Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просить винести рішення, яким поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме легковий автомобіль FORD FOCUS, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1560 куб. см, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] та квартиру загальною площею 32,7 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м, кількість кімнат одна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку також зареєстровано за відповідачем [PERSON] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №372917693 від 04.04.2024. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вони з відповідачем з 21.12.2019 перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому дітей не мають. За час шлюбу ними придбано автомобіль FORD FOCUS, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1560 куб. см, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER] та квартиру загальною площею 32,7 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м, кількість кімнат одна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно зареєстровано за відповідачем. Оскільки вищевказане майно придбане ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі, є неподільними речами, позивач просить суд поділити спільне сумісне майно подружжя, шляхом стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації: за частку вартості автомобіля в розмірі 169800,00 грн та частку вартості квартири в розмірі 56860,00 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою судді від 22.04.2024 справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача, адвоката Маслій Т.В., 15.10.2024 до суду надійшла заява про розгляд справи без її часті та участі позивача. Адвокат у заяві зазначила, що сторона позивача підтримує позовні вимоги, та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи, згідно із\~ст.128 ЦПК України, повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайт судової влади. Заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило. 06.05.2024 на електронну адресу суду [PERSON] направив відзив в якому не заперечував проти чесного та справедливого поділу спільного майна подружжя, однак заперечував проти задоволення позову в частині стягнення з нього грошової компенсації за половину вартості автомобіля зазначивши, що придбав його за власні кошти, які він отримав після продажу попереднього власного автомобіля (придбаного до шлюбу). У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані сторонами письмові докази, суд встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 21.12.2019 Вовчанським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] про що складено відповідний актовий запис за № 135. Наразі сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними припинені, що не заперечується сторонами. За час перебування сторін у шлюбі (з 21.12.2019 року), сторонами набуто право власності на: легковий автомобіль FORD FOCUS, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1560 куб. см, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER] та квартиру загальною площею 32,7 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м, кількість кімнат одна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вищевказане майно зареєстровано за відповідачем [PERSON] , що підтверджується: Договором купівлі-продажу від 29.05.2020, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 210653550 від 29.05.2020 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №372917693 від 04.04.2024; Витягом з Державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 26.03.2024. Як вбачається із Звіту про визначення середньоринкової вартості майна виданого ТОВ «ОЦІНКА-24» 02.04.2024, середня ринкова вартість транспортного засобу FORD FOCUS, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] - становить 339600,00 грн. Згідно відомостей, що маються у Звіті про визначення середньоринкової вартості, виданому ТОВ «ОЦІНКА-24» 28.03.2024, середньоринкова вартість однокімнатної квартири, загальною площею 32,7 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] становить 133700,00 грн. За правилами статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, нормою статті 60\~СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі статтею 69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до положень частини 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її оспорює (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17, провадження №14-325цс18). Положеннями статті 71\~СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. За правилами статті 372\~ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст.71 СК, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (Постанова Верховного Суду України від 11.03.2015 у справі №6-21цс15). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п.25 цієї ж Постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосувати положення ч.4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній частковій власності. За неможливості такого виділу у зв`язку з неподільністю речі (ч.2 ст.183 ЦК) співвласник, який бажає виділу, має право на одержання компенсації вартості його частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного суду: від 03.02.2020 у справі №235/5146/16-ц (провадження №61-37616св18); від 03.06.2020 у справі №487/6195/16-ц (провадження №61-46326св18). Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки у спільному майні, а інша сторона не погодилася її виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні, грошової компенсації співвласник звертається до суду з позовом на підставі ст.364 ЦК України. Таку ж позицію підтримала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 (провадження №14-182цс21), зазначивши у пункті 45, що вимога одного із подружжя (позивача) про стягнення з іншого подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. У пункті 50 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої\~статті 71 СК України\~згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої\~статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18,\~Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду\~від3 лютого 2020 року у\~справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19). Суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (п.27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 (провадження №14-182цс21). Крім того, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.01.2024 у справі №523/14489/15-ц (провадження №14-22цс20) дійшла правового висновку, що встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги\~про поділ спільного сумісного майна. Як вбачається із змісту позовної заяви [PERSON] , метою заявленого позову є\~поділ спільного сумісного\~майна подружжя, набутого за час шлюбу. Заперечення відповідача, що придбання автомобіля за власний кошт не знайшло свого підтвердження наданими до суду доказами, оскільки з них неможливо встановити правову природу походження таких документів та їх зміст. Таким чином, спірний транспортний засіб - легковий автомобіль FORD FOCUS, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1560 куб. см, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER] , придбаний подружжям під час шлюбу - є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки відповідач [PERSON] не спростував презумпції спільної сумісної власності на вищезазначене майно, суд вважає доведеним факт поширення режиму спільної сумісної власності на майно, що було придбане у період шлюбу (з 21.12.2019 року), а тому вважає, що кожен із подружжя має право на частки вищевказане спірного майно, що дає підстави вважати позовні вимоги [PERSON] доведеними. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації вартості частки вартості майна, що є спільною сумісною власністю подружжя - підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної (ринкової) його вартості на час розгляду справи. Так, з урахуванням середньої ринкової вартості квартири, що становить 133700,00 грн та підтверджується відповідним Звітом ТОВ «ОЦІНКА-24» від 28.03.2024, суд вважає, що розмір грошової компенсації частки такої вартості, яка підлягає стягненню із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , становить 66850,00 грн. Як вбачається із середньої ринкової вартості автомобіля FORD FOCUS, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , що становить 339600,00 грн та підтверджується Звітом ТОВ «ОЦІНКА24» від 02.04.2024, суд вважає, що розмір компенсації частки такої вартості, яка підлягає стягненню із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , становить 169800,00 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача [PERSON] на її користь 2366,50 грн понесеного судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved