Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

У березні 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою. В обгрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що 26.03.2023 року між фізичною особою позичальником: [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 102301162, згідно з умовами якого відповідач отримав 3 100 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору № 102301162 від 26.03.2023) платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений Відповідачем 10.04.2023 року. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору. Враховуючи ці обставини, умови чинного законодавства та п. 3.2.6. Кредитного договору № 102301162 від 26.03.2023 року - Позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. Відповідно до умов кредитного договору, 26.03.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №102-МЛ/Т від 27.07.2023. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 102301162 від 26.03.2023, що укладений між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем. Варто зазначити, що сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 102301162 від 26.03.2023 було передано Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №102-МЛ/Т від 27.07.2023. Сума заборгованості Відповідача становить 12 989,00 грн, відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №102-МЛ/Т від 27.07.2023. З них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 3 100,00 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 9 300,00 грн; прострочена заборгованість за комісією становить - 589,00 грн. Відповідачу було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 22908241/403 від 09.01.2024. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14.03.2024 цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. 01.04.2024 від представника відповідача адвоката Костюк Я.Р. надійшов відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтований тим, що відповідач вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 26.03.2023 року між фізичною особою позичальником [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 102301162, згідно з умовами якого відповідач отримав 3100 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору № 102301162 від 26.03.2023 р.) платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений Відповідачем 10.04.2023 року. Згодом між ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги №102-МЛ/Т від 27.07.2023 р. Внаслідок чого, сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 102301162 від 26.03.2023 року було передано Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №102-МЛ/Т від 27.07.2023. Кредитний договір № 102301162 не містить відомостей про його підписання самим позичальником. Посилання в позові на те, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, проте, що відповідач підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та підписав договір одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та Закону України «Про платіжні послуги», належними, допустимими, достатніми доказами не підтверджено і факту укладання кредитного договору саме відповідачем не підтверджує. Будь-які документи, що підтверджують особу позичальника в матеріалах справи відсутні. В позові зазначено лише регламентований порядок заповнення анкети та укладання кредитного договору на веб-сайті надавача платіжних послуг. Довідка про ідентифікацію виданої ТОВ «МІОЛАН», як доказу погодженням позичальником умов кредитного договору, та його підписання, не є допустимим і достатнім доказом укладання договору відповідачем згідно вказаних вимог Закону, оскільки довідка створена самим кредитодавцем, без номера, без дати, підписана представником а не особовою особою. Крім того, матеріали справи не містять відомостей стосовно того, що примірник електронного договору були вручені відповідачці як споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього. Таким чином, оскільки факту волевиявлення відповідачки на укладення кредитного договору з ТОВ «Мілоан» не було, та не доведено відповідними доказами, відповідний правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Отже позовні вимоги на основі належних, допустимих та достатніх доказів позивачем не доведено, а тому в задоволенні вказаного позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. 01.04.2024 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач не погоджується з наведеними у відзиві доводами відповідача з огляду на таке. У відзиві на позовну заяву представник Відповідача зазначає, що відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Також представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що у позовній заяві відсутні докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Варто зауважити, що на сайті Мілоан (https://miloan.ua/s/arhiv-2017-rules-miloan) є архів з документами з кредитування ТОВ «Мілоан», з якими можна ознайомитися за посиланнями, тобто всі редакції даних правил збережені. Оскільки Кредитний договір №102301162 від 26.03.2023 року, тому відповідно Відповідач був ознайомлений із Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МІЛОАН» (в редакції від 01.04.2022), який був на той момент чинний (копія надається). В пункті 4.4 цього документу зазначень, що: «Товариство не отримує повні реквізити платіжної картки, які необхідні для здійснення операцій по карті через Інтернет. Для платіжних операцій по картах Товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системами сервіси. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS.». Після натискання кнопки "Додати карту" на сайті Товариства, Заявник переходить на сторінку такого сервісу, а після здійснення блокування коштів повертається на сайт Товариства для введення коду. До бази даних Товариства від платіжного сервісу потрапляє лише частка номеру карти та токен, згенерований платіжним сервісом. Цих даних недостатньо для вчинення шахрайства з картою, навіть якщо вони будуть викрадені з бази Товариства. Виходячи з вище вказаного можна дійти висновку, що Позивач не мало повноважень надавати дану інформацію в Позовній заяві, оскільки це суперечить правилам надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан». Товариством на підтвердження здійснення господарської операції щодо Кредитного договору укладеного позивачем надано платіжне доручення від 26.03.2023 року про переказ коштів згідно укладеного Кредитного договору, на підставі вказаного платіжного доручення Товариством здійснюється облік за кредитним договором №102301162 в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН». 15.04.2024 від представника відповідача надійшли письмові пояснення у справі. Представник відповідача вказує на те, що укладення кредитного договору і надання позичальнику - відповідачу по справі кредитних коштів не доведено належними та достовірними доказами. При цьому, докази які надає позивач є сумнівними, оскільки складенні представником позивача і містять суперечливу інформацію. Так, Довідка про ідентифікацію виданої ТОВ «МІОЛАН», як доказу погодженням позичальником умов кредитного договору, та його підписання, не є допустимим і достатнім доказом укладання договору відповідачем згідно вказаних вимог Закону, оскільки довідка створена самим кредитодавцем, без номера, без дати, підписана представником а не особовою особою. При цьому, ця довідка не підтверджує отримання відповідачем СМС повідомлення з ідентифікатором. Матеріали справи не містять доказів того, що телефонний номер, за якими особу було ідентифіковано, належать саме відповідачці. Відповідно до довідки про ідентифікацію час відправки ідентифікатора позичальнику зазначено 2023-03-26 14:18:26. Відповідно до Анкети-заяви на кредит №102301162, зазначено інформація про підписання договору 2023-03-26 01:16:25. Отже, з наданих Позивачем документів вбачається, що 26.03.2023 року спочатку о 01 годині 16 хв. 25 сек відбулося підписання договору, а 14 годині 18 хв. 26 сек. , тобто через 13 годин відповідачу було направлено ідентифікатор на телефонний номер [NUMBER] . Відповідач у своїх пояснення зазначає, що Відповідач здійснив волевиявлення щодо укладення договору шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір № 102301162 від 26.03.2023 року, що відповідно до доказів наданих позивачем могло бути тільки після 2023-03-26 14:18:26 отримання ідентифікатора, а не 2023- 03-26 01:16:25. Відповіді на відзив позивач зазначає, що, що позивач не мав повноважень надавати інформацію про рух кредитних коштів в Позовній заяві, оскільки це суперечить правилам надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан». Платіжне доручення 61741362 від 26.03.2023 року не може бути належним та допустимим доказом, оскільки не містить даних про проведення платежу банком, не містить реквізитів банківського рахунку та банку позичальника, не містить підписів посадових осіб. Крім того, з 29.07.2022 року для переказу коштів застосовується платіжна інструкція, а не платіжне доручення відповідно до постанови НБУ від 29.07.2022 року №163. В судове засідання представник позивача не з`явився, у заяві на адресу суду просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, відповідач скористався своїм правом на подачу відзиву на позов. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Вивчивши матеріали позовної заяви, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2023 року між фізичною особою позичальником: [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 102301162, згідно з умовами якого відповідач отримав 3 100 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору № 102301162 від 26.03.2023) платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений Відповідачем 10.04.2023 року. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору. Враховуючи ці обставини, умови чинного законодавства та п. 3.2.6. Кредитного договору № 102301162 від 26.03.2023 року - Позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. Відповідно до умов кредитного договору, 26.03.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №102-МЛ/Т від 27.07.2023. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 102301162 від 26.03.2023, що укладений між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем. Варто зазначити, що сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 102301162 від 26.03.2023 було передано Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №102-МЛ/Т від 27.07.2023. Сума заборгованості Відповідача становить 12 989,00 грн, відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №102-МЛ/Т від 27.07.2023. З них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 3 100,00 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 9 300,00 грн; прострочена заборгованість за комісією становить - 589,00 грн. Відповідачу було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 22908241/403 від 09.01.2024. Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтею 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови вищезазначеного договору. При цьому вказаний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, а тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін. Крім того, вказаний договір у відповідності до вимог чинного законодавства недійсним не визнаний, тобто в силу ст. 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину. Відповідно до ч.1 ст. 638 та ч.1 ст.640 ЦПК України та правової позиції Верховного Суду України по справі №6-63цс12 кредитний договір є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згод з усіх істотних умов такого договору. У постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20) за позовом про стягнення коштів зазначено, що з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. На виконання ухвали Подільського районного суду м. Києва від 16.05.2024 від АТ КБ «Приватбанк» на адресу суду надійшла відповідь на витребувані відомості щодо здійснення перерахування коштів банком платника ТОВ «Мілоан» 26.03.2023 за кредитним договором № 102301162. Згідно вищезгаданою відповіді АТ КБ «Приватбанк» повідомляє, що зарахування коштів на карти клієнта [PERSON] за 26.03.2023 в сумі 3 100 грн кредиту за договором № 102301162 від ТОВ «Мілоан» не знайдено. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що позивачем не доведено факт перерахування кредитних коштів відповідачу, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а також для задоволення інших позовних вимог як похідних. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна -встановити дійсні обставини справи. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed