Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

30.03.2023 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ сумісного майна подружжя, який з урахування збільшених позовних вимог просив суд поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію замість частки у праві спільної сумісної власності на майно, а саме: автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2010 року випуску, сірого кольору, та автобус пасажирський ПАЗ 32054-07, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, в сумі 446 453, 50 гривень. Стислий виклад позиції позивача Позовна заява мотивові тим, що 23 жовтня 1993 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у Білгород-Дністровському міському відділі ЗАГСу Одеської області, актовий запис №426. Після укладення шлюбу сторони почали проживати однією сім`єю, вести спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , і за спільні кошти ми набували спільне майно. Спільне життя з відповідачем не склалося. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.02. 2020 по справі № 495/10156/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 18.03.2020\~року. За час спільного проживання з [PERSON] за спільні кошти сторонами було придбано майно: - автомобіль ПАЗ 32054-07, 2005 року випуску, білого кольору; - автомобіль MERCEDES- BENZ SPRINTER, 2010 року випуску, сірого кольору. Згідно звіту про незалежну оцінку вартості автомобіля MERCEDES- BENZ SPRINTER, 2010 року випуску, сірого кольору, ринкова вартість вказаного автомобіля станом на 05.06.2023 з урахуванням ПДВ складає 687 172 гривні. Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості автобуса пасажирського ПАЗ 32054-07, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску ринкова вартість його складає станом на 05.06.2023 року з урахуванням ПДВ 205 735 гривень. Таким чином, вартість придбаного майна складає суму в розмірі 892\~907\~гривень. Позивач згоден на отримання грошової компенсації за спірні автомобілі, а саме 1/2 частини, що становить 446\~453,50 грн. Стислий виклад позиції відповідача Ознайомившись із текстом позовної заяви сторона відповідача вважає, що позовні вимоги не відповідають фактам, обставинам по справі та приписам норм матеріального права, а саме ст. 60, 61, 62, 63, 69 СК України. Такі твердження [PERSON] та її представника гуртуються на наступних фактах. По-перше, 18.05.2023 було виконано запит до Головного сервісного центру МВС України відносно транспортного засобу MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2010 року випуску, сірого кольору. Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів: транспортний засіб MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2010 року випуску, сірого кольору з 21.12.2012 року право власності зареєстровано за [PERSON] . У своєму позові [PERSON] просить суд виділити [PERSON] автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2010 року випуску, сірого кольору та визнати за ним право власності на транспортний засіб, який належить [PERSON] . Така вимога суперечить приписам ст. ст. 60, 61, 62 СК України. Враховуючи вище викладені обставини по справі, суд має відмовити [PERSON] у задоволені вимоги щодо виділення [PERSON] автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2010 року випуску, сірого кольору та визнання за ним право власності на транспортний\~засіб. По-друге під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, [PERSON] повернув ПАЗ 32054-07, 2005 року, білого кольору у цілком не справному стані. До цього транспортний засіб ПАЗ 32054-07, 2005 року, білого кольору, використовувався ТОВ «Автотранспортне Підприємство 15107», де працює [PERSON] . Після використання ТОВ «Автотранспортним Підприємством 15107» транспортного засобу ПАЗ 32054-07, 2005 року, білого кольору, автомобіль було доведено до не справного стану та ремонту не підлягає. [PERSON] не заперечує проти виділення [PERSON] транспортного засобу ПАЗ 32054-07, 2005 року, булого кольору, та визнати за ним право власності на даний транспортний\~засіб. Процесуальні дії у суді Ухвалою суду від 30 березня 2023 року позов було залишено без руху. Ухвалою суду від 17 квітня 2023 року було відкрито провадження за вказаним позовом, визначено загальний порядок розгляду справи. 25.05.2023 від представника відповідача адвоката Бондаренко Г.Є. надійшов відзив, зміст якого викладено в описовій частині рішення. Ухвалою суду від 03 липня 2023 року підготовче провадження було закрито справа призначена до розгляду по суті. Ухвалою суду від 04 жовтня 2023 року суддя Боярський О.О. заявив собі самовідвід від розгляду справи. Розпорядженням керівника апарату суду № 163 від 09.10.2023 та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була передана на розгляд судді Анісімової Н.Д. Ухвалою суду від 09 жовтня 2023 року справа була прийнята до провадження судді, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15 лютого 2024 року заяву представника позивача про витребування доказів\~було задоволено: витребувано від Територіального сервісного центру № 5143 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області, що розташований за адресою (67700,\~Одеська область,\~м.\~Білгород-Дністровський,\~вул.\~Гагаріна,\~4) наступну інформацію: належним чином завірені копії технічних паспортів, зареєстровані на ім`я [PERSON] (РНКОПП [NUMBER] ) наступні транспортні засоби ПАЗ 32054-07, 2005 року випуску, білого кольору та MERCEDES-BENZ SPRINTER. 2010 року випуску, сірого кольору, за період з 2010 року по 2023 рік. Ухвалою суду від 27 червня 2024 року підготовче провадження було закрито справа призначена до розгляду по суті. Позиції сторін Представник позивача просив суд уточнений позов задовольнити. Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позову, просила відмовити. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було зареєстровано Білгород-Дністровським РАГС Одеської справи, про що 23.10.1993 було зроблено відповідний актовий запис за № 426. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.02.2020 по справі № 495/10156/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказані факти, не заперечувалися сторонами та підтверджуються, зокрема копією рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 вересня 2021 року (справа № 495/6258/20) (а.с. 6). Відповідно до ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За час спільного проживання з [PERSON] за спільні кошти сторонами було придбано майно: - автомобіль ПАЗ 32054-07, 2005 року випуску, білого кольору; - автомобіль MERCEDES- BENZ SPRINTER, 2010 року випуску, сірого кольору (а.с.5). Згідно звіту про незалежну оцінку вартості автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2010 року випуску, сірого кольору, ринкова вартість вказаного автомобіля станом на 05.06.2023 з урахуванням ПДВ складає 687 172 гривні (а.с. 64-80). Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості автобуса пасажирського ПАЗ 32054-07, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску ринкова вартість його складає станом на 05.06.2023 року з урахуванням ПДВ 205 735 гривень (а.с. 45-63). На даний час між сторонами існує спір щодо поділу спільного рухомого майна. Застосовне законодавство та релевантна судова практика Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Частиною 1 статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно із правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду від 22.01.2020 у справі № 771/2302/18 «статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Зазначені вище норми закону, а також встановлені судом факти, насамперед, проживання сторін по справі у зареєстрованому шлюбі та введені спільного сімейного бюджету в період купівлі об`єкті рухомого майна, свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження №14-325цс18). Отже, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Висновки суду Суд виснує, що набуті сторонами в період шлюбу транспортні засоби: автомобіль ПАЗ 32054-07, 2005 року випуску, білого кольору; автомобіль MERCEDES- BENZ SPRINTER, 2010 року випуску, сірого кольору є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, а тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні та з врахування заявлених позовних вимог. Відхиляються судом доводи сторони відповідача про невідповідність вартості вказаних транспортних засобів, визначених у вказаних звітах ринковій вартості, оскільки відомостей про альтернативну оцінку вказаних автомобілів суду не надано. Ринкова вартість автомобіля марки MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2010 року випуску, сірого кольору, розрахована за матеріалами справи складає 687\~172,00 грн. Ринкова вартість автомобіля марки пасажирського ПАЗ 32054-07, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, розрахована за матеріалами справи складає 205\~735,00 грн. Доказів, які б свідчили про те, що середня ринкова вартість автомобілів є іншою, відповідачем не надано. Отже, 1/2 частки компенсації за вищезазначені автомобілі марки MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2010 року випуску, складатиме 343\~586,00 грн., та частки компенсації за автомобіль марки ПАЗ 32054-07, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, складатиме 102\~867,50 грн. Відтак, зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію за 1/2 частину майна, як спільного майна подружжя, у загальному розмірі 446\~453,00 грн. Суд, ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п. 29).

Outcome: approved