Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

І. Описова частина Короткий виклад позиції позивача та відповідача. ТОВ "Фінансова компанія управління активами" (далі по тексту позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.01.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 3148155, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 11 00,00 грн., строк позики 64 дні, тобто до 20.03.2021, зі сплатою процентів у розмірі 1,60 % в день. Договір було підписано електронним підписом відповідача, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису 184bCCLaVN, котрий надісланий на вказану відповідачем електронну адресу) у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 15.01.2024 позивач як позикодавець свої зобов`язання перед відповідачем виконав, передавши відповідачу грошові кошти у розмірі 11 000 грн., шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача. Відповідно до договору факторингу № 2106 від 21.06.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право грошової вимоги за вказаним договором позики ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 21.06.2021 до вказаного договору факторингу, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 231,04 грн., з яких: 11 00,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 9 231,04 грн. - сума заборгованості за відсотками. Позивачем прийнято рішення перерахувати нараховані первісним кредитором проценти в межах строку позики, яка визначена договором за базовою процентною ставкою в розмірі 1,60 % від суми позики за 1 день в період користування грошовими коштами, врахувавши здійснені відповідачем платежі за договором, які складають 0,00\~грн. Так, заборгованість відповідача за кредитним договором складає 22 088,00 грн., з яких: - сума заборгованості за основною сумою боргу 11 000,00 грн.; - сума заборгованості за відсотками 11 088,00 грн. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на приписи цивільного законодавства, позивач просить суд стягнути із відповідача заборгованість за Договором позики у розмірі 22 088,00 грн. та понесені судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору в розмірі 2 422, 40 грн. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. 26.08.2024 представниця позивача - адвокат Кожем`яченко Юлія Миколаївна через систему «Електронний Суд» скерувала до Чорнобаївського районного суду Черкаської області в електронній формі позовну заяву до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (а.с. 1-28). Згідно зі ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст.ст. 36, 37 ЦПК України, того ж дня було визначено головуючу суддю Шарую Л.О. та передано їй дану справу (а.с. 29). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.31-32). 30.08.2024 представником позивача - адвокатом Кожем`яченко Ю.М. через систему «Електронний Суд» подано клопотання про витребування доказів (а.с.37-38). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.09.2024 у задоволенні клопотання представниці позивача відмовлено. Відмова суду мотивована ненаданням представницею доказів про вжиття заходів для отримання доказів самостійно та про причини неможливості самостійного отримання цих доказів. У судове засідання представник позивача не з`явився. У позовній заяві позивач просить розгляд справи проводити без участі представника, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 3). Також представником позивача - адвокатом Кожем`яченко Ю.М. через систему «Електронний Суд» подані клопотання від 04.09.2024 та від 25.09.2024, за змістом яких представниця позивача просила розгляд справи проводити без її участі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с. 41, 54). У судове засідання відповідачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву не подала, жодних заяв чи клопотань до суду не направила, причини неявки суду не відомі (а.с. 55-56, 62-65). Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлено шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом. 18.09.2024 до суду повернувся поштовий конверт із судовою повісткою, на якому мається позначака про невручення поштового направлення у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. Згідно з трекінгом відстеження відправлень на веб-сайті «Укрпошта», направлений відповідачу рекомендований лист із судовою повісткою 09.10.2024 повернутий відправнику (до суду) у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Пунктом 4 частини 8 статті 128 ЦПК України встановлено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Оскільки судом вживалися вимоги закону щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, він вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. Мотивувальна частина рішення Застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 15.01.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладений договір позики № 3148155 (а.с.7). Договір було підписано електронним підписом відповідача, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». (пункт 12). Відповідно до п. 1 договору Позикодавець передає Позичальнику у власність грошові кошти, без забезпечення, на погоджений у договорі строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплачувати проценти Позикодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах, тобто Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів та сплатити плату (проценти) від суми позики протягом строку позики згідно графіку платежів або достроково. Пунктом 2 договору встановлені умови позики, а саме: сума позики - 11 00,00 грн., процентна ставка - 1,6 % в день, строк позики 64 дні, тобто до 20.03.2021. Згідно з п. 3 договору проценти нараховуються щоденно, включаючи дату отримання та дату повернення, на залишок позики. В матеріалах справи міститься копія листа ТОВ «Фінансова компанія Фінекспрес» від 15.08.2024 за вих № 15/08-2024-3/ТНПП, за змістом якого ТОВ «Фінансова компанія Фінекспрес» підтвердила прийняття на виконання платіжної інструкції, наданої ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, та завершення платіжної операції про перерахування коштів 15.01.2021 у сумі 11 000,00 грн за номером платіжної картки № [NUMBER] , номер платежу 6374633945212147994209165 (а.с. 22). На підставі указаних доказів суд дійшов висновку про виконання позикодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» умов договору № 3148155 шляхом надання відповідачу у позику грошових коштів у розмірі 11 000 грн. 21.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2106, відповідно до умов якого Фактору передано право вимоги щодо стягнення заборгованості (а.с. 11-15). Факт набуття права вимоги ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до відповідача підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги № 1, що є Додатком до Договору факторингу (а.с. 20-21). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої позивачем та яка не спростована відповідачем (а.с. 8-9), заборгованість [PERSON] за Договором позики № 3148155 станом на 19.03.2021складає 22 088,00 грн., з яких: - сума заборгованості за основною сумою боргу 11 000,00 грн.; - сума заборгованості за відсотками 11 088,00 грн. Суд вважає, що позивачем надано належні і допустимі докази укладення із відповідачем Договору позики № 3148155 від 15.01.2021, виконання позикодавцем умов договору, отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 11 000,00 грн. Докази про належне виконання відповідачем взятих на себе згідно з умовами договору позики зобовязань матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути із відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Згідно платіжної інструкці № 454790387.1 від 22.08.2024, позивачем при поданні цієї позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень, який, враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Покликаючись на положення статей 259, 263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: approved