Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позов обґрунтовано тим, що 28.10.2021 між відповідачем та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит № 101196049, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 15000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші зобов`язання на умовах та в строки, передбачені договором. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти, проте [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 76500 грн., з яких: -15000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, -60000,00 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, -1500,00 грн. - заборгованість з комісії. 10.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 10-02/2022-50, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі до відповідача. В подальшому, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права вимоги за боржників за кредитними договорами позивачу ТОВ «Коллект Центр» - відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023, в тому числі за кредитним договором, укладеним з [PERSON] . Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 76500 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17000,00 грн. У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії: Ухвалою суду від 31.07.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 27.08.2024 вирішено продовжити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судовий розгляд на 12.09.2024. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові клопотав про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.5 на звороті). Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд неповідомлено. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 101196049, відповідно до якого, сума кредиту становить 15000,00 грн., кредит надається загальним строком на 30 днів з 28.10.2021. Термін повернення кредиту і сплати комісії та процентів за користування кредитом 27.11.2021. Проценти за користування кредитом 4500,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.6-10). Договір про споживчий кредит № 101196049 від 28.10.2021 підписаний відповідачем в електронному виді одноразовим ідентифікатором R43852. До Договору про споживчий кредит № 101196019 від 28.10.2021 банком було ознайомлено відповідача з графіком платежів за договором про споживчий кредит та Паспортом споживчого кредиту № 10119049. Сума позики була перерахована відповідачу [PERSON] на його картковий рахунок, що підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення та платіжним дорученням №34393785 від 28.10.2021 (а.с.13 на звроті,14). 10.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 10-02/2022-50 відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі до відповідача (а.с.17-19). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №10-02/2022-50 від 10.02.2022 ТОВ «Мілоан» відступив ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржника [PERSON] , загальна сума заборгованості становить 66000 грн., яка складається з 15000 грн. - тіло кредиту, 15000 грн., - заборгованість по процентам, 1500 грн. заборгованість по комісії. 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого позивач набув права вимоги, в тому числі, до [PERSON] за вищевказаним кредитним договором (а.с.23-26). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №10-03/2023/01 від 10.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступив ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до боржника [PERSON] , загальна сума заборгованості становить 76500 грн., яка складається з 15000 грн. - тіло кредиту, 60000 грн., - заборгованість по процентам, 1500 грн. заборгованість по комісії. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, позивач як новий кредитор набув права вимоги за вказаними договорами на підставі договорів про відступлення права вимоги.\~ Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем, у зв`язку з чим позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення із боржника фактично отриманої суми кредитних коштів (заборгованості за тілом кредиту) у розмірі 15000 грн, відтак позов в цій частині підлягає до задоволення. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, то суд виходить з наступного. Відповідно до п.1.5.2 кредитного договору передбачено проценти за користування кредитом: 4500,00 грн. які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. При цьому, як вбачається з договору, сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів з 28.10.2021 до 27.11.2021. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише за 30 днів, починаючи з дня укладення договору. Відповідно до п.2.3.1.2 Кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних (базових)умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Разом з тим, наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом у строк до 27.11.2021. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Право ТОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору після 27.11.2021, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. Водночас, пункт 4.2 Договору передбачає у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбаченихст.625 ЦК України. Судом встановлено, що позивачем не надано суду доказів, що строк кредитування за договором був пролонгований кредитодавцем відповідно до п.2.3.1.2 договору, також не було надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) (п. 4.2 договору), тому строк кредитування становив 30 днів. Таким чином, продовження нарахування процентів за ставкою згідно із п. 1.6 Договору після закінчення строку кредитного договору є неправомірним. У постанові Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 зазначається, що «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Враховуючи вищезазначене, суд приходить висновку, що відповідно до п. 1.4 кредитного договору термін повернення кредиту визначено 27.11.2021, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 28.11.2021 відповідно до п. 1.6, 2.3.1.2 договору відсутні. При цьому, вимог про стягнення відсотків у відповідності до статті 625 ЦК України позивачем не заявлено. За вказаних обставин, позов в цій частині слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача в користь позивача заборгованість за відсотками за період з 28.10.2021 до 27.11.2024 в розмірі 4500 грн., як це передбачено умовами договору про споживчий кредит №101196049 від 28.10.2021. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що твердження позивача у позовній заяві про те що розмір заборгованості за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги складає 60000,00 грн. є помилковим, оскільки відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт капітал» за кредитним договором №101196049 (а.с.15) станом на 10.02.2022 (дата укладення договору факторингу) заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги становить 49500,00 грн., а відсотки у розмірі 10500грн. нараховано у період з 10.02.2022 по 23.02.2022. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача комісії суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Оскільки відповідач під час укладення договору ознайомлювалася з його текстом та змістом в цілому, у тому числі з графіком щомісячних платежів за кредитними договором, паспортом споживчого кредиту, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив та з ними погодився, тому вимога про стягнення з відповідача комісії в розмірі 1500 грн. є такою, що підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про споживчий кредит №101196049 від 28.10.2021 у загальному розмірі 21000,00 грн., з яких: -15000,00 грн. тіло кредиту; -4500,00 грн. відсотки за користування кредитом; -1500,00 грн. комісія. Відповідно до ст. 12 ч. 3, 4, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Інших доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, отримання коштів, відповідачем суду не надано. За вказаних обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та підтверджені відповідними доказами, які досліджені судом в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 3028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №0448270211 від 22.07.2024 (а.с.1), а також витрати на правничу допомогу у розмірі 17000 грн, що підтверджується витягом з акту №3 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024, заявкою на надання юридичної допомоги №479 від 01.07.2024, платіжною інструкцією від 12.07.2024 №0446770000 (а.с.36-38). Оскільки вимоги позивача задоволено частково, а саме на 27,45% (21000х100:76500), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 27,45% від сплаченої суми витрат, що становить 831,18 грн. судового збору та 4666,50 грн. витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial