Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

14.02.2024 р. адвокат Ткаченко Я.К., яка представляє інтереси позивача, звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить: 1) визнати договір про виконання взаємовідносин після розірвання шлюбу, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 23.09.2022 р. - дійсним; 2) зобов`язати [PERSON] виконати умови договору про виконання взаємовідносин після розірвання шлюбу від 23.09.2022 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] ; 3) стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором про виконання взаємовідносин після розірвання шлюбу від 23.09.2022 р. на загальну суму 5057680,93 грн. А також стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування позову вказує на розірвання шлюбу та укладення між сторонами договору, в якому викладено умови щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя та умов взаєморозрахунків щодо неподільного майна. Даний договір добровільно виконувався [PERSON] до вересня 2023 року, однак станом на день звернення до суду із позовом відповідач припинив виконання взятих на себе зобов`язань. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 19.02.2024 р. позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.03.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 21.05.2024 р. від адвоката Ігнатенко Т.В., яка представляє інтереси відповідача, судом отримано відзив у якому заперечується проти вимог позову з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Вказує, що позивачем не доведено укладення між сторонами будь-якого договору про врегулювання взаємовідносин після розірвання шлюбу, відтак вимоги про визнання його дійсним та похідні вимоги про сплату компенсації за майно є неспроможними. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.06.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 19.06.2024 р. представником позивача подано відповідь на відзив у якому вказується на наступне. Поданий представником відповідача, адвокатом Ігнатенко Т.В., відзив на позовну заяву має бути залишений без задоволення, оскільки, адвокат Ігнатенко Т.В. на підтвердження своїх повноважень мала подати разом з відзивом на позовну заяву копію договору про надання правової допомоги. Також адвокат Ігнатенко Т.В. повинна була надати оригінал ордеру, з якого можна встановити, що він виданий на підставі договору про надання правової допомоги. Ще однією підставою для залишення відзиву на позовну заяву без задоволення вказано, що, [PERSON] , на думку позивачки, було порушено вимоги ст. ст. 6, 11, 12 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», оскільки свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю видане на майже 8 років пізніше, ніж було прийнято рішення про його видачу. При цьому, в ЄРАУ відсутні дані щодо зупинення, припинення чи позбавлення [PERSON] права на заняття адвокатською діяльністю. Позивачка вважає, що з огляду на той факт, що відповідач добровільно перераховував грошові кошти в рахунок сплати компенсації вартості майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, договір від 23.09.2022 року вважається укладеним. Оскільки договір був укладений, то суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та вирішити питання щодо наслідків його часткового або повного виконання сторонами. Позивачка стверджує, що транспортні засоби Tesla Model S та Mercedes Smart fortwo electric були придбані в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти та спільною працею, незважаючи на те, що вони були оформлені на матір відповідача, - відповідач відмовився оформляти автомобілі на себе через наявність судового спору з колишньою дружиною. Як вбачається зі змісту договору від 23.09.2022 року, житловий будинок у КМ «Віладжіо» (за адресою: [ADDRESS] ) та будівельні матеріали мали б перейти у власність відповідача після належного виконання ним умов вказаного договору. Однак, відповідач всупереч ч. 1 ст. 65 СК України, ст.ст. 368, 369 ЦК України вивіз частину будівельних матеріалів, які були придбані в період шлюбу, в невідомому напрямку, тобто, розпорядився спільним майном без згоди позивачки. Позивачка та відповідач були солідарними боржниками перед АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», а тому, оскільки позивачка в лютому 2024 року самостійно виконала кредитні зобов`язання перед банком, вона має право на компенсацію вартості укладеного в інтересах сім`ї кредиту від 09.02.2022 року. Позивачка наполягає на тому, що вона має право на 70 750,00 Євро в якості компенсації вартості її частки в ТОВ «Лав Стоун» (код ЄДРПОУ: 41974777), оскільки відповідач вже сплатив на особистий банківський рахунок позивачки частину компенсації вартості частки в товаристві у розмірі 29 250 Євро. Позивачка зазначає, що за період шлюбу за спільні кошти було набуто майно у вигляді майнових прав на торгову марку «Love Stone» і відповідно до умов договору від 23.09.2022 року майнові права на торгову марку мали перейти відповідачу після виплати 100 000 Євро. 29.06.2024 р. представником відповідача подано заперечення у яких на спростування доводів відповіді на відзив зазначається наступне. Чинне законодавство та судова практика не містять обов`язку представника надавати для підтвердження своїх повноважень разом з ордером ще й договір про надання правової допомоги. Адвокату [PERSON] було видано свідоцтво нового зразка - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 002914 від 30.01.2015 року, отже, відсутні будь-які порушення ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Спростування всіх аргументів позивачки щодо укладеності договору від 23.09.2022 року, який між сторонами в дійсності не укладався, були наведені у відзиві на позовну заяву (пункт 2.1.) і відповідач не вбачає за необхідне їх повторювати (дублювати) у запереченнях. Вказує, що предметом спору у даній справі є визнання укладеним договору, який не укладався, а не поділ спільного сумісного майна, набутого у шлюбі. При цьому, на транспортні засоби Tesla Model S Mercedes та Smart fortwo electric не розповсюджується режим спільної сумісної власності, оскільки, дане майно не належить на праві власності ані позивачці, ані відповідачу. Власником даного майна є [PERSON] . Щодо компенсації вартості будівельних матеріалів вказує, що даний спір не є спором про поділ спільного сумісного майна та більше того, у «договорі», який є предметом даного спору, взагалі не йде мова жодним чином про будівельні матеріали. Щодо компенсації вартості частки у ТОВ «Лав стоун» вказує, що учасником ТОВ «ЛАВ СТОУН» (частка в розмірі 100 %) є позивачка, вартість частки у статутному капіталі складає 1 000 грн., а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, чому відповідач має компенсувати саме 70 750 євро за те, що йому взагалі не належить. 27.09.2024 р. представником позивача подано письмові пояснення, якими сторона позивача долучає докази. Суд, з урахуванням вимог ч. 8 ст. 83 ЦПК України, не приймає додані до пояснень докази та долучає до справи лише письмові пояснення, як передбачено ч. 1 ст. 43 ЦПК України. 30.09.2024 р. представником позивача направлено до суду клопотання про виклик свідків. Суд відмовляє у задоволенні такого клопотання з огляду на таке. Відповідно до ч.1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями свідків. Відповідно до ч.2,4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до ч.ч. 1-2 статті 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Згідно з ч. 3 вказаної статті заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі. Відповідно до положень статті 126 ЦПК право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Ухвалою суду від 18.06.2024 року було закрито підготовче засідання у даній справі № 759/3236/24, а справу призначено до розгляду по суті. Стороною позивача не заявлялось клопотання про виклик свідків ні разом з поданням позовної заяви, ні в підготовчому засіданні. А тому, суд доходить висновку про порушення представником позивача норм процесуального права. У судовому засіданні представник позивача позов підтримує та просить задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача заперечує проти задоволення вимог позову. Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб (актовий запис №529). 25.10.2022 р. Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) шлюб між сторонами розірвано (актовий запис №296). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка з кадастровим номером 3222480401:01:082:5266 належить на праві спільної часткової власності [PERSON] частина та [PERSON] частина. 09.02.2022 р. між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №1/4490116 з цільовим використанням на купівлю транспортного засобу. Поручителем за вказаним договором виступив [PERSON] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] від 10.02.2022 р. є власником транспортного засобу BMW д.н.з. [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] від 06.07.2018 р. є власником транспортного засобу «Фіат 500Е» д.н.з. [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] від 04.07.2018 р. є власником транспортного засобу «Фіат 500Е» д.н.з. [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] від 31.07.2020 р. є власником транспортного засобу «Фіат Дукато» д.н.з. [NUMBER] . Із наданих копій платіжних документів вбачається отримання позивачем від відповідача грошових коштів на банківський рахунок. Разом з цим, призначення платежу відсутні. Позивачем у підтвердження позовних вимог надано Договір про взаємовідносини після розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Наданий позивачем документ під назвою «Договір взаємовідносин після розірвання шлюбу» не містить дати, підпису сторін, всіх істотних умов договору. Так, відповідно до положень статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Частиною 1 статті 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (стороною) (частина 2 статі 207 ЦК України). Також можна вважати правочин вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 ст.207 ЦК України). Так, у своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц, дійшла наступних правових висновків: «Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений». Окрім того, слід зазначити, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). У даному випадку, з документу наданого позивачем не можливо дійти висновку, що між сторонами укладався договір у письмовій формі, договір не підписано сторонами, та взагалі відсутнє підтвердження волевиявлення сторін договору. Сторони не обмінювалися ні листами, ні телеграмами, не погодили всі необхідні істотні умови договору. Також не можна говорити про укладення договору в усному порядку, оскільки не було жодного повного виконання тих умов, які визначені в наданому позивачем документі. Позивач на підтвердження часткового виконання договору від 23.09.2022 р. посилається на добровільне виконання відповідачем умов договору шляхом перерахування грошових коштів на її банківський рахунок. Однак, із наданих платіжних інструкцій вбачається, що при перерахуванні грошових коштів не зазначалося призначення платежів і перераховані суми не відповідали тим сумам, про які зазначає позивач. Разом із цим сторона відповідача вказує, що грошові кошти, які сплачувалися на банківський рахунок позивача після розірвання шлюбу, відповідач направляв, щоб фінансово підтримати [PERSON] після розлучення, розуміючи, що вона знаходиться за кордоном. Окрім того, наявна суперечність вказаного доказу. Так, у наданому документі під назвою договір заначено, що до договору додається графік платежів. Відповідно, графік платежів мав бути складений не пізніше 23 вересня 2022 року, тобто не пізніше самого такого договору. Проте у такому графіку, складеному не пізніше 23 вересня 2022 року містяться дані про вже фактичну сплату за кредит BMW, AUDI, корпоративні права, торгову марку LOVE STONE станом на жовтень-грудень 2022 року, січень-серпень 2023 року. Щодо доводів позивача про те, що підтвердженням добровільного виконання умов договору відповідачем є також листування у месенджері з [PERSON] , в якій йде мова про графік виплат по домовленості. З цього приводу суд зазначає на наступне. Великою Палата Верховного Суду зроблено висновок, що повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до ст. 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами. Водночас Велика Палата ВС у Постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 зазначила, що Верховний Суд послідовно додержується правової позиції про те, що роздруківки електронного листування не є ані письмовими доказами, ані електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне електронне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі. Оцінюючи як доказ знімки екрану листування, суд у сукупності з іншими доказами не може встановити учасників такого листування, невідомо про який графік платежів йде мова. Аналізуючи вищенаведене, суд доходить висновку щодо відсутності укладеного договору про взаємодомовленості стосовно розподілу спільно нажитого майна за час шлюбу, відповідно, всі похідні вимоги з неукладеного договору є неспроможними. Фактично звертаючись із позовом про визнання договору укладеним та стягнення грошової компенсації, позивач просить суд провести поділ спільного сумісного майна подружжя. Суд вважає, що заявлені позовні вимоги не можуть вважатися належним способом захисту прав позивача у разі порушення її прав чи інтересів. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 зробила висновок про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Видається, що належність означає відповідність законодавству. Зважаючи на те, що спосіб захисту повинен: а) відповідати змісту порушеного права (матеріально-правова вимога повинна співвідноситись із обставинами порушення права чи законного інтересу), б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (в результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, в якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу), позивачу для захисту свого порушеного права можливо звернутись із позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя на підставі ст.71 СК України.

Outcome: dismissed