Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

29 квітня 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Дніпровської міської ради, в якій просила визнати за нею право користування квартирою [ADDRESS] , загальною площею 30,0 кв.м, житловою площею 17,0 кв.м, з 01 січня 1993 року. В обґрунтування позову зазначила, що в 1992 році позивач [PERSON] разом зі своїми синами потребувала поліпшення житлових умов і вселилась у квартиру [ADDRESS] (на той момент - місто Дніпропетровськ) за дозволом ВО «Південмаш» як у відомче житло, адже вона на той момент працювала на ВО «Південмаш». Згодом, в 1994 році позивач розірвала шлюб з [PERSON] і залишилась мешкати в квартирі з їх дітьми. З того часу позивач мешкає у вищевказаній квартирі і вважає, що має право користування цією квартирою, доглядає за нею, несе тягар утримання, здійснює ремонтні роботи за необхідності, постійно сплачує квартплату, за користування електроенергією та водопостачання. Всі ці платежі здійснюються позивачем від її імені і на неї відкриті особові рахунки. На теперішній час вона має намір приватизувати квартиру, де мешкає. Для здійснення приватизації на її ім`я необхідно визнати за позивачем право користування квартирою. Для вирішення цих питань вона звернулась до Дніпровської міської ради, яка є власником будинку [ADDRESS] і балансоутримувачем. Однак, їй було в цьому відмовлено у зв`язку з тим, що у неї відсутній ордер на вселення і було рекомендовано звернутися до суду. Вважає, що Дніпровською міською радою порушені права та законні інтереси позивача. За змістом норм житлового права, право користування квартирою (де позивач мешкає з 1992 року) реалізується шляхом укладення договору найму житлового приміщення. Квартира [ADDRESS] може бути предметом договору найму житлового приміщення. Іншого житла позивач не має. Позивач намагалась знайти в архівах документи про надання позивачу копії ордера або іншого документа про виділення їй вказаної квартири в користування, але знайти нічого не вдалось. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. 10 червня 2024 року від представника відповідача Дніпровської міської ради Борсук Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Дніпровська міська рада позовні вимоги не визнає, проти позову заперечує з огляду на наступне. Позивач у позовній заяві вказала, що зверталась до відповідача для визнання за нею права користування та оформлення її житлових прав, однак, не надала належних доказів на предмет такого звернення, з відповіді Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 24 червня 2021 року № 3/12-2984 вбачається, що звернення стосувалось іншого питання, а саме надання копій документів, які були передані до архіву Дніпровської міської ради при передачі будинку [ADDRESS] . У вказаному листі, зокрема, було зазначено, що ордери на житлові приміщення № 6, [ADDRESS] , технічна документація та архівні документи, на підставі яких [PERSON] були надані квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] до департаменту на державне зберігання не надходили. Таким чином, вбачається передчасне звернення до суду, адже позивач вказала як підставу звернення за судовим захистом її наміри стосовно подальшої приватизації квартири [ADDRESS] , позивачем не доведено факт порушення її прав відповідачем. Крім того, до участі у справі не залучено орган приватизації, а саме Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, що може в подальшому вплинути на права та обов`язки вказаного органу приватизації. Спірна квартира має статус службового житла, та як стверджує позивач, надавалась їй на підставі дозволу ВО «Південмаш». Стосовно факту отримання ордеру від ВО «Південмаш» позивач не надала належних доказів, як і на предмет доведення того, що позивач є наймачем спірної квартири тощо. Крім того, позивач має право користування квартирою [ADDRESS] . У квартирі [ADDRESS] позивач зареєстрована з 28 грудня 1985 року, отже жодних законних підстав для змін реєстрації свого місця проживання саме у квартирі [ADDRESS] позивачем не наведено та не надано відповідних доказів. Єдиною підставою для вселення у житлове приміщення є ордер, який видається виконавчим органом місцевої ради на підставі рішення про надання житлового приміщення у будинках громадського чи державного житлового фонду. При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість усіх заявлених вимог, надати належні та допустимі докази на підтвердження підстав позову, підтвердження вселення та проживання у спірній квартирі у передбачений чинним законодавством спосіб. У зв`язку з викладеним просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовної заяви. Представник позивача\~-\~ [PERSON] \~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги підтримала\~та просила\~позов задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Допитана в судовому засіданні 10 жовтня 2024 року [PERSON] суду повідомила, що вона проживає в будинку [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є її подругою та кумою. Вони з позивачем знайомі тривалий час, вже близько 20 років, разом працювали та спілкуються весь час. [PERSON] постійно проживає у квартирі [ADDRESS] , коли вони на початку 2000-х років познайомились, то [PERSON] вже там проживала. Спочатку [PERSON] проживала у вказаній квартирі з двома синами, а на теперішній час проживає там одна, оскільки діти стали дорослими та переїхали. Вона завжди сприймала [PERSON] як власника цього житла, оскільки позивач підтримує квартиру в нормальному для проживання стані, робить там ремонт, користується житлом, як власним. Допитана в судовому засіданні 10 жовтня 2024 року [PERSON] суду повідомила, що вона проживає по [ADDRESS] . З позивачем [PERSON] вони товаришують з 1993 року. З позивачем вони познайомились, оскільки їх діти були однолітками та їх будинки знаходяться в одному дворі, розташовані навпроти. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] є перукарем, то вона за вищевказаною адресою також ходить додому до позивача підстригатися. У вищевказаній квартирі позивач спочатку проживала разом з чоловіком та дітьми, а після розірвання шлюбу з чоловіком, позивач продовжувала проживати у цій квартирі з дітьми. На теперішній час позивач проживає у квартирі одна. [PERSON] постійно сплачує за квартиру комунальні послуги, особові рахунки відкриті на її ім`я. Також [PERSON] робила у квартирі ремонт. Хто є власником цього житла їй невідомо, але до цього житла [PERSON] відноситься, як до власного. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у період з 22 березня 1989 року по 15 січня 1993 року позивач [PERSON] працювала у Виробничому об`єднанні «Південний машинобудівний завод», що підтверджується трудовою книжкою [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 5). Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами та показами свідків, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . З технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , який виготовлено ТОВ «Центр оцінки Епос» на замовлення [PERSON] станом на 14 жовтня 2022 року, вбачається, що вказана квартира загальною площею 30,0 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., розташована на першому поверсі і будинку А-1, та складається з: 1 коридор, 2 житлова, 3 кухня, 4 санвузол (а.с. 8-10). При цьому, будинок [ADDRESS] , в тому числі і квартира [ADDRESS] , в якій проживає [PERSON] , перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра. Факт передачі житлового будинку [ADDRESS] у комунальну власність підтверджується Актом прийому-передачі основних фондів житлового господарства Виробничого об`єднання «Південний машинобудівний завод» Облжитлкоммунуправлінню м. Дніпропетровська станом на 01 липня 1997 року, затвердженим Заступником голови Дніпропетровської облдержадміністрації та Міністром промислової політики України (а.с. 6-7). У часині 1 статті 58 Житлового кодексу України закріплено, що єдиною підставою\~для вселення\~в надане\~жиле приміщення\~в будинку\~державного або\~громадського житлового\~фонду є\~ордер,\~який громадянинові\~видає виконавчий\~комітет районної,\~міської,\~районної в\~місті,\~селищної,\~сільської ради на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду. Судом встановлено, що у позивача на теперішній час відсутній ордер, або інші документі, які стали підставою для вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS] . При цьому, у пункті 70, 72 Правил обліку громадян,\~які потребують\~поліпшення житлових\~умов,\~і надання\~їм жилих\~приміщень в\~Українській РСР,\~затверджених постановою\~Ради Міністрів\~УРСР і\~Укрпрофради від\~11\~грудня 1984\~року №\~470 закріплено, що ордер вручається\~громадянинові,\~на ім`я\~якого він\~виданий,\~або за\~його дорученням\~іншій особі.\~При вселенні\~в надане\~жиле приміщення\~громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації. У зв`язку з цим, з метою підтвердження наявності у [PERSON] правових підстав для вселення у вищезазначену квартиру, позивач та її представники звертались до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова», Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради та Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради. Однак, з відповіді Соціально-побутового управління Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» № 186/235 від 27 липня 2021 року (а.с. 17) вбачається, що на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1996 року № 222, від 06 листопада 1995 року № 891 та відповідного рішення Урядової комісії від 18 липня 1995 року «Про передачу житлового фонду ВО ПМЗ в комунальну власність» розпорядженням Дніпропетровської облдержадміністрації № 144 від 22 квітня 1997 року житловий фонд підприємства був переданий Облжитлкоммунуправлінню м. Дніпропетровська на баланс обласного житлово-комунального підприємства «Південне», в подальшому, міське житлово-комунальне підприємство, а потім комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Південне» (КЖЕП «Південне») разом з усією технічною документацією та архівом, про що свідчить копія акту прийому-передачі основних фондів ВО ПМЗ станом на 01 липня 1997 року. В подальшому КЖЕП «Південне» збанкрутувало та було розформовано. Ордери, які видавались при отриманні житлової площі, здавались наймачами в ЖЕКи, де вони мали зберігатись. Де на теперішній час знаходиться архів Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» не відомо (а.с. 17). У відповіді Соціально-побутового управління Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» № 186/179 від 14 червня 2021 року також зазначено, що видати копії документів, які підтверджують надання житлової площі [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] , [ADDRESS] ), немає можливості у зв`язку з тим, що будинок [ADDRESS] , в якому проживає [PERSON] , у 1996 році був переданий в комунальну власність територіальної громади м. Дніпра (попередня назва м. Дніпропетровськ) з усією технічною документацією та архівом (а.с. 16). На виконання ухвали суду від 09 липня 2024 року про витребування доказів (а.с. 66), за вих. № 186/251 від 03 вересня 2024 року Соціально-побутове управління Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» надало відповідь, аналогічну вищезазначеним про відсутність витребуваних судом документів (а.с. 88). За вих. 3/12-2984 від 24 червня 2021 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради було надано відповідь, в якій зазначено, що ордери на житлові приміщення № 6, 8, [ADDRESS] , технічна документація та архівні документи, на підставі яких [PERSON] були надані квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , до департаменту на державне зберігання не надходили (а.с. 20). Комунальне підприємство «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради також надало [PERSON] відповідь, в якій зазначено, що оригінал чи копія ордеру на квартиру [ADDRESS] , та інші документи, що підтверджують передачу, отримання даної квартири будь-яким особам, в КП «ДМБТІ» ДМР відсутні. Також повідомлено, що КП «ДМБТІ» ДМР технічна інвентаризація вищезазначеної квартири, як окремого об`єкту нерухомого майна, не проводилась (а.с. 32). Отже, вищевказані звернення результатів не дали, ордеру на вселення або інших документів, які стали підставою для вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS] , матеріали справи не містять. Звертаючись у квітні 2024 року до суду з даним позовом, [PERSON] просила визнати за нею право користування квартирою [ADDRESS] , загальною площею 30,0 кв.м, житловою площею 17,0 кв.м, з 01 січня 1993 року, посилаючись на те, що у вказаній квартирі вона постійно мешкає з 1993 року, доглядає за квартирою, утримує квартиру в належному для проживання стані, за необхідності здійснює ремонтні роботи, а також несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг, однак на теперішній час не має можливості приватизувати дану квартиру. Так, згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на житло є одним з невід`ємних прав особи, проголошених\~статтею 47 Конституції України. При цьому, Конституція України проголошує принцип забезпечення державою створення умов, необхідних людині для набуття житла у власність або в користування та неможливості примусового позбавлення житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі\~статтею 61\~Житлового кодексу\~України користування\~жилим приміщенням\~у будинках\~державного і\~громадського житлового\~фонду здійснюється\~відповідно до\~договору найму\~жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до статті 65-1 Житлового кодексу України наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Отже, право користування\~квартирою реалізується\~шляхом укладення\~договору найму\~жилого приміщення.\~Однак,\~ [PERSON] \~ордер надати\~не може,\~а відповідно\~не має\~можливості і\~укласти договір\~найму та\~підтвердити своє\~право користування\~квартирою в\~інший спосіб,\~окрім як\~звернутися з\~позовом до\~суду про\~визнання за\~нею права користування житловим приміщенням. У статті 379 ЦК України закріплено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. В Акті від 17 квітня 2024 року, [PERSON] та [PERSON] , підтвердили, що в квартирі [ADDRESS] з травня 1992 року проживала [PERSON] разом зі своїми синами [PERSON] , 1985 року народження, та [PERSON] , 1983 року народження. З 2009 року [PERSON] в квартирі мешкає одна. Факт постійного проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] підтвердили і допитані під час розгляду справи свідки: свідок [PERSON] повідомила, що з [PERSON] вона товаришує з 1993 року та на той момент остання вже проживала в цій квартирі; свідок [PERSON] повідомила, що коли вона на початку 2000-х років познайомилась з [PERSON] , то остання вже проживала у цій квартирі. [PERSON] сплачує житлово-комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] , що підтверджується відповідними квитанціями про оплату (а.с. 21-24). Також, на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у період з 01 грудня 2016 року по 29 лютого 2020 року в Комунальному підприємстві «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради був відкритий особистий рахунок № [NUMBER] для оплати комунальних послуг, що підтверджується відповіддю Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради № 53 від 17 грудня 2021 року (а.с. 30) та відомостями по особовому рахунку № [NUMBER] (а.с. 31), а також в подальшому з 01 березня 2020 року на ім`я [PERSON] особистий рахунок № [NUMBER] для оплати комунальних послуг «Управління багатоквартирними будинками (квартплата)» був відкритий у Комунальному підприємстві «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, на підставі рішення Дніпровської міської ради № 39 від 21 січня 2020 року, що підтверджується довідкою від 13 серпня 2021 року, виданою Комунальним підприємством «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради (а.с. 18). Крім того, з повідомлення про сплату рахунку № 0310379240 від 06 вересня 2022 року (а.с. 25) вбачається, що для оплати послуг за розподіл (доставку) природного газу за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] Акціонерним товариством «Дніпргаз» було відкрито рахунок № [NUMBER] . Також, з метою постачання електричної енергії з 01 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» та [PERSON] було укладено публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що підтверджується відповіддю Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» № 5325/DNEI від 31 січня 2024 року (а.с. 26). Допитані під час розгляду справи свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили, що [PERSON] безперервно, відкрито та добросовісно користується квартирою [ADDRESS] , підтримує квартиру в придатному для життя стані, для чого вживає необхідних заходів. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт постійного проживання та користування позивачем [PERSON] квартирою [ADDRESS] з 01 січня 1993 року. При цьому, суд не приймає до уваги та відхиляє як безпідставні наведені у відзиві твердження сторони відповідача в частині того, що звернення [PERSON] до суду з даним позовом є передчасним. Також суд не приймає до уваги та відхиляє, як такі, що не відповідають дійсності, наведені у відзиві на позовну заяву твердження сторони відповідача про те, що позивач [PERSON] має право користування квартирою [ADDRESS] , оскільки рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року по справі № 204/806/17 було задоволено позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа Комунальне підприємство «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, визнано [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] (а.с. 102). Вказане рішення набрало законної сили 31 травня 2017 року. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зібрані по справі докази в їх сукупності свідчать про те, що позивач [PERSON] на протязі тривалого часу з 1993 року проживає та доглядає за квартирою, що дає підстави для висновку про визнання за нею права користування квартирою [ADDRESS] . Враховуючи все вищенаведене, оскільки позивач [PERSON] \~на протязі\~тривалого часу\~з 1993\~року проживає\~та доглядає\~за квартирою,\~продовжує відкрито\~та добросовісно\~нею користуватись,\~підтримує квартиру\~в придатному\~для життя\~стані та\~сплачує житлово-комунальні\~послуги за\~квартиру,\~беручи до\~уваги,\~що [PERSON] в іншій спосіб, окрім як звернутися до суду з позовом про визнання за нею права користування житловим приміщенням, захистити своє порушене право не може, суд позовні вимоги вважає обґрунтованими та доведеними, та вважає за можливе визнати за [PERSON] , [INFO] , право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 30,0 кв.м, житловою площею 17,0 кв.м, з 01 січня 1993 року. Оцінюючи у\~сукупності усі\~інші аргументи\~сторін,\~наведені ними\~в обґрунтування\~своїх вимог\~або заперечень,\~суд до\~уваги їх\~не бере,\~оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст. 47 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 379 ЦК України, ст.ст. 58, 61, 65-1 Житлового кодексу України та

Outcome: approved