Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

11 липня 2024 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту її постійного проживання з померлим [INFO] чоловіком [PERSON] на протязі з 1972 року до дня його смерті та факт прийняття нею спадщини після смерті чоловіка. В обґрунтування заяви посилається на те, що [INFO] в м. Попасна Луганської області помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді окремого домоволодіння будинку [ADDRESS] . Заявник перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 22.04.1972 по день його смерті, і разом із дочкою [PERSON] заінтересованою особою у справі, є спадкоємцями першої черги за положеннями ЦК 1963 року. До і після смерті чоловіка заявник постійно проживала у будинку, користувалася ним та господарськими спорудами на території домоволодіння, доглядала домоволодіння, за 20 років після смерті чоловіка зробила капітальний ремонт, тобто прийняла фактично спадщину після смерті чоловіка. Навесні 2022 року після початку повномасштабної військової агресії з боку РФ проти України, заявник разом із дочкою [PERSON] вимушена була протягом двох годин зібрати речі, залишити своє постійне місце проживання та евакуюватися з метою збереження життя. На теперішній час вона втратила все належне їй рухоме і нерухоме майно, у зв`язку з чим вона звернулася у відповідні соціальні служби для отримання компенсації, де їй було роз`яснено про необхідність надання правовстановлюючих документів на спадкове майно, для чого вона звернулася до нотаріуса. Однак, постановою державного нотаріуса їй було відмовлено в оформленні заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка через відсутність документального підтвердження факту спільного проживання з чоловіком на день його смерті, пропуск шестимісячного строку для подання такої заяви, а також неможливість визначити коло осіб спадкоємців. Інші спадкоємці дочка [PERSON] , син [PERSON] до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не зверталися, фактично у користування та розпорядження спадковим майном не вступали, мешкали окремо від спадкодавця на час його смерті. Ухвалою судді від 16 липня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку окремого провадження, призначено розгляд справи на 19 вересня 2024 року. Ухвалою суду від 19 вересня 2024 року за клопотанням заінтересованої особи виконкому Покровської районної в місті ради, а також за власною ініціативою суду витребувані докази, розгляд справи відкладений на 09 жовтня 2024 року. 09 жовтня 2024 року розпочато судовий розгляд, заслухані пояснення учасників справи, оголошено перерву до 15 жовтня 2024 року для виклику свідків, отримання витребуваних судом доказів. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги з підстав, викладених у заяві, суду пояснила, що у заяві невірно вказана дата смерті її чоловіка, замість дати смерті, вказана дата складання актового запису 26 січня 2001 року, просила також врахувати, що фактично чоловік помер [INFO] , але в актовому записі невірно вказано дату 09 січня і саме ця дата вважається датою смерті чоловіка. Крім того, пояснила, що з 1972 року вона разом із чоловіком проживала спільно у будинку [ADDRESS] , колишня назва Орджонікідзе, з 1976 року вони під час шлюбу придбали половину цього будинку, а через 10 років чоловікові чоловік його сестри подарував іншу половину будинку. Після смерті чоловіка вона продовжувала проживати у цьому будинку, в неї був город, вона відремонтувала будинок, доглядала його до початку війни, потім вимушена була виїхати, на теперішній час будинок зруйнований, і їй потрібно встановити факт для отримання відповідного рішення суду для отримання компенсації за зруйноване майно. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити, суду пояснила, що її батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 1972 року по день смерті батька у січні 2001 році, після смерті чоловіка її мати продовжила проживати у будинку, доглядала його, на час смерті батька, окрім матері в будинку зареєстрованим ніхто не був, оскільки і вона, і її брат [PERSON] мешкали зі своїми сім`ями. Мати після смерті батька проживала у будинку до 2022 року, коли вони разом були вимушені покинути м. Попасна через війну, наразі будинок зруйнований і матері необхідно встановити факт для отримання компенсації за це майно. Крім того, уточнила, що дійсно батько помер [INFO] , але у актовому записі від 26.01.2024 помилково вказали дату 09 січня 2001 року. Представник заінтересованої особи виконавчого комітету Покровської районної в місті ради Симоненко О.В. в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, вважала, що є підстави встановити факт прийняття спадщини, оскільки іншого способу його встановити ніж у судовому порядку, немає. У подальшому надала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є матір`ю дружини сина заявниці, знає [PERSON] з 80-х років, коли вони працювали разом з чоловіком [PERSON] , у подальшому з 1996 року, коли їх діти почали зустрічатися, вони почали більш тісніше спілкуватися, а у 2000 році її дочка та син [PERSON] зареєстрували шлюб, і [INFO] у них народився онук, а через [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті [PERSON] продовжила проживати у будинку за адресою: [ADDRESS] , утримувала будинок, доглядала, в неї був город, поки у 2022 році вони всі разом вимушені були виїхати з м. Попасної у зв`язку із війною. На теперішній час їх будинки зруйновані. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав суду аналогічні покази, пояснив, що знав сім`ю [PERSON] з 1996 року, коли їх діти почали зустрічатися, він часто відвідував домоволодіння [PERSON] та [PERSON] , які проживали разом за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство. [PERSON] помер після народження онука, який народився [INFO] . Людмила після смерті мужа залишилася проживати у будинку, доглядала домоволодіння, поки у 2022 році виїхала через війну до м. Кривого Рогу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона з 80-х років працювала в Локомотивному депо м. Попасна, де разом з нею працювала у медичному пункті [PERSON] , разом вони працювали приблизно 30 років, вона (свідок) знала, що [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS] , номер будинку не пам`ятає, але будинок був неподалік він їх роботи. Взимку 2001 року [PERSON] помер, а Людмила продовжила жити у цьому будинку, доглядала його, і виїхала лише у 2022 році у зв`язку із війною. Суд, заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи,приходить до висновку про часткове задоволення заяви з таких підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 22 квітня 1972 року, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00047206213 від 27.09.2024 (а.с. 43-44). З копії Договору від 23 лютого 1976 року, посвідченого нотаріусом 1 Первомайської державної нотаріальної контори Косарєвою за реєстровим № 579, вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частину будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-17). 07 січня 1988 року [PERSON] та [PERSON] придбали 1/2 частину будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Попаснянської нотаріальної контори Селегень А.В. за реєстровим № 34 (а.с. 14-15). Відповідно до копії паспорту [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 17 вересня 1982 року (а.с. 11). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00045510987 від 13.06.2024, у якому вказано відомості про заявника: [PERSON] , [ADDRESS] (а.с. 60 зворотній бік). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема на вказаний вище будинок за адресою: [ADDRESS] . З копії спадкової справи № 378/2024, заведеної до майна [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що [PERSON] , як спадкоємець першої черги, яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, 08 червня 2024 року звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, у якій вказала, що її чоловік [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , дані території внесені до переліку у п. 21 Прикінцевих та перехідних положень ЦЦ України, як такі, що окуповані РФ (а.с. 52). 15 червня 2024 року державним нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлому [INFO] чоловікові [PERSON] , у зв`язку з тим, що неможливо встановити коло спадкоємців, також постанова про відмову обґрунтована пропуском строку прийняття спадщини, не підтверджується документально факт спільного проживання спадкоємиці з померлим, оскільки відсутня довідка про адресну реєстрацію померлого та склад сім`ї на день його смерті (а.с. 66 зворотній бік). Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно\~зі ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до п. 1, 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. У такому порядку суди повинні розглядати, зокрема, факти постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Тобто, якщо спадкодавець помер до 01.01.2004, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини, які регулюються ЦК УРСР, а не діючим ЦК України. Якщо ж спадщина відкрилася після 01.01.2004, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, тому суд розглядає заявлену [PERSON] вимогу про встановлення факту прийняття спадщини, а у задоволенні вимоги заявника про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на день його смерті необхідно відмовити. За змістом ст. 6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Відповідно до статей\~524,\~529 ЦК Української РСР\~спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК Української РСР). Згідно зі статтями\~549,\~554 ЦК Української РСР\~спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті\~528\~та\~534\~цього\~Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Верховний Суд зазначає, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Із матеріалів справи вбачається, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , яка заявила про прийняття спадщини, є його дружина заявник [PERSON] , тоді як діти померлого [PERSON] дочка [PERSON] , син [PERSON] до нотаріуса у встановлений законом строк не зверталися, не заперечували проти отримання матір`ю спадкового майна після смерті батька ( [PERSON] заявила про це під час судового засідання, [PERSON] у нотаріально посвідченій заяві). Зважаючи на встановлені судом обставини справи, вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки на день смерті спадкодавця постійно проживала з ним і після його смерті продовжила проживати за адресою: [ADDRESS] , здійснювала догляд за домоволодінням, покращувала його стан, здійснювала ремонти, обробляла присадибну земельну ділянку. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що під час розгляду справи знайшли підтвердження обставини, на які посилається заявник, і вони є такими, що дозволяють встановити факт прийняття [PERSON] , [INFO] , спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , приймаючи до уваги, що заявник позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту прийняття спадщини, суд вважає, що заява в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні рішення судом у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: partial