Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

1.Описова частина У серпні 2025 року ФОП [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 6 631,22 грн. Понесені судові витрати позивач просить покласти на відповідача. 1.1. Стислий виклад позиції позивача 26.03.2021 між ПрАТ «Страхова компанія «УПСК» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/9139116, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «NISSAN», державний реєстраційний номер [NUMBER] . У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 06.09.2021 о 16 год 40 хв в м. Києві по вул. Московська, 46/2, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «NISSAN» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «TOYOTA», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Водій автомобіля «NISSAN» державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] покинув місце ДТП. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, застрахованому транспортному засобу «TOYOTA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , було завдано механічних ушкоджень. Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 04.02.2022 по справі №757/55134/21 вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу ««NISSAN», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК «УПСК», частину завданих відповідачем збитків у розмірі 6 631,22 грн понесло Товариство. 03.3.2023 між ПрАТ «СК «УПСК» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до Договору. У тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №АР/9139116 від 26.03.2021 . Оскільки до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача суми виплаченого страховиком страхового відшкодування, проте відповдач як завдавач шкоди не повертає позивачу вказані грошові кошти, останній звернувся до суду із даним позовом. 1.2. Стислий виклад позиції учасників справи Відповідач відзиву на позовну заяву не подавав. 1.3. Заяви, клопотання учасників справи Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. 1.4.Процесуальні дії у справі Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2024 головуючим суддею у справі визначений суддя С. О. Чекулаєв. Ухвалою Голосіївського районного суду від 03.09.2024 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 2.Мотивувальна частина 2.1.Фактичні обставини, встановлені судом У відповідності до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/9139116 ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки ««NISSAN» державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування. 06.09.2021 о 16 год 40 хв в м. Києві по вул. Московська, 46/2, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «NISSAN» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «TOYOTA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «TOYOTA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 04.02.2022 у справі №757/55134/21 доведено вину [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до відповідальності. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі означеної постанови суд знаходить доведеною вину відповідача у вчиненні ДТП та в заподіянні майнової шкоди власнику автомобіля «TOYOTA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом пошкодження належного потерпілому автомобіля. Як вбачається з постанови Печерського районного суду м. Києва від 04.02.2022 у справі №757/55134/21 відповідач після вчинення вищезазначеного ДТП самовільно залишив місце ДТП. Згідно відповіді від НПУ, винуватцем ДТП, скоєної 06.09.2021 за участі транспортних засобів: марки «TOYOTA», державний реєстраційний номер [NUMBER] та марки ««NISSAN» державний реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] . З огляду на вищевказане, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «TOYOTA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АР/9139116. Так, на підставі страхового акту №173/037/015034/21/1 ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 6 631,22 грн власнику автомобіля «TOYOTA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується платіжним доручення №153753908 від 09.11.2022. До матеріалів справи також долучено акт огляду транспортного засобу«TOYOTA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , ремонтну калькуляцію, розрахунок страхового відшкодування. Таким чином, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» склав 6 631,22 грн. З метою досудового врегулювання спору, відповідачу було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу від 28.12.2022, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було. 03.03.2023 між ПрАТ «УПСК» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (новий кредитор) укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. У тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АР/9139116 від 26.03.2021. Оскільки відповідач залишив місце ДТП самовільно, з урахуванням Договору №03/03/2023 від 03.03.2023 про відступлення права вимоги позивач дійсно має право на регресу до відповідача на суму 6 631,22 грн. Це право дійсно порушується відповідачем, оскільки він не оплатив цієї суми позивачу. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. А тому вказане право позивача, підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача вказаної суми на користь позивача. 2.2. Застосовані норми права Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.979ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28.09.2022 року в справі № 727/182/21, провадження № 61-11749св21, від 17.08.2022 року в справі № 761/15232/18 провадження № 61-19661св20 та інших), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03.10.2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Разом з тим, ст.38Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Регресом (з лат. «regressus» - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Як вбачається зі змісту ст.ст. 559 та 1191 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. У постанові Верховного Суду від 22.10.2020 року в справі №910/18279/19 зроблено висновок про те, що під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч.1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Оскільки передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом, то такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду, зокрема із позовною заявою про відшкодування збитків у порядку регресу. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ч. 6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 2.3. Мотиви, з яких виходить суд За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Оскільки передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом, то такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду, зокрема із позовною заявою про відшкодування збитків у порядку регресу. Тож, зважаючи на викладене, суд погоджується із тим, що позивач дійсно має право на регрес у розмірі 6 631,22 грн. - з відповідача. І це право дійсно порушується відповідачем, оскільки він не оплатив цієї суми позивачу. А тому вказане право позивача, підлягає судовому захисту. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь Фізичної особи - підприємця [PERSON] в порядку регресу підлягає сума грошових коштів у загальному розмірі 6 631,22 грн. 3. Висновки суду З урахуванням вищенаведеного, перевіривши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що вказані у позові обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними. Оскільки ДПТ, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки «TOYOTA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сталося з вини відповідача, який самовільно залишив місце ДТП, чим порушив умови укладеного з ПрАТ «УПСК» полісу ОСЦПВВНТЗ, свого обов`язку щодо повернення сплаченого страхового відшкодування не виконав своєчасно і належним чином, тому сума виплаченого ПрАТ «УПСК» страхового відшкодування згідно страхового полісу АР/9139116 у розмірі 6 613,22 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь нового кредитора ФОП [PERSON] . 4.Судові витрати Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною третьою статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За надану правничу допомогу позивач сплатив 4 000,00 грн., що підтверджується Актом здачі-прийняття робіт від 17.06.2024 до Договору про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022 та платіжними дорученням № Р24АР24А2871994165D7740 від 17.06.2024. Отже, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved