Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

У червні 2023 році до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла до суду позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», [PERSON] про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування та школи завданої внаслідок ДТП, згідно з якою позивач просить суд: 1. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь [PERSON] невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 11 282 грн. 04 коп. 2. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 49 940 грн. 22 коп. 3. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) моральну шкоду у розмірі 8 000 грн. 00 коп. Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що 14.03.2023 року о 13:20 год. у м. Вінниці по вул. Острозького, буд. 31 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Honda Accord р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Hyundai Sonata р/н [NUMBER] належного на праві приватної власності позивачу [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Hyundai Sonata р/н [NUMBER] зазнав пошкоджень. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2023 року у справі №127/7738/23, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було визнано [PERSON] та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. У позовній заяві вказано, що на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб Honda Accord р/н [NUMBER] був забезпечений за Полісом ОСЦПВВНТЗ № 210297003 виданого ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», дійсного на дату ДТП. Позивач, у зв`язку з пошкодженням належного йому транспортного засобу Hyundai Sonata р/н [NUMBER] , звернувся до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», як Страховика цивільно-правової відповідальності особи, винної у заподіянні шкоди, із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши всі необхідні документи, визначені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» За результатами розгляду поданих документів відповідач-1 виплатив страхове відшкодування у розмірі 37 136 грн. 97 коп В обґрунтування позову вказано, що не погоджуючись із розміром отриманого страхового відшкодування, позивач звернувся до ФОП СОД [PERSON] з метою визначення об`єктивного розміру матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Hyundai Sonata р/н [NUMBER] . Вартість незалежного автотоварознавчого дослідження, відповідно до платіжної інструкції № 9305- 5769-1491-8596, складає 3 000 грн. 00 коп. За результатами незалежного автотоварознавчого дослідження було складено висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №172/03-23 від 25.03.2023 року. Відповідно до Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №172/03-23 від 25.03.2023 року, вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу Hyundai Sonata р/н [NUMBER] становить 48 419 грн. 01 коп.; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Hyundai Sonata р/н [NUMBER] становить 98 359 грн. 23 коп. Таким чином з відповідача-1 підлягає стягненню невиплачена частина страхового відшкодування у розмірі 11 282 грн. 04 коп. (48 419 грн. 01 коп. - 37 136 грн. 97 коп. = 11 282 грн. 04 коп.) Разом з тим у позовній заяві зазначено, що в порядку ст. 1194 ЦК України з відповідача 2 [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, що становить різницю між розміром матеріальної шкоди та розміром отриманого страхового відшкодування у розмірі 49 940 грн. 22 коп. (98 359 грн. 23 коп. - 48 419 грн. 01 коп. = 49 940 грн. 22 коп.). Також, позивачем вказано, що пошкодження транспортного засобу Hyundai Sonata р/н [NUMBER] негативно вплинуло на моральний стан позивача. Починаючи від настання дорожньо-транспортної пригоди позивач перебуває у пригніченому стані, що зокрема, негативно впливає і на сімейні відносини, звичайний розпорядок життя позивача був порушений у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, за внутрішнім переконанням позивача, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути стягнуто моральну шкоду у розмірі 8 000 грн. 00 коп. У зв`язку із викладеним позивач просить позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. Розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.10.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову в частині вимог до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». В обґрунтування позову вказано, що з метою визначення розміру вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai Sonata 2.0 АТ, д.н.з. [NUMBER] , що був складений ФОП [PERSON] відповідно до звіту № 23-179 від 14.05.2023, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Hyundai Sonata 2.0 АТ, д.н.з. [NUMBER] , складає 37 136,97 грн. з урахування ПДВ на запасні частини, і тому відповідачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 37 136,97 грн. У відзиві зазначено, що у відповідача відсутній обов`язок приймати до уваги наданий позивачем звіт №172/03-23 від 25.03.2023, оскільки законом визначений вичерпний перелік випадків, коли потерпілий має право самостійно обирати експерта для визначення розміру збитку. Окрім того, відповідачем вказано, що у висновку №172/03-23 від 25.03.2023 необґрунтовано нарахування ПДВ як частини розміру матеріального збитку, оскільки позивач не надав докази фактичного ремонту транспортного засобу. У відзиві окремо зазначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, яку вказав позивач, не відповідає критеріям реальності та співмірності та зазначено, що розмір витрат на правову допомогу, яка є співмірною щодо позовних вимог до ПАТ «УСК «Княжа ВІГ» не може перевищувати 2500,00 грн. 04.12.2023 до суду надійшла відповідь позивача на відзив у якому позивачем частково викладено аналогічні обставини тим, що викладені у позовні заяві. Крім того, вказано, що звіт №23-179 про оцінку вартості (розміру) збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу, який виконаний на замовлення відповідача 1 ПАТ «УСК «Княжа ВІГ», проведено не на дату заподіяння збитку, що є порушенням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність». 21.02.2024 до суду надійшов відзив відповідача 2 [PERSON] у якому відповідач просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказано, що Звіт про оцінку КТЗ № 172/03-23 від 25.03.2023 року наданий позивачем до позовної заяви - не може бути покладено судом в основу судового рішення й з тих підстав, що даний документ не є висновком експерта, який виконано судовим експертом у відповідності до вимог ЦПК України, зокрема який містив би в собі підпис експерта про обізнаність про кримінальну відповідальність та був би підготовлений для подання до суду. В свою чергу, правовий висновок ВСУ свідчить про те, що в основу судового рішення може бути покладено тільки висновок судового експерта, а не звіт про оцінку, враховуючи наявний спір, щодо розміру понесеного матеріального збитку. У відзиві вказано, що жодних правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення ніби, як різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодування немає, дана вимога надумана представником позивача на підставі невірного трактування правових висновків Верховного Суду та норм чинного Законодавства. Відповідачем зазначено, що навіть якби вимоги позову були б законними та підтверджені належними доказами, то вони всерівно не підлягали б задоволенню, оскільки повинні бути зменшенні на розмір 20 % ПДВ, оскільки позивач не надав доказів проведення ремонту на станції платника ПДВ. З поміж іншого, у відзиві вказано, що відповідач вважає, що позивач не довів оцінений розмір моральної шкоди в 8 000. 00 грн., однак в разі й задоволення даної позовної вимоги, то вона має складати не більше 4 000, 00 грн.. В судовому засіданні 10.10.2024 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про долучення доказів до матеріалів справи. Позивач в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про місце, дату та час судового засіданні повідомлявся належним чином. При цьому до суду подано заяву у якій представник позивача просив провести розгляд справи без участі сторони позивача, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яку свого представника не забезпечив, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, у відзиві просив, що уразі неявки в судове засідання представника відповідача розгляд справи проводити без їх участі. Представник відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував щодо задоволення позову у повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 14.03.2023 року о 13:20 год. у м. Вінниці по вул. Острозького, буд. 31, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Honda Accord д.н.з. [NUMBER] , під час об`їзду транспортного засобу Hyundai Sonata д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення. Унаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано збитків, тим самим порушив п. 13.3 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2023 року у справі №127/7738/23 визнано винним [PERSON] у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП, та стягнуто з нього штраф, вказана постанова набрала законної сили 28.04.2023, про що свідчить відповідна відмітка на копії постанови (а.с. 7-8). Вказаною постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2023 року у справі №127/7738/23 встановлено, що о 14.03.2023 о 13 год. 20 хв. у м. Вінниця по вулиці Острозького біля будинку 31, виїжджаючи з парковки водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Honda Accord, д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки та не обрав безпечного бокового інтервалу, в результаті допустив зіткнення з автомобілем Hyundai Sonata, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що водій [PERSON] порушив п. 13.3 ПДР України, що перебуває у причинному зв`язку із наслідками спричинення механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками, а тому його дії охоплюються складом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП (а.с. 7-8). Таким чином, відповідно до ст.82 ЦПК України, не потребує доказуванню обставина, що відповідач [PERSON] винний у скоєнні ДТП 14.03.2023, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіль «HYUNDAI SONATA», д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний код транспортного засобу (номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 25). Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось сторонами, що на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб Honda Accord р/н [NUMBER] був забезпечений за Полісом ОСЦПВВНТЗ № 210297003 виданого ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», дійсного на дату ДТП. Позивач, у зв`язку з пошкодженням належного йому транспортного засобу Hyundai Sonata р/н [NUMBER] , звернувся до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», як Страховика цивільно-правової відповідальності особи, винної у заподіянні шкоди, з Заявою про виплату страхового відшкодування, надавши всі необхідні документи, визначені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» За результатами розгляду поданих документів відповідач-1 виплатив страхове відшкодування у розмірі 37 136 грн. 97 коп. (а.с. 9-10). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, у тому числі, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно із ст. 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Верховний Суд в Постанові від 03.06.2021 року у справі № 461/2217/19 від 03.06.2021 року зробив правовий висновок, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N 1074/8395 (з відповідним змінами).(правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц). Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагаченн За приписами статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Системний аналіз Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема статті 22, та ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 приводить до висновку, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі законодавчих обмежень, щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Згідно правового висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15, правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнту фізичного зносу) та страховим відшкодуванням виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виникає обов`язку з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Крім того, Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №227/2996/16-ц зазначив: «Аналіз статті 1194 ЦК України дає підстави для висновку, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В обґрунтування позову та розміру завданої шкоди позивачем вказано, що не погоджуючись із розміром отриманого страхового відшкодування, позивач звернувся до ФОП СОД [PERSON] з метою визначення об`єктивного розміру матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу Hyundai Sonata р/н [NUMBER]. За результатами незалежного автотоварознавчого дослідження було складено висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №172/03-23 від 25.03.2023 року. Відповідно до Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №172/03-23 від 25.03.2023 року вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу Hyundai Sonata р/н [NUMBER] становить 48 419 грн. 01 коп.; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Hyundai Sonata р/н [NUMBER] становить 98 359 грн. 23 коп. (а.с. 11-27). На сторінці 2 Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №172/03-23 від 25.03.2023 року (надалі - Висновок/Звіт) оцінювач зазначає перелік нормативно-правової бази, яку він використовує під час його складання. В тому числі й зазначає, що керується Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N 1074/8395. (надалі -Методика) У відповідності до пункту 4.4. Методики звіті (акті) або висновку експерта про оцінку КТЗ зазначається така інформація: є) інформація, що має значення для виконання оцінки, з посиланням на джерела її отримання. п) викладення змісту використаних методичних підходів, методів, оціночних процедур та відповідних розрахунків; с) додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки. У додатках також може бути графічна розгортка побудови пошкодженого або розукомплектованого КТЗ з відображенням характеру пошкоджень або протокол технічного огляду з посиланням на характер і обсяг його пошкодження. к) результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності) номерів кузова, шасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах. У відповідності до пункту 4.5. Методики, Усі дані, наведені у звіті (акті) про оцінку або у висновку експерта, зазначаються з посиланням на джерело їх отримання. У відповідності до пункту 8.5. Методики, калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. На сторінці 5 Звіту, оцінювач в графі «огляд і ідентифікація досліджувального КТЗ» зазначає, що він досліджує автомобіль HYNDAI SONATA з VIN-номером [NUMBER] . В свою чергу, в наявних матеріалах справи також міститься свідоцтво про реєстрацію автомобіля HYNDAI SONATA серії [NUMBER] . Згідно якого, автомобіль HYNDAI SONATA д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачеві, має VIN-номер [NUMBER] . Таким чином, оцінювач [PERSON] здійснював автотоварознавче дослідження за іншим автомобілем, а відтак всі подальші зроблені ним розрахунку, що зазначені в звіті, не можуть сприйматись правдивими, об`єктивними та такими, що відносяться до пошкодженого автомобіля, що належить позивачеві. В протоколі технічного огляду КТЗ від 21.03.2023 року, що є додатком до звіту, оцінювач [PERSON] взагалі не вказує VIN-номер автомобіля, який він досліджує. В тому числі й не зазначає пробіг автомобіля, який мусив встановити та зафіксувати в акті огляду, в свою чергу величина пробігу автомобіля безпосередньо впливає, як на значення ринкової вартості автомобіля, так і на величину коефіцієнту фізичного зносу (показник Ез). Суд, окремо звертає увагу, за результатом огляду автомобіля, оцінювач [PERSON] складає ремонтну калькуляцію № 172/03-23 від 14.03.2023 року, яка є додатком та невід`ємною частиною звіту. На першій сторінці ремонтної калькуляції, оцінювач вкотре зазначає, що досліджує автомобіль з іншим VIN-номером, аніж має автомобіль, що належить позивачу, хоча програмне забезпечення АУДАТЕКС, яке використовує оцінювач для складання ремонтної калькуляції, надає користовачу ціни на запасні запчастини, матеріали та роботи виключно до автомобіля, який досліджує користувач. Враховуючи викладене, ремонтна калькуляція № 172/03-23 від 14.03.2023 року - виконана невірно та не є належним доказом. На сторінці 2 Звіту, оцінювач також зазначає, що при його складені керується Постановою Кабінету Міністрів Україні № 1440 від 10.09.2003 року (надалі - Постанова КМУ). Згідно з п. 32 Постанови КМУ. у разі виникнення необхідності у визначені розміру ймовірного страхового випадку оцінка застрахованого майна проводиться з урахування умов страхування та дотриманням принципів корисності і заміщення. Для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків. В ремонтній калькуляції, оцінювач [PERSON] зазначає, що він обирає ціни на запасні частини, матеріали та роботи станом на 06.03.2023 року, в той час, як ДТП відбулось 14.03.2023 року, тобто всупереч п. 32 Постанови КМУ, оскільки саме даний пунктом визначено, що розрахунок має здійснюватись саме станом на дату настання ДТП. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статей 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми. Враховуючи викладене, суд вважає, що висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №172/03-23 від 25.03.2023 року, - не є достатнім та достовірним доказом в даній цивільній справі, оскільки він не відповідає Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N 1074/8395. У постанові від 20.03.2018 у справі № 911/482/17 Верховного Суду міститься висновок про те, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Відповідно до положень Постанов ВСУ від 18.12.2019 року у справі № 503/1169/16-ц та постанові 27.12.2019 року у справі №641/6191/17, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи вищевикладене, оскільки судом Висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №172/03-23 від 25.03.2023 року, яким позивачем обґрунтовано розмір моральної шкоди, визнано недостовірним та недостатнім доказом у вказаній справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 11 282 грн. 04 коп. та матеріальну шкоду у розмірі 49 940 грн. 22 коп., так як позивачем недоведено розмір такої шкоди. При цьому, позивачем до суду не подано та матеріали справи не містять клопотання про призначення у справі судової експертизи, щодо визначення розміру завданої позивачу шкоди в результаті ДТП 14.03.2023. Щодо вимоги позивача щодо стягнення з відповідач [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 8 000 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 14.03.2023 та пошкодження автомобіля позивача «Hyundai Sonata» р/н [NUMBER] , слід зазначити наступне. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в 8 000,00 грн., виходячи з того, що після настання дорожньо-транспортної пригоди позивач перебуває у пригніченому стані, що зокрема, негативно впливає і на сімейні відносини, звичайний розпорядок життя позивача був порушений у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу. Відповідачем [PERSON] у відзиві зазначено, що позивач не довів оцінений розмір моральної шкоди в 8 000. 00 грн., однак в разі й задоволення даної позовної вимоги, то вона має складати не більше 4 000, 00 грн.. Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивачу протиправними діями [PERSON] які призвели до дорожньо-транспортної пригоди,було завдано моральну шкоду, яка перебуває у безпосередньому причинному зв`язку із цими діями останнього. Виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, характер та обсяг моральних страждань, перенесених позивачем у зв`язку із пошкодженням майна, характер немайнових втрат позивача, враховуючи усі встановлені судом обставин по справі, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 8 000 грн. 00 коп. занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача моральну шкоду у розмірі 4 000 грн. 00 коп. Також позивачем заявлено вимоги про стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 4000,00 грн., а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню розмір судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 125,18 грн. (5,83%) Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат для здійснення оцінки пошкодженого транспортного засобу позивач надав платіжну інструкцію № 9305- 5769-1491-8596 на суму 3 000 грн. 00 коп. за проведення експертизи щодо розміру завданого матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля «Hyundai Sonata» р/н [NUMBER] . При цьому, враховуючи, що судом Висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №172/03-23 від 25.03.2023 року, яким позивачем обґрунтовано розмір моральної шкоди - визнано недостовірним та недостатнім, тому підстави для стягнення витрат позивача на його проведення у даному випадку відсутні. Крім того, у позовній заяві позивач, також просить суд стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати, зокрема на професійну правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеної у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18. Позивач відповідно до заяви про ухвалення додаткового рішення просив суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10 800,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано до суду наступні документи: копію Договору про надання правової допомоги № 10/05/23-ЮП/IL від 10 травня 2023 року, копію акту виконаних робіт №1 відповідно до Договору №10/05/23-ЮП/IL. На основі Договору №10/05/23-ЮП/IL від 10.05.2023 року, укладеного між позивачем [PERSON] та адвокатом Конюшко Д.Б., останній надав Замовнику послуги (вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням) з розрахунку 1 500,00 грн. за 1 годину роботи: 1. Юридична консультація Замовника - 1 година (сукупно) - 1 год.); 2. Вивчення документів, - 1,5 год. 3. Складання та подання позовної заяви - 5,5 год. Відповідно до Акту виконаних робіт №1 адвокат Конюшко Д.Б. виконав свої зобов`язання за Договором, позивач прийняв виконані роботи вартістю 12 000,00 грн. Відповідачами у відзивах викладено заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу з мотивів того, що визначена сума є не співмірною із складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надання послуг, що по своїй суті є клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Суд, з урахуванням клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу доходить до висновку щодо часткове стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи. Аналогічним чином тлумачить це питання і ЄСПЛ, висновки якого, зокрема, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece, заява № 31107/96) свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не може зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Також, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15 та від 1 серпня 2019 року у справі № 915/237/18). В постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial