Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 16 000,00 доларів США, 5 064,22 грн. судового збору. 15 червня 2023 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Мельнікової І.Г. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення. У заяві посилається на те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 16 000,00 доларів США, 5 064,22 грн. судового збору. До позовної заяви були додані докази понесення його витрат на правову допомогу на момент подання позову сплачені ним адвокату Короленко Олені Миколаївні, що підтверджується Договором про надання правничої допомоги адвокатом б/н від 19.10.2020, додатком №1 про надання правничої допомоги адвокатом б/н від 19.10.2020 та квитанцією №19/10-20 від 19.10.2020 про сплату 10 000 грн. авансу. Під час судового засідання 07.06.2023 представником Мельніковою Іриною Геннадіївною було зроблено заяву про надання до суду протягом 5 днів після ухвалення рішення доказів розміру судових витрат які позивач поніс, а саме було подано: договор про надання правової (правничої) допомоги від 29.03.2023 №29/03-2023, протокол узгодження розміру оплати праці адвоката до договору про надання правової (правничої) допомоги від 29.03.2023 №29/03-2023, акт виконаних робіт від 08.06.2023, платіжна інструкція від 16.06.20232 на суму 10 000 грн. У зв`язку з вищевикладеним просить відшкодувати понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн., які необхідно стягнути з відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Сторони в судове засідання не з`явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомляли. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 16 000,00 доларів США, 5 064,22 грн. судового збору. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Заява представника Мельникової І.Г. про ухвалення додаткового рішення щодо здійснення розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу надійшла до суду через засоби поштового зв`язку 15.06.2023. Отже, представником Мельниковою І.Г. дотриманий встановлений законом процесуальний строк для подання доказів понесення судових витрат. Відповідно до положень ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. До часу надходження заяви про ухвалення додаткового рішення, у справі міститься свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Короленко О.М. №52385/10, копія ордеру Короленко О.М. серії КС №578605 від 19.10.2020, копія договору про надання правничої допомоги укладеного між адвокатом Короленко О.М. та [PERSON] від 19.10.2020, копія додаткової угоди №1 від 19.10.2020 до договору про надання правничої допомоги від 19.10.2020, квитанція до прибуткового кассового ордера від 19.10.2020 на суму 10 000, 00 грн. Разом із заявою про ухвалення у справі додаткового рішення представник Мельнікова І.Г. надала суду: - договір про надання правничої допомоги №29/03-2023 від 29.03.2023, згідно якого: п.3.1.Договору, оплата праці адвоката (гонорар) сплачується клієнтом виходячи з вартості однієї години надання правової (правничої) допомоги згідно з умовами відповідного протоколу про узгодження розміру оплати, який додається до цього договору. Згідно Протоколу узгодження розміру оплати праці адвоката від 29.03.2023 одна година роботи адвоката оплачується клієнтом із застосуванням тарифної системи оплати праці, виходячи із погодинної базової ставки в сумі 2500 грн. за годину праці; - копію акту прийому-передачі виконаних робіт від 08 червня 2023 розмір гонорару складає:10000 грн., в дану суму входить ознайомлення з матеріалами справи - 2 год., участь в засіданнях в суді - 2 год., а всього: 4 год. роботи адвоката. Розрахунок суми гонорару 2500 (вартість години роботи адвоката) х 4 год. = 10000 грн. - копію платіжної інструкції №@2РL859777 від 12.06.2023, згідно якої [PERSON] здійснив оплату в сумі 10000 грн. в якості оплати за виконану роботу на підставі Договору про надання правничої допомоги від 29.03.2023. Представником у належний спосіб доведено розмір витрат в сумі 10000,00 грн.. а саме: за підготовку та подачу позовної заяви про стягнення грошових коштів, заяви про забезпечення позову та участь у судових засіданнях адвоката Мельнікової І.Г. При цьому, будь-яких доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу за ознайомлення з матеріалами справи адвокатом Мельніковою І.Г. та участь в судових засіданнях адвоката Короленко О.М. в матеріалах справи відсутні. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Також суд враховує, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Такого висновку також дійшов і Верховний суд у постанові від 21.01.2021 по справі №280/2635/20. Крім цього, у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19 суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг та виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Також при прийнятті рішення суд враховує позицію Великої Палати Верховного суду у справі № 904/4507/18. Велика Палата ВС зазначила, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. За наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат Європейський суд з прав людини керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат, що відображено також у справі «Пакдемірлі проти Туреччини». Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог, а саме підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн., яке документально підтверджено. Також суд зазначає наступне. Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що у разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України); у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. З урахуванням того, що розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення, відбувався за відсутності учасників справи, які в судове засідання не з`явилися, датою ухвалення додаткового рішення у справі є дата складення його повного тексту - 10.10.2024. На підставі викладеного та

Outcome: partial