Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до Комунального підприємства «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, третя особа [PERSON] про визнання протиправним та скасування наказу щодо звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. У позові вказала, що з 01 серпня 1988 року\~працювала на\~посаді лікаря\~акушер-гінеколога\~жіночої консультації\~Лубенської Центральної\~районної лікарні.\~12\~грудня 2000\~року її\~було призначено\~завідуючою жіночою\~консультацією Лубенської\~Центральної районної\~лікарні.В подальшому назва лікарні неодноразово змінювалася на даний час її перейменовано у Комунальне підприємство «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області. 23 травня 2001 року наказом УОЗ № 197 від 14.05.2001 їй було присвоєно другу кваліфікаційну категорію лікаря акушер-гінеколога, 18 травня 2006 року наказом УОЗ № 257 від 18.05.2006 було присвоєно першу кваліфікаційну категорію лікаря акушер-гінеколога, а 22 лютого 2021 року наказом ДОЗ № 45 від 22.02.2021 присвоєно вищу кваліфікаційну категорію лікаря акушер-гінеколога. Наказом відповідача № 43-к від 26.02.2024 року «Про зміни до штатного розпису» за підписом директора [PERSON] їй було оголошено про те, що з 01.03.2024 року внесено зміни в штатний розпис КП «ЛЛІЛ» ЛМР, скорочено жіночу консультацію у тому числі 1.0 посади завідувача жіночою консультацією, лікар акушер-гінеколог. Водночас наказом № 45-к від 27.02.2024 року «Про попередження працівників по скороченню посад» за підписом вищевказаного директора, її було попереджено про скорочення 1.0 посади завідувача жіночою консультацією, лікар акушер-гінеколог. 16 квітня 2024 року відповідачем її було ознайомлено із повідомленням від вказаного числа без реєстраційного номера, згідно якого їй запропоновано переведення лише на такі вакантні посади: лікар акушер-гінеколог ургентний або лікар фізичної та реабілітаційної медицини з подальшим набуттям вторинної спеціалізації і якщо вона не погоджуся із цими посадами, то буде звільнена 01.05.2024 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Водночас при ознайомленні з наказом № 44-к від 26.02.2024 року «Про зміни в штатному розписі» який вона отримала лише 22.04.2024 після неодноразових усних та письмових звернень до відповідача про надання такої інформації та прийняття її на посаду лікаря акушер-гінеколога ДКЦ, так як вона має переважне право залишення на роботі відповідно ст. 42 КЗпП України та переважне право на укладання трудового договору у разі повторного прийняття на роботу відповідно ст. 42-1 КЗпП України, вона дізналася, що було введено зміни в штатний розпис КП «ЛЛІЛ» ЛМР з 01.05.2024 року ДКЦ, а саме внесено: 5.25 посади лікар-акушер гінеколог, 0.5 посади лікар-генетик, 5.0 посади акушерка, 2.0 посади молодша медична сестра (молодший медичний брат). 01 травня 2024 року її було ознайомлено та видано витяг з наказу № 122-к від 30.04.2024 року про звільнення її з роботи 01.05.2024 на підставі наказів № 43-к від 26.02.2024 р. та № 45 від 27.02.204р. за п. 1 ст. 40 КЗпП України, скорочення чисельності або штату працівників з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку та виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку за період роботи : з 12.09.2023р. по 31.12.2023 р. 10 к.д., з 01.01.2024 р. по 01.05.2024 р. 11 к.д. Звертає увагу, що по день її звільнення їй так і не було запропоновано вказані у наказі № 44-к від 26.02.2024 року посади, що є суттєвим порушенням. Позивачка вважає, що в її випадку вказаний наказ № 122-к від 30.04.2024р. не відповідає нормам КЗпП України та Правилам № 1000/5, так як не містить чіткого та конкретного формулювання на якій підставі її звільнено та згідно якої частини статті 40 КЗпП України, що в сукупності є суттєвим, незаконним та протиправним порушенням процедури звільнення. З самого початку винесення вищевказаних наказів №№ 43-к, 44-к та 45-к вона мала переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності або штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, оскільки має\~тривалий безперервний\~стаж роботи\~(35\~років), її рівень кваліфікації відноситься до вищої кваліфікаційної категорії лікаря акушер-гінеколога, відсутність дисциплінарних стягнень та високу продуктивність праці, є особою з інвалідністю 3-ї групи. Крім того\~ позивачка вважає, що фактично не відбулось скорочення чисельності та штату працівників. Так, відповідно до штатного розпису, затвердженого наказом від 27.02.2024, у підрозділі, в якому вона працювала, було наявно 1 посада завідувача жіночої консультації, лікар акушер-гінеколог, 6,5 посад лікаря-акушер-гінеколога, 0,5 посади лікаря-акушер-гінеколога та 0,5 посади лікаря-акушер-гінеколога по плануванню сім`ї, 0,75 посади лікаря-генетика, 1,0 посади старша акушерка, 8,5 посади акушерка та 2,0 посади молодша медична сестра лікарських кабінетів; відповідно до штатного розпису, затвердженого наказом № 44-к від 26.02.2024, наявні 5,25 посад лікаря-акушер-гінеколога, 0,5 посади лікаря-генетика, 5,0 посади акушерка та 2,0 посади молодша медична сестра (молодший медичний брат). Отже фактично не відбулось скорочення посад працівників вказаного підрозділу, оскільки як вбачається з наказу № 43-к від 26.02.2024 «Про зміни до штатного розпису» вносилися зміни в штатний розпис КП «ЛЛІЛ» ЛМР з 01.03.2024 року на виконання Договору № 3796-Е124-РООО про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій від 07.02.2024р., укладеного відповідачем та НСЗУ, -скорочено жіночу консультацію. Натомість,\~відповідач,\~звільняючи кваліфікованих\~працівників з\~нелогічних міркувань,\~в цей\~же час,\~набирає новий\~штат працівників, тобто Наказом № 44-к від 26.02.2024 з тотожною назвою «Про зміни до штатного розпису» внесено зміни в штатний розпис КП «ЛЛІЛ» ЛМР з 01.05.2024р. та введено посади медичних працівників діагностично-консультативного центру, зокрема 5,25 посади лікаря-акушер-гінеколога. Вважає, що роботодавець мав умисел повністю звільнити весь персонал підрозділу «жіноча консультація». Крім цього, як зазначено у повідомленні профспілкового комітету № 70 від 02.04.2024 відповідачем підписаний договір з НСЗУ, на пакет № 35 «Ведення вагітності в амбулаторних умовах», для дотримання вимог за цим пакетом необхідних медперсонал (лікарі акушер гінекологи та акушерки), а це значить, що для подальшого виконання договору з НСЗУ повне скорочення штату не можливе. Для надання лікарнею допомоги вагітним в амбулаторних умовах та акушер-гінекологічної допомоги жіночому населенню, після звільнення працівників необхідно набирати новий штат. На підставі вищевикладеного, позивачка прохає суд: -визнати протиправним та скасувати наказ Комунального підприємства «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області № 122-к від 30 квітня 2024 року\~в частині\~звільнення з\~роботи 01\~травня 2024\~року завідуючої жіночою консультацією, лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації Комунального підприємства «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області - [PERSON] у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України; -поновити її\~-\~ [PERSON] на\~роботі \~на рівнозначній\~посаді лікаря акушер-гінеколога діагностично-консультативного центру Комунального підприємства «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області; -стягнути з Комунального підприємства «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 02.05.2024 року по день поновлення на роботі з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті; -стягнути з Комунального підприємства «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області на її користь моральну шкоду в сумі 60\~000,00 грн., яка полягає в тому, що після незаконного звільнення, вона почуваю себе пригнічено, втратила можливість працювати, і відповідно, отрмувати заробітну плату, необхідну для нормального життя, що вимагає докдадати додаткові зусилля для організації свого життя. У відзиві на позовну заяву відповідач КП «Лубенська ЛІЛ» Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області у задоволенні позову [PERSON] прохає відмовити у повному обсязі. Так, відділ «жіноча консультація» при КП «ЛЛІЛ» ЛМ був створений і діяв згідно наказу МОЗ №417 від 15.07.2011, яким було затверджено методичні рекомендації, примірне положення про «жіночу консультацію» та примірні посадові інструкції працівників «жіночої консультації». Відповідно до ст.14 Основ законодавства України про охорону здоров`я та пунктів 4 та 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 №267 та з метою приведення нормативно-правових актів у відповідність до законодавства України, вищезазначений наказ №417 від 15.07.2011 було скасовано наказом МОЗ №590 від 28.02.2020 (зі змінами від 26.08.2022). Відповідно до ч.8.4 Статуту КП «ЛЛІЛ» ЛМР директор самостійно вирішує питання діяльності та організовує роботу підприємства щодо надання населенню медичної допомоги, згідно з вимогами нормативно-правових актів, несе відповідальність за виконання фінансового прану та розвиток підприємства, видає накази та інші акти, затверджує посадові інструкції, положення про структурні підрозділи та штатний розпис підприємства, а також виконує інші функції та повноваження відповідно до статуту підприємства. В зв`язку з вищевикладеним було видано наказ №43-к від 26.02.2024 «Про зміни до штатного розпису», яким було внесено зміни до штатного розпису КП «ЛЛІЛ» ЛМР з 01.05.2024 та скорочено жіночу консультацію. Наказом №44-к від 26.02.2024 «Про зміни до штатного розпису» на підставі клопотання завідуючого діагностично-консультативним центром [PERSON] внесено зміни в штатний розпис КП «ЛЛІЛ» ЛМР з 02.05.2024. Наказом №45-к від 27.02.2024 «Про попередження працівників про скорочення посад» колектив жіночої консультації було попереджено про наступне звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з 01.05.2024 з відповідною виплатою вихідної допомоги. Відповідно до повідомлення №14 від 16.04.2024 позивачку було повідомлено , що посада завідуючої жіночою консультацією скорочується та запропоновано переведення на вакантні посади. Відповідно до акту про відмову від підпису повідомлення про наявність вакантних посад від 16.04.2024 позивачку було повідомлено про наявні вакантні посади але від підпису повідомлення вона відмовилася. Наказом №122-к від 30.04.2024 [PERSON] завідуючу жіночою консультацією, лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації звільнено з роботи з 01.05.2024 відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану відпустку. Зважаючи на вищевикладене відповідач вважає що звільнення [PERSON] відбулося в повній відповідності до нормативних актів та законів України. Стосовно стягнення моральної шкоди, відповідач вважає, що в позовні заяві позивачкою ніяким чином не доведено нанесення такої шкоди (а.с.64-65). У відповіді на відзив позивачка прохає відхилити викладені у відзиві на позов відповідачем заперечення та доводи, оскільки вказаний відзив цитує лише її позовні вимоги та перелік наказів, якими було проведено зміни до штатного розпису та в послідуючому її звільнення (а.с.104-106). Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали на їх задоволенні наполягають. Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, свої заперечення виклав у відзиві на позов. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 серпня 1988 року\~ [PERSON] \~була прийнята\~на роботу\~в Лубенську\~Центральну районну\~лікарню на\~посаду лікаря\~акушер-гінеколога\~жіночої консультації.\~12\~грудня 2000\~року її\~було призначено\~завідуючою жіночою\~консультацією Лубенської\~Центральної районної\~лікарні.23 травня 2001 року наказом УОЗ № 197 від 14.05.2001 позивачці було присвоєно другу кваліфікаційну категорію лікаря акушер-гінеколога.01 січня 2004\~року на\~підставі рішення\~виконкому міської\~ради від\~27.11.2003\~року Лубенська\~Центральна районна\~лікарня перейменована\~на комунальну\~Лубенську центральну\~міську лікарню.18\~травня 2006\~року наказом\~УОЗ №\~257\~від 18.05.2006\~позивачці було\~присвоєно першу\~кваліфікаційну категорію\~лікаря акушер-гінеколога.27\~квітня 2011\~року наказом\~ГУОЗ №\~375\~від 27.04.2011\~позивачці підтверджено\~першу кваліфікаційну\~категорію зі\~спеціальності «акушерство\~та гінекологія».23\~березня 2016\~року наказом\~ДОЗ №\~215\~від 23.03.2016\~позивачці підтверджено\~першу кваліфікаційну\~категорію лікаря\~акушер-гінеколога.01 січня 2019 року\~на підставі\~рішення сесії\~Лубенської міської\~ради від\~18.10.2018\~року Лубенська\~Центральна районна\~лікарня перейменована\~на Комунального\~підприємства «Лубенська\~лікарня інтенсивного\~лікування» Лубенської\~міської ради\~Лубенського району\~Полтавської області.22\~лютого 2021\~року наказом\~ДОЗ №\~45\~від 22.02.2021\~позивачці присвоєно\~вищу кваліфікаційну\~категорію лікаря\~акушер-гінеколога.23 листопада 2021 року на підставі рішення сесії Лубенської міської ради від 11.11.2021 року Лубенська Центральна районна лікарня перейменована на Комунальне підприємство «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, що підтверджується копією трудовою книжкою серія [NUMBER] від 20.08.1980р. позивачки (а.с.21-22). Наказом № 43-к від 26.02.2024 року «Про зміни до штатного розпису» за підписом директора КП «ЛЛІЛ» ЛМР Лариси Сухопар з 01.03.2024 року було внесено зміни в штатний розпис КП «ЛЛІЛ» ЛМР, скорочено жіночу консультацію у тому числі 1.0 посади завідувача жіночою консультацією, лікар акушер-гінеколог; 6,5 посади лікар-акушер-гінеколог; 0,75 посади лікар-генетик;, 0,5 посади лікар-акушер-гінеколог кабінету планування сім`ї; 1,0 посади старша акушерка; 8,5 посад акушерка; 2,0 посади молодша медична сестра лікарських кабінетів (а.с.66). Наказом №44-к від 26.02.2024 «Про зміни до штатного розпису» за підписом директора КП «ЛЛІЛ» ЛМР Лариси Сухопар було внесено зміни в штатний розпис КП «ЛЛІЛ» ЛМР з 02.05.2024 діагностично-консультативний центр введено 5,25 посади лікаря-акушер-гінеколог; 0,5 посади лікар-генетик; 5,0 посади акушерка (акушер); 2,0 посади молодша медична сестра (молодший медичний брат) (а.с.67). Наказом № 45-к від 27.02.2024 року «Про попередження працівників по скороченню посад» за підписом директора КП «ЛЛІЛ» ЛМР Лариси Сухопар позивачку було повідомлено про скорочення 1.0 посади завідувача жіночою консультацією, лікар акушер-гінеколог (а.с.69). 16.04.2024 позивачку було повідомлено про наявні вакантні посади: лікар акушер-гінеколог ургентний або лікар фізичної та реабілітаційної медицини з подальшим набуттям вторинної спеціалізації та зазначено, що у разі відмови від запропонованих вакантних посад вона буде звільнена 01.05.2024 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.70). Відповідно до акту про відмову від підписання повідомлення про наявність вакантних посад від 16.04.2024 [PERSON] відмовилась від підписання вищевказаного повідомлення (а.с.71). Наказом №122-к від 30.04.2024 «Про особовому складу» про звільнення з роботи [PERSON] завідуючу жіночою консультацією, лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації звільнено з роботи з 01.05.2024 відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану відпустку. Підстава : наказ №43 -к від 26.07.2024, наказ №45-к від 27.02.2024. (а.с.73). Не погоджуючись з вказаним наказом про звільнення, [PERSON] звернулася з цим позовом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ прийнято з порушенням норм законодавства. Перш за все, суд звертає увагу на те, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За положеннями п.7 гл.10 розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях» від 18.06.2015 № 1000/5, за яким у розпорядчих документах з кадрових питань (особового складу) розпорядча частина починається, як правило, з дієслова у формі інфінітива: «ПРИЙНЯТИ», «ПРИЗНАЧИТИ», «ПЕРЕВЕСТИ», «ЗВІЛЬНИТИ», «ВІДРЯДИТИ», «НАДАТИ», «ОГОЛОСИТИ» тощо. Далі зазначаються великими літерами прізвище працівника, на якого поширюється дія розпорядчого документа, і малими - його ім`я та по батькові. Формулювання пунктів повинні бути чіткими, конкретними, відповідати нормам Кодексу законів про працю України (КЗпП) або іншим правовим актам. В порушення наведених норм оскаржуваний наказ містить посилання на п.1 ст.40 КЗпП України «скорочення чисельності або штату працівників», однак при цьому не конкретизовано формулювання підстави звільнення. Суд погоджується з позицією позивачки, що таке порушення саме по собі є порушенням процедури звільнення. Разом із тим, суд звертає увагу і на гарантії працівника, якого повідомлено про наступне вивільнення на підставі наведеної норми. Так, частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України). За частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (частина перша статті 42 КЗпП України). Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи (частини перша - третя статті 49-2 КЗпП України). Однією з найважливіших гарантій для працівників при зміні в організації праці, в тому числі ліквідації, реорганізації підприємства, є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду й існувала на день звільнення (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21, від 10 січня 2024 року у справі № 333/4779/20). Отже, роботодавець має запропонувати працівнику, якого він вивільняє, всі вакансії, які були (з`явилися) на підприємстві, аж до моменту звільнення (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2023 року у справі № 199/4766/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 210/6543/21, від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21, від 24 червня 2020 року у справі № 742/1209/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2020 року у справі № 466/7604/17). Сам факт зміни в організації праці створює для роботодавця позитивне зобов`язання щодо збереження трудових правовідносин з його працівниками. Належним виконанням такого зобов`язання є здійснення визначених КЗпП України дій, які нададуть працівникові можливість продовжити виконання попередніх функціональних обов`язків, а в разі неможливості, - інших, які відповідають його кваліфікації. Звільнення з роботи є крайнім заходом у зв`язку з об`єктивною неможливістю збереження трудових правовідносин або ж через небажання працівника продовжувати працювати на запропонованих умовах (найкращих умовах, які роботодавець об`єктивно має змогу запропонувати з урахуванням приписів трудового законодавства з дотриманням прав інших працівників, зокрема щодо переважного права на залишення на роботі). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідач не дотримався вказаних гарантій працівника. Так, 16.04.2024 року позивачці були запропоновані для переведення посада лікаря акушера-гінеколога ургентний, лікар ФРМ з подальшим набуттям вторинної спеціалізації. Разом із тим, як зазначає позивачка та не спростовано у судовому засіданні представником відповідача посади лікаря-акушер-гінеколог ДКЦ, впроваджені наказом №44-к від 26.02.2024 їй не пропонувалися. Що стосується критерію продуктивності, то матеріали надані суду докази вказують на те, що при скороченні працівників відповідач не врахував переважне право позивачки на залишення на роботі, як працівниці з більшим стажем роботи 36 років та вищою категорією, ніж у інших працівників. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу № 122-к від 30.04.2024 року в частині звільнення позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню і вимоги про поновлення на роботі [PERSON] на рівнозначній посаді лікаря акушера-гінеколога ДКЦ. Погоджуючись із запропонованим способом захисту порушеного права, суд враховує позицію КАС ВС, викладену в постанові від 28.02.2019 року у справі № 817/860/16, за якою коли поновити позивача на посаді, з якої її звільнили і якої (формально) вже немає, неможливо, то належним способом захисту порушеного права може бути поновлення на посаді, аналогічній тій, з якої її звільнили, і яка існує на дату поновлення. Що стосується вимог про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, то відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої\~постановою КМ України від 8 лютого 1995 р. № 100, розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу має бути визначений, виходячи з заробітної плати позивача за два місяця перед звільненням. Вирішуючи питання про стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує розрахунки здійснені відповідачем, за якими середній заробіток позивачки за останні 2 робочі місяці становить 1\~023 грн 26 коп. на день. Період вимушеного прогулу з дня звільнення позивача по день ухвалення судового рішення про поновлення на роботі становить 120 робочих днів. Таким чином, розмір відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу становитиме 122 791 грн 20 коп.\~\~Цю суму на користь позивачки слід стягнути з Комунального підприємства «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як на підставу звернення з вимогою про відшкодування моральної шкоди позивач посилається на те, що після незаконного звільнення вона почуває себе пригніченою, вона втратила можливість працювати, отримувати заробітну плату, що вимагає прикладення додаткових зусиль для організації свого життя, а відтак оцінює нанесену їй відповідачем моральну шкоду у розмірі 60 000 грн. В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. Крім того, суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З урахуванням викладеного, доводів позивачки, принципів розумності і справедливості, суд вважає, що моральна шкода повинна бути задоволена частково на суму 10\~000 грн. Судові витрати\~підлягають розподілу\~відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК Українипропорційно розміру задоволених позовних вимог (1211 грн 20 коп. за вимоги немайнового характеру та 1327 грн 91 коп. за вимоги майнового характеру.).

Outcome: partial