Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Лохвицького районного суду Полтавської області з даною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що у 1982 році був побудований житловий будинок в [ADDRESS] . В 1990 році біля житлового будинку побудовано господарські будівлі : літня кухня-гараж, два сараї, гараж. До цього періоду, в 1976 році були побудовані сарай, погріб та вбиральня. Земельна ділянка, на якій проведено будівництво, виділена рішенням Сенчанської сільської ради в користування. Довідкою №27 від 18.03.2019 року КП "Лубенське МБТІ" зазначено, що станом на 29.12.2012 року житловий будинок в [ADDRESS] не зареєстрований. При зверненні 18.03.2024 року до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивачу відмовлено, оскільки подані документи позивачем не дають змоги встановити факт набуття прав на нерухоме майно. Враховуючи викладене, позивач змушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з"явилася, подавши заяву про слухання справи без її участі, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій просить справу слухати без участі представника та прийняти рішення за наявними матеріалами в справі. Відповідно до ч. 4ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ознайомившись із матеріалами цивільної справи, дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що у 1982 році був побудований житловий будинок в [ADDRESS] . В 1990 році біля житлового будинку побудовано господарські будівлі : літня кухня-гараж, два сараї, гараж. До цього періоду, в 1976 році були побудовані сарай, погріб та вбиральня. Земельна ділянка, на якій проведено будівництво, виділена рішенням Сенчанської сільської ради в користування, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Сенчанської сільської ради за №02-10/30 від 06.05.2024 року. 18.03.2019 року позивач звернулася до КП "Лубенське МБТІ" , де нею отримано довідку №27 від 18.03.2019 року, в якій зазначено, що станом на 29.12.2012 року житловий будинок в [ADDRESS] не зареєстрований. За результатами інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на житлову будівлю. Відсутність в технічному паспорті та Витязі з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва інформації про наявність на ділянці самочинно збудованих будівель або споруд, які підлягають введенню в експлуатацію та узаконенню, дає можливість говорити, що будівництво здійснювалося за наявності відповідного дозволу та у відповідності до погодженого проекту. На звернення 18.03.2024 року до державного реєстратора виконавчого комітету Сенчанської сільської ради із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивачу було відмовлено, оскільки подані документи не відповідають вимогам, які діють на даний час, а будівництво проводилося в 1982 році, тому 30.04.2024 року позивачем отримано відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з роз"ясненням, що надані документи не дають змоги встановити факт набуття прав на нерухоме майно. Згідно запису в погосподарській книзі № 5 за 1991-1995 роки станом на 05.08.1992 року житловому будинку в [ADDRESS] , головою домогосподарства рахується [PERSON] . Дане підтверджується копією виписки № 011-13/549 від 13.03.2024 року, виданою виконавчим комітетом Сенчанської сільської ради. Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 14.03.2019 року ПП "Бюро послуг та консультацій", господарство в с.Сенча по вул. Шевченка. 38, Миргородського району складається з: житловий будинок "А-1", прибудова "а", сарай "Б", погріб "В", вбиральня "Г", літня кухня-гараж "Д", гараж "Е", сарай "Ж", сарай "З", огорожа №1, вигрібна яма №2. На час будівництва будинку та основних господарських будівель технічна документація у вигляді, яка необхідна для теперішнього переоформлення домоволодіння, не виготовлялася із-за відсутності необхідної законодавчої бази та відсутності відповідних норм і правил, на той час не набрав чинності Цивільний кодекс України (Відомості ВР України (ВВР), 2003, №№ 40-44). До часу вступу у законну силу цього Кодексу у 2003 році діяли норми і правила колишньої УРСР та України, згідно з якими вказаний вище будинок був збудований на законних підставах: з дозволу тодішнього органу місцевого самоврядування, беззастережно був підключений до усіх комунікацій та електропостачання. До того ж за цим домоволодінням була закріплена і надана у користування відповідна земельна ділянка та здійснювалися усі належні обов"язкові платежі, домоволодіння було внесене до Погосподарської книги сільської ради, що було автентичним для того часу державній реєстрації нерухомого майна у сільській місцевості. Відповідно до ч. 2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін"юсті 18.02.2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель , споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно , проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" громадяни мають право на оформлення права власності шляхом звернення до суду. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності листа №12/5-126 від 23.03.1999 р. Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, що об`єкти збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалось в Україні (УРСР) з 1979 року. На виконання Постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, а записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відсутність правовстановлюючого документа, який засвідчує право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами позбавляє позивача відповідно до чинного законодавства оформити його права на будинок та зареєструвати право власності у Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності. На даний час житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , в цілому складається з : житлового будинку "А-1", прибудова "а", сарай "Б", погріб "В", вбиральня "Г", літня кухня-гараж "Д", гараж "Е", сарай "Ж", сарай "З", огорожа №1, вигрібна яма №2. Таким чином, позивач набув право власності на вказане домоволодіння, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved