Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

У червні 2024 року представник позивача [PERSON] , представляючи інтереси [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР в ред. 1963 р. зазначений будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами як майно колгоспного двору належав його учасникам: [PERSON] та [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів власники будинку не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилася спадщина, яка складається із фактично належної йому частини вищевказаного житлового будинку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка [PERSON] , оскільки на момент смерті була прописана і проживала разом із ним. У червні 2024 року позивач зверталася до Носівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкового права після померлого, але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, а також у зв`язку з тим, що за життя спадкодавець офіційно не зареєстрував право власності, а сам будинок відносився до категорії колгоспних дворів і на даний час змінити статус колгоспного двору неможливо, окрім того з уведенням в дію з 15 квітня 1991 Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано. Також у травні 2024 року позивач зверталася до державного реєстратора Макіївської сільської ради Чернігівської області з метою реєстрації права власності на відповідні частки вищезгаданого будинку. Однак державним реєстратором було відмовлено в державній реєстрації прав. Саме тому представник позивача просив визнати за [PERSON] право власності: - на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору. Ухвалою судді від 17 червня 2024 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 16 вересня 2024 року. Ухвалою суду від 16 вересня 2024 року у підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву до 23 жовтня 2024 року. У підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, але представник позивача надіслав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача (а. с. 52). Представник відповідача Носівської ТГ в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання надіслала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути цивільну справу без участі свого представника (а. с. 55). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що домогосподарство [ADDRESS] відноситься до типу колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року зареєстрованими в ньому значаться [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 1852/10-11-П/04.2024 від 10 квітня 2024 року (а. с. 10). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] не втратили право на вказане домоволодіння, їхні частки в майні, яке належало ліквідованому колгоспному двору, є рівними. У подальшому [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 14). Отже, [PERSON] та [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] в с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 13). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Судом установлено, що на день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом із ним були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 322/1 від 10 квітня 2024 року (а. с. 14, на звороті). Судом установлено, що за життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 35-50). Отже, спадкоємство після його смерті здійснюється за законом. Спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 33) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 03 липня 2024 року № 1975/01-17 (а. с. 31). Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] була дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 13, на звороті) та копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 14). Отже, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, установлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Судом встановлено, що в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом зі спадкодавцем безпосередньо перед його смертю. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що позивач зверталася до Носівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після померлого [PERSON] на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . Нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки зазначеного будинку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, а також у зв`язку з тим, що будинок відносився до категорії колгоспних дворів, а з уведенням в дію з 15 квітня 1991 Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Киреєвої Л.М. № 575/02-31 від 4 червня 2024 року (а. с. 15-16). Окрім того, судом установлено, що позивач [PERSON] зверталася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Макіївської сільської ради Чернігівської області [PERSON] з метою реєстрації за собою права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак, їй було відмовлено в державній реєстрації права власності, оскільки відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (у ред. 1963 р.) зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав колишньому колгоспному двору, а реєстрація права власності на такий об`єкт нерухомого майна як колгоспний двір законодавством не передбачена, що підтверджується копією рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 73118636 від 14 травня 2024 року (а. с. 15). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 64,80 кв. м, житлова площа - 25,5 кв. м (а. с. 10-12). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією про сплату АТ «Таскомбанк» (а. с. 5). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved