Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Виноградівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26.01.2020 у цивільній справі №299/3785/19 за позивачем визнано право власності на спадкове майно, набуте в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON] , а саме, на житловий будинок, що ввійшов до складу спадщини. Рішення суду набрало законної сили. Після оформлення спадщини за заповітом на житловий будинок позивач з`ясував, що до складу спадщини, що відкрилася на день смерті бабусі позивача, ввійшло ще право на земельні частки (паї), посвідчене Сертифікатами: Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0050856 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСГП ім. Ватутіна розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах вартістю 2554 грн, виданим на ім`я [PERSON] 10.04.1997 року, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №5818\~ 01.04.1997; Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0050857 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСГП ім. Ватутіна розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах вартістю 2554 грн, виданим на ім`я [PERSON] 10.04.1997 року, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на на право на земельну частку (пай) за №5819 від 01.04.1997. Право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] на підставі Сертифікату ЗК№0050857, бабуся позивача [PERSON] набула в порядку спадкування за законом як дружина після його смерті. Дід позивача та чоловік [PERSON] , [PERSON] , помер [INFO] , останнім місцем його проживання було [ADDRESS] . Разом із ним проживали та були зареєстровані його дружина [PERSON] , його син [PERSON] , 1970 р.н., із своєю дружиною та дітьми. Дід заповіту не залишав, спадкова справа до його спадщини не відкривалася, а спадщину у складі права на земельну частку (пай) прийняла його дружина. До складу спадщини ввійшло право на земельну частку (пай) за Сертифікатом ЗК№0050857, яке успадкувала [PERSON] . Проте [PERSON] за життя не оформила набуте право, не видано Свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім`я. [PERSON] померла [INFO] , пізніше діда позивача, і на день її смерті відкрилася спадщина. За життя залишила заповіт на користь позивача. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Він не мав обов`язкової частки у спадщині за заповітом після смерті [PERSON] . Він не приймав та не оформляв спадщину за своїм батьком [PERSON] . Інші спадкоємці, що могли б мати право на обов`язкову частку у спадщині за заповітом, відсутні. Позивач не може у нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельні частки (паї), оскільки оригінали Сертифікатів у нього відсутні. Позивач\~ у\~ судове засідання не з`явився, однак представник позивача адвокат Хемишинець Е.І. подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач представник Виноградівської міської ради Закарпатської області в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити без участі представника. Представник Виноградівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, оглянувши заяви сторін, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків. При здійсненні правосуддя (ст.5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК)\~ є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що [INFO] помер дідусь позивача [PERSON] . [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] . Після смерті спадкодавця [PERSON] залишилось спадкове майно. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26.01.2020 у цивільній справі №299/3785/19 за позивачем визнано право власності на спадкове майно, набуте в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON] , а саме, на житловий будинок, що ввійшов до складу спадщини. Рішення суду набрало законної сили. Дане рішення суду містить обставини, що мають преюдиційне значення. Після оформлення спадщини за заповітом на житловий будинок позивач з`ясував, що до складу спадщини, що відкрилася на день смерті бабусі позивача, ввійшло ще право на земельні частки (паї), посвідчене Сертифікатами: Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0050856 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСГП ім. Ватутіна розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах вартістю 2554 грн, виданим на ім`я [PERSON] [INFO] , зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №5818\~ 01.04.1997; Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0050857 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСГП ім. Ватутіна розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах вартістю 2554 грн, виданим на ім`я [PERSON] [INFO] , зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на на право на земельну частку (пай) за №5819 01.04.1997. Право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] на підставі Сертифікату ЗК№0050857, бабуся позивача [PERSON] набула в порядку спадкування за законом як дружина після його смерті. Акт спадкування підтверджується наступним. Дід позивача та чоловік [PERSON] , [PERSON] , помер [INFO] , останнім місцем його проживання було [ADDRESS] . Разом із ним проживали та були зареєстровані його дружина [PERSON] , його син [PERSON] , 1970 р.н., із своєю дружиною та дітьми. Ці обставини підтверджено довідкою від 25.03.2024 №20.4-07/234. Дід заповіту не залишав, спадкова справа до його спадщини не відкривалася, а спадщину у складі права на земельну частку (пай) прийняла його дружина. До складу спадщини ввійшло право на земельну частку (пай) за Сертифікатом ЗК№0050857, яке успадкувала [PERSON] . Проте [PERSON] за життя не оформила набуте право, не видано Свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім`я. [PERSON] померла [INFO] , пізніше діда позивача,-і на день її смерті відкрилася спадщина. За життя залишила заповіт на користь позивача. Усі фактичні обставини, що мають юридичне значення, спадкування за заповітом після смерті [PERSON] встановлено вказаним вище Рішенням суду. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Він не мав обов`язкової частки у спадщині за заповітом після смерті [PERSON] . Він не приймав та не оформляв спадщину за своїм батьком [PERSON] . Інші спадкоємці, що могли б мати право на обов`язкову частку у спадщині за заповітом, відсутні. В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягаєст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно дост.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину.Статтею 1297 зазначеного Кодексувстановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач не може у нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельні частки (паї), оскільки оригінали Сертифікатів у нього відсутні. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Разом з тим встановлено, що правовстановлюючі документи\~ у позивача відсутні так як втрачені спадкодавцем ще за життя. Ці обставини суд встановив на підставі достатньої сукупності належних та допустимих доказів, а саме: копій свідоцтв про народження, одруження та смерть, копії технічного паспорту, інших письмових доказів. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.\~ Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 1. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.\~ Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.\~ Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відтак, з огляду на встановлені фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що оскільки\~ позивач, як спадкоємець за заповітом, у встановленому законом порядку\~ прийняв спадщину, то останній успадкувала майно, що ввійшло до складу спадщини в цілому. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.116,131 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Згідно з ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз`яснено в п.10Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відтак, з огляду на встановлені фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що оскільки оформлення спадщини у нотаріальному порядку виявилося об`єктивно неможливим, а суд пересвідчився, що відсутні перешкоди для переходу права власності на предмет позову в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] в судовому порядку, то позивач звернувся до суду на підставі ст.392 ЦК України не безпідставно. На підставі наведених вище міркувань позов слід задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved