Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом та просять позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] . Свої вимоги мотивує наступним. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та в них є спільна дочка [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано. Відповідач не піклується про дитину, не цікавиться її долею, не піклується навчанням, фізичним та духовним станом дитини, не забезпечує харчуванням, лікуванням, не спілкується з нею, не сприяє розвитку дитини, що шкодить інтересам дочки. Відповідач взагалі не сплачує присуджених судом аліментів. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач позову не визнав, заперечив проти позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої дочки. Представник третьої особи Органу опіки та піклування подав заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо вирішення спору покликався на розсуд суду та долучив висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 15.06.2012р. розірвано шлюб між сторонами, який був зареєстрований 19.12.2008р. [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є відповідач [PERSON] , матір`ю - позивачка [PERSON] , що встановлено з свідоцтва про народження, . Спільна дочка сторін проживає разом з позивачкою та вона здійснює піклування про її освіту, що встановлено з довідки №2057 від 20.12.2021р., довідки №04 від 05.02.2024р., характеристики №04-06/19 від 27.02.2024р. З розрахунків у виконавчому провадженні [NUMBER] від 14.02.2024р. та від 24.09.2024р. встановлено, що відповідач [PERSON] за період з дня відкриття виконавчого провадження 18.07.2013р. по 24.09.2024р. не сплатив жодних коштів на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , та його заборгованість по аліментах становить 95291,24грн. Рішенням виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області №194 від 14.05.2024р. затверджено висновок органу опіки та піклування, яким питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] залишено на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст.14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). В свою чергу, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Зазначене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. Орган опіки та піклування не надав висновку про доцільність або недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав та покликався на розсуд суду. Поряд з цим, суд враховує, що висновок Органу опіки та піклування є лише одним з доказів у справі, носить рекомендаційний характер та не може бути самостійним засобом захисту порушеного права. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Судом встановлено, батько малолітньої дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться потребами дитини, не займається забезпеченням розвитку дитини та матеріально не забезпечує дочки, чим самоусунувся від виховання дитини, яка проживає разом з матір`ю. З моменту присудження стягнення з відповідача аліментів на дочку, останній не сплатив жодної копійки та не надав суду доказів участі іншим чином в матеріальному забезпеченні дочки. Також, відповідачем не надано доказів участі в навчанні дитини, її вихованні, лікуванні та духовному розвитку, що свідчить про відсутність в нього бажання брати участь у вихованні та розвитку дитини. Наявність лише факту, що відповідач не визнав позов та висловив бажання брати участь у вихованні дитини, не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.05.2019р. у справі №661/2532/17, згідно з якими: «Самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними, наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи», а також у постанові Верховного Суду від 17.07.2024р. у справі №755/8647/23. За таких обставин, з метою захисту інтересів дитини, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої дочки.

Outcome: approved