Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із вищевказаним позовом до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі відповідач 1), обґрунтовуючи підставність позову тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка приходилась позивачеві рідною тіткою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, який був вчинений спадкодавцем 03.08.2010, та відповідно до якого вона заповіла позивачеві належну їй земельну ділянку, площею 3,1212 га, кадастровий номер 0522282000:03:000:053, яка розташована на території Іваньківської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Позивач спадщину прийняв шляхом своєчасного звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, утім йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на його ім`я нотаріального акту, оскільки заповіт не підписаний заповідачем, а оскільки у інший спосіб реалізувати свої спадкові права за встановлених обставин позивач позбавлений можливості, наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом, у якому позивач просить суд визнати за ним право власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом. Ухвалою суду від 28.09.2023 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд за правилами загального позовного провадження, за клопотанням позивача витребувано матеріали спадкової справ після смерті спадкодавця. Ухвалою суду від 25.03.2024 залучено до участі у справі в якості співвідповідача - [PERSON] , яка також є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 02.07.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Відзиву на позов відповідачі у визначений судом строк не подали. За підписом міського голови Липовецької міської ради Бичкова В. надійшла заява відповідно до якої відповідач визнав позовні вимоги, розгляд справи просив проводити за відсутності представника органу місцевого самоврядування. [PERSON] надіслала заяву відповідно до якої визнала позовні вимоги, розгляд справи просила проводити у її відсутність. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак останній надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності. Згідно з ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Беручи до уваги належне повідомлення учасників справи про судове засідання, зважаючи на клопотання заявника, заяви та пояснення заінтересованих осіб, суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). Після її смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів наданих нотаріальною установою на вимогу викладену в ухвалі суду встановлено, що після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу №21/2021, із якої слідує, що своїм правом на спадкування після смерті [PERSON] скористався позивач [PERSON] , будучи спадкоємцем за заповітом вчиненим спадкодавцем 03.08.2010, посвідченим секретарем Іванківської сільської ради 03.08.2010 за зареєстрованим за реєстровим №62, подавши заяву відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Окрім цього, своїм правом на спадкування за заповітом, посвідченим секретарем Іванківської сільської ради від 14.01.2015 та зареєстрованим за реєстровим №1 скористалась відповідач - [PERSON] , подавши заяву відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) встановлено, що за життя [PERSON] було складено два заповіти за №49734983 (дата посвідчення 03.08.2010) у спадковому реєстрі та №57036559 (дата посвідчення 14.01.2015) у спадковому реєстрі. Зі змісту заповіту складеного 03.08.2010 слідує, що [PERSON] на випадок своєї смерті вчинила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла належну їй земельну ділянку площею 3,1212 га., яка розташована на території Іваньківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту серія ЯА №502290 [PERSON] . Вказаний заповіт було посвідчено 03.08.2010 секретарем Іванківської сільської ради Липовецького району та зареєстровано в реєстрі за №62. Заповіт за життя спадкодавця не змінювався та не скасовувався. Відповідно до заповіту складеного 14.01.2015 [PERSON] зробила особисте розпорядження яким заповіла належну їй земельну ділянку площею 2, 000 га, кадастровий номер 0522282000:03:000:1071, яка розташована на території Іванківської сільської ради Липовецького району відповідно до державного акту серія ЯД №385525 [PERSON] . Вказаний заповіт був посвідчений секретарем Іванківської сільської ради Липовецького району 14.01.2015 та зареєстровано в реєстрі за №1. За життя спадкодавця цей заповіт не змінено та не скасовано. Відповідно до довідки виданої старостою сіл Іванька та Пісочин Липовецької міської ради від 20.01.2021 за №23-04-54/11 (а.с.11) [PERSON] до дня смерті була зареєстрована та постійно проживала по [ADDRESS] , з своїм чоловіком [PERSON] , який помер. До складу сім`ї [PERSON] входили чоловік [PERSON] та діти - сини [PERSON] та [PERSON] . Зі змісту заяви чоловіка спадкодавця - [PERSON] слідує, що він від прийняття спадщини після смерті дружини він відмовився. Інші спадкоємці своїм правом на прийняття спадщини не скористались, отоє є такими що її не прийняли. Згідно довідки виданої Липовецькою державною нотаріально конторою від 17.11.2023 за вих. №02-14/552 (а.с.58), вбачається, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є сторони спору [PERSON] та [PERSON] . На ім`я [PERSON] . нотаріусом 25.08.2021було видано свідоцтво про право на спадщину за зазначеним вище заповітом вчиненим на її ім`я. 12.08.2021 державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори Кицюком О.П. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 3,1212 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Липовецької міської ради (раніше територія Іваньківської сільської ради) Вінницького району (раніше Липовецького) Вінницької області, у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки на заповіті, який посвідчений секретарем Іваньківської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 03.08.2010 року за реєстровим номером №62, відсутній підпис заповідача - [PERSON] . У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 зазначено, що у разі неможливості оформлення спадкових прав у нотаріуса особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 1216 ЦК України\~встановлено,\~що спадкуванням\~є перехід\~прав та\~обов`язків\~(спадщини)\~від фізичної\~особи,\~яка померла\~(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадковим правом регулюються суспільні відносини правонаступництва, тобто наступництва одних суб`єктів цивільного права - фізичних, юридичних осіб, держави, територіальної громади та інших учасників, визначених у\~статті 2 ЦК України\~(спадкоємців)\~в правах\~та обов`язках\~фізичної особи,\~яка померла\~(спадкодавця).\~Об`єктом\~спадкового наступництва\~є спадщина\~(спадкове\~майно,\~спадкова маса),\~тобто вся\~сукупність прав\~та обов`язків\~спадкодавця,\~в яких\~він перебував\~на момент\~своєї смерті\~і які\~за своєю\~правовою природою\~не є\~невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб. Відповідно до\~статті 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Отже ураховуючи\~правову природу\~заповіту можна\~дійти висновку, що основним змістом заповіту є призначення спадкоємця або спадкоємців, а також визначення юридичної долю майна (прав та обов`язків спадкодавця), що виступає об`єктом спадкового наступництва. Положеннями\~статті 1236 ЦК України\~передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. При цьому чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України\~встановлено,\~що право\~на спадкування\~мають особи,\~визначені у\~заповіті.\~У разі\~відсутності заповіту,\~визнання його\~недійсним,\~неприйняття спадщини\~або відмови\~від її\~прийняття спадкоємцями\~за заповітом,\~а також\~у разі\~не охоплення\~заповітом усієї\~спадщини право\~на спадкування\~за законом\~одержують особи,\~визначені у\~статтях 1261-1265 цього кодексу. Відповідно до пункту 5 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5,\~при оформленні\~спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача; якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє у його прийомі. Нотаріус або\~посадова особа,\~яка вчиняє\~нотаріальні дії,\~відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України (стаття 49 Закону України "Про нотаріат"). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що у разі, якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, та спадкування у такому випадку відбувається за законом. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі N 674/461/16-ц (провадження N 61-34764св18) зроблено висновок, що "підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами" У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі N 759/2328/16-ц (провадження N 61-5800зпв18) зроблено висновок, що "нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга\~статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним". Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 частини другої\~статті 1247 ЦК України). У частини першій\~статті 1257 ЦК України\~передбачено, що заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми, є нікчемним. Таким чином, непідписання заповіту заповідачем свідчить, що заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми, та, відповідно до частини першої\~статті 1257 ЦК України, це має наслідком його нікчемність. Досліджуючи заповіт вчинений [PERSON] 03.08.2010, який був посвідчений секретарем Іванківської сільської ради Липовецького району Вінницької області [PERSON] від 03.08.2010 та зареєстрований в реєстрі за №62 (а.с.9) судом встановлено, що він не містить підпису заповідача, отож він є нікчемним на підставі частини першої\~статті 1257 ЦК України, відтак право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього кодексу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] приходиться племінником спадкодавцеві [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , відповідно до якого його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] ; Свідоцтвом про народження [NUMBER] , де зазначено, що батьками Підсадньої Галини були [PERSON] та [PERSON] ; свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , з якого встановлено, що батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] ; Витягом про державну реєстрацію шлюбу №00041019651 та №00041022373, з яких слідує, що дошлюбне прізвище [PERSON] значиться як « [PERSON] », тоді як [PERSON] мала дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Зібрані у справі докази підтверджують належність позивача [PERSON] до третього ступеня споріднення, відтак належність до п`ятої черги спадкування відповідно до ст.1265 ЦК України. Із матеріалів спадкової справи встановлено, що спадкоємці попередніх черг не скористались своїм правом на спадкування після смерті [PERSON] . Особа, яка не звернулась у встановлений законом шестимісячний термін за реалізацією свого права на спадкування без поважних причин, засвідчує відсутність у спадкоємця юридичної заінтересованості у визнанні заповіту недійсним, оскільки право, за захистом якого він звертається до суду (право на спадкування), йому не належить унаслідок спливу строку на його реалізацію (постанова Верховного Суду від 5 лютого 2020 року у справі N 463/579/18 (провадження N 61-11961св19). Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, який спадщину прийняв, отож вона йому належить з моменту відкриття, іншим спадкоємцем за заповітом від 14.01.2015 є відповідач [PERSON] . Належність майна [PERSON] у вигляді земельної ділянки, площею 3,1212 гектарів, кадастровий номер 0522282000:03:000:0053, що розташована на території Іванківської сільської ради Липовецького району Вінницької області підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, що видане 22.05.2010 державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори (а.с.7). Отже,\~ураховуючи викладене,\~суд на\~підставі належним\~чином оцінених\~доказів,\~поданих сторонами,\~встановив,\~що оскільки\~складений [PERSON] \~заповіт містить\~розпорядження,\~які суперечать\~чинному законодавству, спадкування наступило за законом, позивач спадщину прийняв. Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, а також на права на земельну частку (пай) є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У зв`язку з відмовою нотаріуса в оформленні права на спадщину [PERSON] звернувся за захистом своїх порушених прав до суду. Відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц (провадження № 61-10174св19), зроблено висновок, що: «визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку». Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1\~ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4\~ст. 206 ЦПК України\~встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, визнання відповідачами позову, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд виносить рішення про його задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved