. Статті\~1173,\~1174 ЦК України\~є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі\~статті 1173 ЦК України. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають такі обставини: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У п. 9 вищезазначеної постанови передбачено, що суд визначає розмір моральної шкоди в залежності від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат. Зокрема, враховуються стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд звертає увагу, що позивач повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Також він повинен надати суду обґрунтований та у відповідності до вимог закону розрахунок суми, яку він просить стягнути. У постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі 686/34047/19 зроблено висновок, що для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні ст. ст. 1167, 1174 ЦК України. Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК УКраїни). Статтями 77,78,79,80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивач у позовній заяві зазначив, що начальник СВ ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області О.Харіна наданням інформації начальнику ВПЗ ГУНП в Харківській області С.Маслошу про хід досудового розслідування у кримінальному провадженні №12013220430005371 від 04.11.2013 року заподіяла йому моральну шкоду, оскільки розголосила конфіденційну інформацію про його особисте життя з елементами недостовірності. Позивач вважає, що його особисті пояснення у кримінальному провадженні, пояснення його дружини, свідків, які містяться в довідці, відносять до інформації про його особисте життя, а пояснення свідків про діяльність сина і їх з сином стосунки містять недостовірну інформацію. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до пункту 18 цієї постанови, згідно з положеннями статті 277 ЦК позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до Закону «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Таким чином, інформація про вжиті заходи в процесі досудового розслідування, а також матеріали такого розслідування, є публічною інформацією,\~оскільки вона отримана і створена органом державної влади (суб`єктом владних повноважень) під час виконання своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством. Водночас, така інформація, містить таємницю досудового розслідування і визнається таємною інформацією. Її розголошення може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Відповідно до частини другої\~статті\~6 Закону «Про доступ до публічної інформації»\~порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами. Відповідно до частини першої статті 222 Кримінального процесуального кодексу України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий або прокурор є уповноваженою особою, яка залежно від фактичних обставин конкретного кримінального провадження, зобов`язана застосувати частину другу статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» і прийняти рішення про надання усієї чи частини, запитуваної у справі, інформації або про відмову в отриманні такої інформації. Як вбачається із наданої позивачем інформаційної довідки, в ній зазначені відомості про рух кримінального провадження №12013220430005371 від 04.11.2013 року, зазначені процесуальні і слідчі дії, які були проведенні в ході досудового розслідування кримінального провадження і отримані результати внаслідок проведення таких дій. Відомості надані слідчим на запит №131/119-26/01-2024 від 15.01.2024 у відповідності до ст.222 КПК України в порядку в обсязі, який необхідний для захисту інтересів Головного управління Національної поліції в Харківській області під час розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, надання слідчим інформаційної довідки про досудове розслідування кримінального провадження №12013220430005371 від 04.11.2013 року не є поширенням інформації про особисте життя позивача чи недостовірної інформації стосовно позивача. Крім того, позивачем не доведено, що надання вищевказаної інформації є неправомірним і порушило його особисті немайнові права або завдало шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджало позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право та негативно вплинуло на його моральний та душевний стан, а також зв`язок таких дій з негативними наслідками для позивача. Також позивачем не обґрунтовано доказами і розмір заявленої моральної шкоди, зокрема, не зазначено, з чого саме позивач виходив при визначенні суми моральної шкоди 1 200\~000 грн. та 1\~800 000 грн., а відсутність в законодавстві обмеження щодо максимального розміру відшкодування не може бути підтвердженням визначення такого розміру. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed