Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В позовній заяві зазначено, що [INFO] помер її батько [PERSON] , про що 22.02.2022 складено відповідний актовий запис № 211, Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районні Черкаської області, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. За життя батько залишив заповіт від 09.03.1989, посвідчений секретарем виконкому Кочержинської сільської ради [PERSON] , який заповів своїм дітям: [PERSON] , [PERSON] та, [PERSON] належний йому на праві власності житловий будинок [ADDRESS] . При цьому, було покладено на спадкоємців обов`язок надання [PERSON] право довічного проживання в заповідному будинку. [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] подав заяву про відмову від спадщини на її користь. У встановлені законом строки вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса від 05.04.2024 їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, у зв`язку з неможливістю встановити дійсну волю заповідача. Позивач вказує, що при підготовці тексту заповіту заповідачем та секретарем Кочержинської сільської ради було допущено помилку, зазначивши, що житловий будинок заповідається [PERSON] з покладенням на спадкоємців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надати [PERSON] право довічного поживання в цьому будинку. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини могло бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних та спадкових відносинах. На підставі викладеного просить суд визнати за нею, [PERSON] , право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, однак на адресу суду подала заяву, в якій просила позов задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутність. У судове засідання відповідач не з`явилася, причини неявки невідомі, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду відповідач не подала, жодних заяв чи клопотань не надіслала. Судом вжито передбачених процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідача, про час та місце розгляду справи, зокрема, направлення судових повісток за адресою, вказаною у позові. Крім того, на офіційному сайті Судової влади http://court.gov.ua/assignments/ в розділі «Список судових справ, призначених до розгляду» дата та місце розгляду справи були вказані одразу після призначення справи до розгляду в судовому засіданні. Частина 1 статті 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно статті 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Суд у судовому засіданні, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності позивача та відповідача, враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що видане 22.02.2022. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно:житловий будинок [ADDRESS] . Право власності померлого [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] та інформацією про зареєстроване право власності № 10759о від 15.04.2024. 09.03.1989 секретарем виконкому Кочержинської сільської ради [PERSON] посвідчено заповіт від імені [PERSON] , відповідно до якого заповідач на випадок своєї смерті, житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с.Кочержинцях Уманського району Черкаської області заповів [PERSON] з покладенням на його спадкоємців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] обов`язків надання [PERSON] права довічного проживання в спадковому будинку в с.Кочержинцях Уманського району. Відповідно до Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 69655975 спадкова справа спадкодавця [PERSON] № 319/2022 зареєстрована у реєстрі за № 69541100. Факт родинних відносин позивача з [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] народилася [INFO] , батьками записані: батько- [PERSON] ; мати- [PERSON] . Позивач уклавши шлюб змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про смерть, що видане 18.04.2024 повторно, спадкоємець [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 12.04.2024 на ім`я [PERSON] виготовлено технічний паспорт житлового будинку по [ADDRESS] . [PERSON] звернулася до Першої уманської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. [PERSON] подав до Першої уманської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] на користь [PERSON] 03 серпня 2022 старостою с.Кочержинці Уманського району видано довідку про те, що [PERSON] , який помер [INFO] до дня смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом із спадкодавцем була зареєстрована співмешканка [PERSON] , 1940 року народження. Постановою державного нотаріуса Першої уманської державної нотаріальної контори Кравець Г.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з неможливістю встановити дійсну волю заповідача та кого саме він призначив своїми спадкоємцями в своєму заповітному розпорядженні від 09.03.1989. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.380 ЦК України житловий будинок є об`єктом права власності. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача про визнання права власності на будинок підлягають задоволенню. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд враховує, що неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. За життя [PERSON] склав лиш один заповіт, який в подальшому не скасовувався, змін до нього не внесено і нового заповіту не складено. У даному випадку воля заповідач, яка ним викладена у заповіті від 09.03.1989 реалізована бути не може через відмову нотаріуса, проте може бути реалізований судовий захист спадкових прав позивача. При цьому, воля заповідача була спрямована на передання спадкоємцям, а саме його дітям: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] житлового будинку та їх обов`язків надання [PERSON] права довічного проживання в спадковому будинку, що за встановлених судом обставин не може бути визнано спотворенням волі заповідача. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved