Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів та утримання дитини. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу позивачка послалася на наступне. Від спільного проживання є одна неповнолітня дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують на протязі останніх двох років, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. Вважає, що їх сім`ю вже не зберегти, просить суд не встановлювати строку для примирення сторін. Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів позивачка зазначила, що після припинення шлюбних відносин з чоловіком донька проживає разом з нею та при стягненні аліментів з відповідача просить врахувати, що він є здоровою молодою особою працездатного віку, окрім спільної дитини, інших осіб на утримані у відповідача не перебуває, наскільки їй відомо стягнень за виконавчими провадженнями з нього не проводяться. Про офіційну трудову діяльність відповідача їй не відомо, тому просить стягувати аліменти у твердій грошовій формі. У судове засідання позивачка не з`явилась надала заяву про слухання справи у її відсутність на позовних вимогах наполягала. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Крім того позивачка по справі надала заяву про зміну позовних вимог та просить суд змінити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] на 1/4 частину усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, і до досягнення донькою повноліття \~ \~ \~ \~Відповідач у судові засідання не з`являється, порте надав до суду письмові заяви в яких зазначив, що просить справу розглядати у його відсутність. Відзив по справі не надав. \~ \~ \~ \~ В письмовій заяві відповідач повідомив суд, що на розірвання шлюбу згоден, щодо стягнення аліментів зазначив, що згоден сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, просив суд звернути увагу, що він не має власного житла(живе на квартирі, яку оплачує та комунальні). Є донька від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] ( інвалід ІІ групи) також існують відрахування на прожиття та лікування. Посилається , що добровільно сплачує аліменти у розмірі 1500 гривень на картку [PERSON] . З огляду на викладені обставини та строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі відповідача на підставі наявних матеріалів. Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що 23 листопада 2016 року між відповідачем [PERSON] і позивачкою [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №1535 зареєстрований Суворівським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного проживання є одна неповнолітня дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Шлюбно - сімейні відносини позивачка не підтримує на протязі останніх двох років, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Вважає, що їх сім`ю вже не зберегти, просить суд не встановлювати строку для примирення сторін. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, дитина проживає разом з матір`ю. Суд застосовуючи норми матеріального права виходив з такого. Згідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 3 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. \~ \~ \~ \~Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивачка не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем та збереження даного шлюбу суперечить її інтересам оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо відтак позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~ Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, суд також вважає, що вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~ Після припинення шлюбних відносин з чоловіком дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім ї від 12.06.2024 №41. Той факт, що дитина отримує освітні послуги з додатковим вивченням англійської мови, підтверджується довідкою про сплату освітніх послуг №100624 від 10.06.2024 року. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~Батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст..150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров`я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дитини, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~ \~ \~ \~Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Враховуючи викладене, вартість життя з урахуванням потреб дитини відповідно до віку, а також враховуючи принцип рівної участі батьків у матеріальному забезпеченні дитини, розмір аліментів слід визначити у розмірі як просить позивачка, а саме у розмірі1/4 частина доходу відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вищевказаного, даних, які могли вказувати на неможливість або істотність обмеження надавати відповідачем матеріальну підтримку позивачу судом не встановлено. Суд констатує, що всі посилання відповідача, зазначені в поданій ним заяві не підтверджені жодним доказом, тому суд не може брати до уваги обставини, які є необґрунтовані та недоведені, адже обов`язок доведення покладається на сторони по справі. Суд визначає розмір аліментів, щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття, оскільки відповідачем жодним чином не спростована можливість утримання дитини в такому розмірі. Такий розмір аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. Враховуючи вищезазначене суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~ Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого. \~ \~ \~ \~ На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. \~ \~ \~ \~Виходячи з такого та беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі суд приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача на користь держави у розмірі 1211,20 гривень за позовну вимогу про стягнення аліментів. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою суду підтверджено належним та допустимим доказом сплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 1211,20 гривень, шляхом долучення до позовної заяви відповідної квитанції. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за необхідне витрати понесені позивачкою на сплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу стягнути з відповідача на користь позивача. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved