Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

03.01.2024 року представник позивачки [PERSON] адвокат Куцалаба Г.В. звернулася до Самбірського міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 21.01.2022 року у справі №455/1438/21 шлюб, зареєстрований 15.11.2003 року, між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами було набуто спільне майно, а саме 27.05.2006 року згідно договору купівлі-продажу Р №510 за їхні спільні кошти придбано квартиру [ADDRESS] . Оскільки шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, вважає за доцільне здійснити визначення часток у праві спільної власності на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] та визнати за ними право власності по частці на вказане майно. Просить визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по частки на квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат та кухні, житловою площею 46,5 кв.м, загальною площею 75,4 кв.м, припинивши право власності [PERSON] на цілу частину квартири [ADDRESS] . \~ Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області цивільну справу [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя із заявою про забезпечення позову передано за територіальною юрисдикцією на розгляд Старосамбірського районного суду Львівської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2024 року справу розподілено судді Пошиваку Ю.П. Ухвалою судді від 31.01.2024 року прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 09 годину 30 хвилин 12.03.2024 року. Ухвалою суду від 31.01.2024 року у задоволенні заяви представника позивачки [PERSON] адвоката Куцалаби Г.В. про забезпечення позову у цивільній справі відмовлено. 23.02.2024 року до суду надійшов від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву, в якому він посилався на те, що під час спільного подружнього життя з позивачкою, він згідно договору купівлі - продажу від 27.05.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області Сиваком М.І., придбав квартиру у [ADDRESS] , загальною площею 81,2 кв.м., житловою площею 45.0 кв.м у громадянки [PERSON] , жительки [ADDRESS] за 2000,00 євро.\~У пункті 3 даного договору купівлі - продажу квартири зазначено загальна вартість квартири згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 10675737 виданого Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації від 18 травня 2006 року, реєстраційний номер № 822244 становить 500,00 грн. А у пункті 4 вищезазначено договору визначено продаж зазначеної квартири визначається за ціною 500,00 грн., які продавець отримав готівкою в повній сумі у день укладення даного договору, хоча квартира була ним придбана за ринковою ціною.\~Дана сума обумовлена в договорі купівлі-продажу квартири з метою зменшення сплати податкових платежів.\~Оскільки він працював на час купівлі квартири на посаді лісника Дністрянського лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс» і його заробітна плата була невисокою, його рідна сестра [PERSON] перебуваючи на заробітках в Італії через водія міжнародних маршрутних перевезень передала йому кошти в розмірі 2000,00 євро на купівлю двохкімнатної квартири у [ADDRESS] про це, також було відомо позивачці.\~На момент купівлі - продажу даної квартири позивач [PERSON] перебуваючи в зареєстрованому шлюбі та здійснювала догляд за дочкою [PERSON] , [INFO] до досягнення трьохрічного віку.\~Позивачкою [PERSON] до позовної заяви долучено висновок про вартість майна, складеного на підставі звіту про оцінку майна, проведеного належним суб`єктом оціночної діяльності від 06.11.2023 року, ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме: квартири [ADDRESS] становить 367 500, 00 гривень. що по курсу Національного Банку України 1 дол. США 38,12 грн. станом на 22.02.2023 року складає 9671 доларів США.\~Одна друга ідеальної частки по ринковій вартості квартири складає 4 835,00 дол. США, оскільки позивач разом з неповнолітніми дітьми знаходиться на території Польщі в телефонній розмові зі мною повідомила йому про те, що він зобов`язаний оплатити 10 000,00 доларів США компенсації за 1/2 частки даної квартири. З позовними вимогами не згідний та просить відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. \~ Ухвалою суду від 12.03.2024 року підготовче засідання відкладено на 11 годину 00 хвилин 09.04.2024 року. Ухвалою суду від 09.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 годину 00 хвилин 01.05.2024 року, який відкладено на 15 годину 00 хвилин 18.06.2024 року, яке неодноразово відкладено. \~ Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Її представник адвокат Куцалаба Г.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бущак Р.Є. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючи на відзив в позовній заяві. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бущак Р.Є. просив взяти до уваги різницю між площею в реєстрі речових прав та в Бюро технічної документації. Додав, що позивачка [PERSON] перебуваючи у шлюбі з відповідачем [PERSON] доходів не мала, тому не могла взяти участь у придбанні квартири. Вартість майна вказана в договорі купівлі-продажу квартири була такою, щоб знизити сплату податків. \~ Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач є її братом. В 2004 році вона лишила дітей на маму і поїхала на заробітки в Італію. В місяць вона заробляла 1200 євро.\~ Близько 800-1000 євро вона відкладала. Її брат [PERSON] у 2004 році попросив, щоб вона позичила йому 2000 євро на квартиру. В 2006 році вона передала в Україну бусом гроші. Позивачка [PERSON] знала про те, що вона позичила їм гроші. Кошти їй повернули до 31.12.2006 року. В 2007 році вони перейшли жити на квартиру в с.Стрілки. Окрім того, двоюрідна сестра її мами [PERSON] була хвора і переїхала до її мами. Відповідач [PERSON] допомагав її доглядати. Коли вона померла, то позивачка [PERSON] оформила дарчу на себе в [ADDRESS] , де жила [PERSON] . \~ Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 15.11.2003 року, зареєструвавши шлюб у с.Стрілки\~Старосамбірського району Львівської області, актовий запис №24, який рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 21.01.2022 року був розірваний (а.с.9-11). Від спільного подружнього життя мають дочку - [PERSON] , [INFO] та дочку - [PERSON] , [INFO] (а.с.55-56). Також встановлено, що 27.05.2006 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Старосамбірського районного нотаріального округу Сиваком М.І.\~відповідач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Квартира загальною площею 81,2 кв.м, житлова площа 45,0 кв.м (а.с.57). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №349769453, сформованої 10.10.2023 року, за [PERSON] 27.06.2006 року зареєстровано право власності на нерухоме майно \~квартиру двокімнатну квартиру,\~загальною площею 81,2 кв.м, житлова площа 45,0 кв.м., матеріали стін цегла, кімнат 2, кухонь 1, яка розташовані в [ADDRESS] (а.с.12). Згідно копії інвентарної справи на квартиру [ADDRESS] , обмірами встановлено, що фактична площа квартири складає 75,4 кв.м. при обстеженні квартири площа змінена за рахунок побудови печей та внутрішнього перепланування та переобладнання приміщень (а.с.164- 179). Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями\~ЦК України\~та\~СК України. Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За правилом\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частин першої, п`ятої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень частини першої\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70\~СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини. Згідно з\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша\~статті 69 СК України). Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга\~статті 71 СК України). У пунктах 22-24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~статтею 372 ЦК України. Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18\~та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18. Судом достовірно встановлено, що спірна квартира придбана сторонами за час шлюбу та проживання однією сім`єю, подружжя мало спільний бюджет на час набуття у власність спірного майна, домовленості про відступлення від рівності часток у спільній власності між ними не було. Таким чином, оскільки майнові права на квартиру [ADDRESS] , були придбані відповідачем у 2006 році, тобто, на час перебування сторін у шлюбі, вказане майно входить до складу спільної сумісної власності сторін. Підстав для відступу від засад рівності частки подружжя у спільній сумісній власності (ст.70 СК України) суд не знаходить. Покликання відповідача [PERSON] на те, що він мав значний рівень заробітку, останній забуває, що згідно ч.2\~ст.60 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Отже, всі доходи сторін, отримані ними за період спільного проживання однієї сім`єю, є їх спільною сумісною власністю, в тому числі і заробітна плата відповідача. Тому доводи сторони відповідача про необхідність відступу від засад рівності часток подружжя є надуманими та безпідставними. З урахуванням всіх досліджених у справі доказів суд вважає, що спірне нерухоме майно було набуте подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, отже, частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої\~статті 70 СК України\~відсутні. Щодо посилання сторони відповідача на різницю між площею в реєстрі речових прав та Бюро технічної інвентаризації, то суд керується інформацією з реєстру речових прав. Різниця в площі не впливає на те, що майно є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу. Суд звертає увагу, що після набуття частки у вищенаведеному майні, сторони спільно володітимуть рівними частками у квартирі, незалежно від дійсної її площі. Відтак, розбіжність у документах щодо площі спірної квартири не вплине на правовий режим спільної сумісної власності сторін на квартиру [ADDRESS] . У частині другій\~статті 328 ЦК України\~передбачено презумпцію правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, зокрема, якщо інше прямо не випливає із закону. Інше передбачене\~статтею 60 СК України, згідно з якою будь-яке майно, набуте за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно, набуте у період шлюбу, є спільним сумісним майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 595/324/17). Тому саме на відповідача закон покладає обов`язок спростувати презумпцію спільної сумісної власності щодо квартири [ADDRESS] , набутої у шлюбі та зареєстрованої за ним, що жодним чином не порушує презумпцію правомірності права власності на це майно. Щодо заперечень відповідача [PERSON] про застосування презумпції правомірності набуття права власності, то суд звертає увагу на таке. Аргумент сторони відповідача про те, що квартири [ADDRESS] придбана за власні кошти відповідача, суд відхиляє, оскільки не має підстав для оцінки відомостей на підтвердження заперечень відповідача про позику ним у 2006 року 2000 євро у своєї сестри - [PERSON] на придбання квартири вартістю, згідно договору купівлі-продажу - 500,00 гривень, оскільки відповідач [PERSON] не довів використання вищевказаної позики в сумі 2000,00 євро на придбання саме квартири. А відтак, відповідачем [PERSON] не доведено факту придбання квартири за його особисті кошти та не спростовано презумпцію спільної сумісної власності на цей об`єкт, а покази свідка - сестри відповідача, не можуть бути єдиною основою для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя. Окрема вимога позивачки [PERSON] припинити право спільної сумісної власності задоволенню не підлягає, оскільки така є неефективним способом захисту, а задоволення вимоги про поділ квартири як спільної сумісної власності шляхом визнання за сторонами права власності на її частину за кожним саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт. Вказане знайшло своє відображення у висновках, викладених у постанові ВП ВС від 23.01.2024 року по справі №523/14489/15-ц. Таким чином, квартира [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу між ними. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з\~ [PERSON] \~в користь\~ [PERSON] понесені судові витрати\~по сплаті судового збору в сумі 1837,58 гривень.

Outcome: partial