Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

в обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що після смерті її матері вона та її брат [PERSON] отримали у спадщину та набули право власності на земельну ділянку площею 0, 0871 га, що по [ADDRESS] , без визначення часток у цьому майні. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку вказаної земельної ділянки. Найближчими його родичами є його рідні сестри, а саме позивачка та третя особа [PERSON] , яка не претендує на дану спадщину. З метою оформлення своїх прав на спадкове майно позивачка звернулась до державного нотаріуса Коломийської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Мануляк І. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, вказана державний нотаріус 28.03.2024 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зазначивши, що частка спадкодавця [PERSON] у вказаній земельній ділянці як об`єкті права спільної сумісної власності не виділена. Тому позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на (одну другу) частку вказаної земельної ділянки (тобто площею 0.04355 га). Позивачка та її представник, адвокат Федасюк Л.Д. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити із зазначених у позовній заяві підстав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 03.09.2024 року подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначаючи про необхідність ухвалення рішення відповідно до вимог чинного законодавства України (а.с.38, 39). Представник третьої особи [PERSON] , адвокат Бігун В.П., беручи участь в судовому засіданні в режим відео конференції, вказала, що вона та її довірителька не заперечують проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши вказаних учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] в м. Коломиї Івано-Франківської області помер [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про смерть, яке видане Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції того ж дня (серія [NUMBER] , актовий запис №1047 (а.с.7)). Згідно з даними свідоцтв про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 985, та серії [NUMBER] , померлий [PERSON] був рідним братом позивачки, оскільки в них спільні батьки (а.с.8). Із долученого\~ Державного\~акту на\~право власності\~на земельну\~ділянку серії\~ЯИ №\~672838,\~ідентифікаційний номер\~відповідно до\~Державного реєстру\~фізичних осіб-платників\~податків та\~інших обов`язкових\~платежів -\~1806017905,\~від 22.12.2009\~року, та відповідно до плану меж вказаної земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер: 2610600000:21:005:0048, вбачається, що співвласниками земельної ділянки площею 0. 0871 га., яка розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, вказані позивачка та [PERSON] . При цьому розмір їх часток у даному майні не зазначено (а.с.11, 12). Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0000401302024 від 16.02.2024 року, наданого на заяву позивачки від 16.02.2024 року № ЗВ-2600065292024, вказана земельна ділянка з кадастровим номером: 2610600000:21:005:0048, яка розташована в [ADDRESS] , належить [PERSON] та [PERSON] , однак, частки даних співвласників у цьому майні не зазначено (а.с.14, 15). Суд бере до уваги постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.03.2024 року, винесену державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Мануляк І. В. Цією постановою державний нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вказаної земельної ділянки у зв`язку з тим, що право власності зареєстровано за померлим [PERSON] , однак, його частка у цьому об`єкті права спільної сумісної власності не виділена (а.с.6). Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 89 Земельного Кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ч. 1 ст. 87 Земельного кодексу України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду та при прийнятті спадщини на земельну ділянку. Відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно зі ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до роз`яснень, що містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до ст. 361 Цивільного кодексу України розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно.\~ Відповідно до положень статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з п. "г" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Щодо ефективності обраного позивачем способу захисту порушених прав слід взяти до уваги постанову Верховного Суду від 14.08.2024 року у справі № 522/3974/20, в якій вказано, що визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту своїх прав з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству. Належним способом захисту порушеного права в даному випадку є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування, і такі вимоги були заявлені позивачем. При розгляді справ про визнання права власності на майно в порядку спадкування, встановлення належності спірного майна до складу спадщини є передусім питаннями доведення відповідних обставин, які суд вирішує в\~мотивувальній частині свого рішення. Отже, обраний позивачкою спосіб захисту є ефективним та призведе до відновлення порушених прав, адже судом встановлено, що невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавляє позивачку можливості належним чином оформити свої спадкові права на частину земельної ділянки, що належала померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Тому суд вважає, що частки співвласників зазначеної земельної ділянки є рівними. Отже, розмір частки, яка належить позивачці, та частки, яка належала померлому [PERSON] , становить по (одній другій). Тому суд вважає, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на законі, а, отже, підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного, ст. ст. 346, 392, 1261, 1268, 1296 ЦК України, ст. ст. 263-265, 268, 273, 293, 294, 352-355 ЦПК України, суд

Outcome: approved