Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №20923-11/2021 від 25 листопада 2021 року, кредитним договором №240230032 від 06 травня 2020 року в загальному розмірі 49339,10 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що 25 листопада 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова\~компанія «Інвеструм»\~був укладений\~кредитний договір\~№ 20923-11/2021,\~який підписаний\~електронним підписом\~позичальника,\~відтвореним шляхом\~використання позичальником\~одноразового ідентифікатора,\~який надісланий\~на номер\~мобільного телефону\~відповідача,\~про що\~свідчить п.\~7\~кредитного договору,\~адреса,\~реквізити та\~підпис сторін.\~Відповідно до\~умов договору,\~товариство надає\~клієнту фінансовий\~кредит в\~розмірі,\~на умовах\~строковості,\~зворотності,\~платності,\~а клієнт\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти за\~користування кредитом\~в порядку\~на умовах\~визначених цим\~договором.\~Обчислення строку\~користування кредитом\~та нарахування\~процентів за\~цим договором\~здійснюється за\~фактичну кількість\~календарних днів\~користування кредитом.\~При цьому,\~проценти за\~користуванням кредитом\~нараховуються у\~відсотках від\~суми кредиту\~з першого\~дня надання\~кредиту клієнту\~(перерахування\~грошових коштів\~на банківський\~рахунок,\~вказаний клієнтом)\~до дня\~повного погашення\~заборгованості за\~кредитом (зарахування\~грошових коштів\~на поточний\~рахунок товариства)\~включно.\~Нарахування і\~сплата процентів\~проводиться на\~залишок заборгованості\~за кредитом.\~Невід`ємною\~частиною цього\~договору є\~Правила надання\~грошових коштів\~у позику,\~в тому\~числі і\~на умовах\~фінансового кредиту,\~які розміщені\~на сайтах\~товариства https:zecredit.com.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 21 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21092022 відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимог до боржників вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстрів боржників до договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 20923-11/2021 від 25 листопада 2021 року в сумі 16116,00 грн, з яких: 6800,00 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу, 9316,00 грн - сума заборгованість за відсотками. Крім того, між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений кредитний договір №240230032 від 6 травня 2020 року. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», які перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.moneyveo.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію необхідну для укладення договору. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладений договір факторингу № 28/1118-01 та 31 грудня 2020 року його сторони уклали цей договір в новій редакції. Відповідно до реєстру боржників №100 від 22 вересня 2020 року до цього договору факторингу до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги за кредитним договором №240230032 від 6 травня 2020 року. 20 жовтня 2022 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уступило отримані права та обов`язки ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу № 20102022. Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 21 жовтня 2022 року до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 33223,10 грн, з яких: 21921,26 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу, 11301,84 грн - сума заборгованість за відсотками. Позивач зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача за вищевказаними договорами, позивачем не здійснювалося жодних нарахувань штрафних санкцій. При цьому, вказана сума заборгованості за цими договорами не погашена ні на рахунок попередніх кредиторів, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача вказаної заборгованості за кредитними договорами, а саме: за кредитним договором №20923-11/2021 від 25 листопада 2021 року в розмірі 16116,00 грн, за кредитним договором №240230032 від 06 травня 2020 року в розмірі 33223,10 грн, в загальному розмірі 49339,10 грн, а також судових витрат. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 серпня 2024 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 30 вересня 2024 року відповідач через свого представника адвоката Ходака В. В. надав через «Електронний суд» відзив на позов в якому просив поновити строк для подачі відзиву та зобов`язати позивача надати відповідь на поставлене в порядку ст. 93 ЦПК України питання про розміру сплачених коштів відповідачем за договором №240230032 від 06 травня 2020 року, а також просив позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» задовольнити частково в розмірі 7820,00 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву ТОВ «ФК «ЄАПБ», відзив [PERSON] не прийнято до розгляду. Що стосується заявленого відповідачем клопотання в порядку ст. 93 ЦПК України суд зазначає, що дане клопотання не підлягає задоволенню, так як відповідно до ст.93 ЦПК України учасник справи має право поставити питання в першій заяві по суті справи, що ним подається до суду, не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи (ч. 1 ст. 93 ЦПК України). В даному випадку перша заяві по суті справи у відповідача є відзив на позов, однак як зазначено раніше ухвалою суду відзив [PERSON] не прийнято до розгляду. 08 жовтня 2024 року від ТОВ «ФК «ЄАПБ» надійшов відповідь на відзив, однак враховуючи те, що ухвалою суду було відмовлено в прийнятті відзиву, а тому суд не приймає до розгляду і надану відповідь на відзив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом установлено, що 6 травня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений договір №240230032, відповідно до умов якого товариство зобов`язувалося надати відповідачу кредит на суму 30000,00 грн строком повернення 126 днів з моменту його укладення, із сплатою відсотків за кредитом в розмірі 237,90 % річних від суми кредиту за весь час користування ним, починаючи з першого дня надання суми кредиту до закінчення строку на який видався кредит. Даний договір укладений в електронній формі і збережений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронним засобом у візуальну форму. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Підписавши цей договір, відповідач підтвердив, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті товариства. У разі розбіжності між положеннями даного договору та положеннями Правил, перевагу мають положення Правил. (п.4.1, 4.4 кредитного договору). Як слідує з матеріалів справи спірний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання договору між його сторонами. Відповідно до п.1.4, 1.7 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 237,90 відсотків річних від суми кредиту за весь час користування ним, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видався кредит. Проценти за користування кредитом, в розмірі передбаченому в п. 1.4 договору нараховуються за кожен день користування грошовими коштами, відповідно до суми кредиту, яка фактично знаходиться в користуванні у позичальника. Згідно п. 1.5, 1.6 кредитного договору, рекомендований розрахунок сукупної вартості кредиту, суми та дати платежів, які здійснюються в ануїтетній формі, зазначаються в Графіку платежів, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1 до договору). Графік платежів складається таким чином, що на дату кожного четвертого платежу позичальником підлягає поверненню частина наданого в користування тіла кредиту та всі нараховані проценти за користування кредитом. Відповідно до Графіку платежів сторони погодили дати платежів, тіло кредиту 30000,00 грн, проценти за користування кредитом, які складають 50,72% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 15218,98 грн (у грошовому вираженні). Загальна вартість кредиту складає 150,72% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 45218,98 грн (у грошовому вираженні). Орієнтована реальна річна процентна ставка складає 237,90%. Відповідно до п.1.8 кредитного договору, у випадку не повернення будь-якого з платежів, у строки передбачені Графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, при чому проценти за користування кредитом нараховуються від фактичного залишку суми кредиту. Всі нараховані проценти за користування кредитом мають бути сплачені на дату кожного із наступних чергових платежів, при цьому сторони погодили, що кредитодавець, по аналогії з порядком визначеним в абз. 2 п. 1 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» надає позичальнику оновлений Графік платежів шляхом відображення такого графіку в особистому кабінеті позичальника. Згідно п. 3.3 кредитного договору, якщо позичальник не сплатив платіж в день настання дати його належної сплати, визначеної Графіком платежів, з наступного календарного дня він повинен виплатити кредитодавцю штраф у розмірі 28% від суми простроченого платежу (частини суми кредиту визначеної графіком платежів та нарахованих процентів), за кожен факт такого прострочення. 17 червня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] також була укладена додаткова угода до договору №240230032 від 6 травня 2020 року, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії даного кредитного договору на 13 днів. У будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником свої зобов`язань за договором. На дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Також, починаючи з дати укладення додаткової угоди, позичальник сплачує за користування кредитом 237,90 відсотків річних від суми кредиту на період строку дії цієї додаткової угоди. Усі інші умови договору не зміненні цією додатковою угодою, залишаються чинними і сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання. Ця додаткова угода набирає чинності з моменту її укладення та є невід`ємною частиною договору. 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено в новій редакції. Відповідно до умов якого, клієнт зобов`язується відступити фактору право вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених цим договором (п. 2.1 договору факторингу). Відповідно до п. 4.1 договору факторингу, наявне право переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а останнє приймає права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, за кредитними договорами, укладеними між кредитором і боржниками. Відповідно до п. 4.1 договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, по формі встановленій у додатку до цього договору. Згідно витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року заборгованість відповідача за кредитним договором №240230032 становить 33223,10 грн, з яких: 21921,26 грн - заборгованість по основному боргу, 11301,84 грн - заборгованість по відсоткам. Також, 25 листопада 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № 20923-11/2021, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6800,00 грн зі сплатою процентів за його користування у розмірі 182,5% річних від суми кредиту в розрахунку 0,5% на добу, строком на 30 днів, тобто до 24 грудня 2021 року. Підписавши цей договір, відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства. Відповідач підтвердив, що отримав від Товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Додатки № 1 до вказаного договору містять графік розрахунку та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Як слідує з умов цього договору він підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового індикатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки вказаної відповідачем. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах товариства https: www.zecredit.com.ua (п. 1.6, 1.7). Відповідно до п. 2.1 вказаного договору, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п.2.5 вказаного договору). Додаток №1 до договору про надання фінансового кредиту № 20923-11/2021 від 25 листопада 2021 року містить графік платежів, який передбачає дату повернення кредиту 24 грудня 2021 року, кількість у розрахунковому періоді 30, сума кредиту за договором - 6800,00 грн, проценти за користування кредитом 1020,00 грн, реальна річна процентна ставка 480,71 %, загальна вартість кредиту 7820,00 грн. 24 грудня 2021 року між сторонами договору була укладена додаткова угода до договору про надання фінансового кредиту № 20923-11/2021 від 25 листопада 2021 року, якою сторони погодили, відстрочення виконання зобов`язання строком на 14 днів, тобто до 6 січня 2022 року. Крім того, відповідач зобов`язався здійснити повернення кредиту згідно встановлено графіку розрахунку відповідно до якого загальна суму заборгованості за кредитним договором становить 7820,00 грн, з яких: 6800,00 грн сума кредиту, 1020,00 грн сума відсотків за користування кредитом, фіксована процентна ставка за день користування становить 0,5%, кількість прострочених днів (у разі наявності) 0. Також, в угоді зазначено, що будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняється, сума заборгованості клієнта становить 7820,00 грн. 21 вересня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №21092022, відповідно до умов якого право вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 20923-11/2021 від 25 листопада 2021 року відступлено позивачу. Відповідно до 1.2 вищевказаного договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до умов договору факторингу його сторони 21 вересня 2022 року підписали акт прийому-передачі реєстру боржників. З реєстру боржників до договору факторингу №21092022 від 21 вересня 2022 року слідує, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача за договором № 20923-11/2021 на суму 16116,00, з яких: 6800,00 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу, 9316,00 грн - сума заборгованість за відсотками. Визначаючись щодо заявлених вимог, суд зазначає наступне. Так, відповідно до наданого позивачем розрахунку за договором про надання фінансового кредиту № 20923-11/2021 від 25 листопада 2021 року заборгованість відповідача за період з 21 вересня 2022 року по 31 травня 2024 року становить 16116,00 грн, з яких: 6800,00 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу, 9316,00 грн - сума заборгованість за відсотками. Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів, відповідачем не спростована, а тому сума заборгованості по тілу кредиту підлягає стягненню. Що стосується розміру заборгованості по процентам, даний розмір є необґрунтований з огляду на наступне. Відповідно до п.1.2 договору, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 24 грудня 2021 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 182,5% річних від суми кредиту в розрахунку 0,50% на добу (п.1.3). У разі недотримання умов встановлених пунктом 1.4 цього договору та/або в разі пролонгації кредиту нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою з першого дня користування кредитними коштами відповідно до п. 1.3 цього договору, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору (п.2.4 кредитного договору). Відповідно до п.4.3 договору в разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений в п.1.2 цього договору та/або в додатку(ах) до цього договору, проценти, передбачені в п.1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожен день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору. Відповідно до п. 3.3.4 договору, клієнт має право відстрочити виконання зобов`язання на строк 7/14/30 днів, сплативши для цього проценти відповідно до наведеного нижче розрахунку: 7 днів -3% на добу від тіла кредиту, 14 днів -2,5 % на добу від тіла кредиту, 30 днів -2,2% на добу від тіла кредиту. 24 грудня 2021 року між сторонами договору була укладена додаткова угода №3 до договору про надання фінансового кредиту №20923-11/2021 від 25 листопада 2021 року, якою сторони погодили, відстрочення виконання зобов`язання строком на 14 днів, тобто до 6 січня 2022 року. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняється, сума заборгованості клієнта становить 7820,00 грн, з яких: 6800,00 грн - сума кредиту, 1020,00 грн - сума відсотків за користування кредитом. Відомостей про виконання вимог п. 3.3.3 кредитного договору стосовно продовження строку його дії, матеріали справи не містять. При цьому слід звернути увагу, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 вказала, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. При цьому слід відмітити, що зазначення в договорі «до дня повного погашення заборгованості за кредитом» з урахуванням розташування його в розділі договору, які регулюють правомірну поведінку сторін ("Порядок нарахування процентів та сплати заборгованості за договором) не змінює правову природу процентів та унеможливлює тлумачення нарахованих позивачем процентів за "користування кредитом" поза межами строку кредитування як міри відповідальності на підставі статті 625 ЦК України та, як наслідок, їх стягнення. До такого висновку суд дійшов з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого в постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16. Як зазначено раніше кредит надавався відповідачу строком з 25 листопада 2021 року до 24 грудня 2021 року, строк виконання якого був відстрочений на 14 днів, тобто до 6 січня 2022 року. Сторони договору додатковою угодою до договору погодили, що сума заборгованість відповідача за даним кредитним становить 7820,00 грн, з яких: 6800,00 грн - сума кредиту, 1020,00 грн - сума відсотків за користування кредитом, та будь-які нарахування за кредитним договором на строк дії відстрочення призупиняються. Отже, дослідивши надані докази, суд вважає доведеним обставину порушення умов договору про надання фінансового кредиту в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у розмірі визначеному в додаткові угоді до договору про надання фінансового кредиту, а тому за договором про надання фінансового кредиту №20923-11/2021 від 25 листопада 2021 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 7820,00 грн, з яких: 6800,00 грн - сума кредиту, 1020,00 грн - сума відсотків за користування кредитом. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №240230032 від 6 травня 2020 року, то слід звернути увагу, що позивач на підтвердження переходу вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» надав лише копію додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року, якою договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року був викладений в новій редакції зі змісту якого не можливо встановити, що ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло право вимоги саме до відповідача за кредитним договором №240230032 від 6 травня 2020 року. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено правовий висновок, що «правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні». У постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зроблено висновок, що: «дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутність законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення». Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20). Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі №914/868/17). Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2021 у справі № 911/3185/20). Згідно з положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Як установлено судом 06 травня 2020 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений кредитний договір №240230032. Додатковою угодою №26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», викладено в новій редакції. Однак, як вказувалося, зі змісту договору не можливо встановити, що ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло право вимоги саме до відповідача за кредитним договором №240230032 від 6 травня 2020 року. Інших доказів матеріали справи не містять. При цьому слід відмітити, що відповідно п. 4.1 вищевказаного договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ним відповідного реєстру права вимоги та підписаний реєстр прав вимоги засвідчує таку передачу. З огляду на викладе, суд позбавлений можливості дослідити обсяг прав, які перейшли до нового кредитора. При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач в позовній заяві просив розгляд справи провести в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, будь-яких заяв та клопотань щодо витребування доказів не подавав. Натомість суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Тобто позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18). Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20). Суд не виключає, що право вимоги за вказаним договором перейшло до нового кредитора, однак позивач позбавив суд можливості мати категоричний висновок. Слід також звернути увагу, що позивач, реагуючи на заперечення відповідача, надав розрахунок заборгованості, проведений ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» по кредитному договору № 240230032 від 6 травня 2020 року, з якого слідує, що 21 жовтня 2022 року відповідачем було сплачено на рахунок ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» суму заборгованість по вищевказаному кредитному договору, а саме: 21921,26 грн - тіло та 11301,84 грн - проценти, в загальному розмірі 33223,10 грн. Ураховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем в частині стягнення заборгованості за договором №240230032 від 06 травня 2020 року, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Отже, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 20923-11/2021 від 25 листопада 2021 року в сумі 7820,00 грн, з яких: 6800,00 грн - сума кредиту, 1020,00 грн - сума відсотків за користування кредитом. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 479,92 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам). На підставі викладеного,

Outcome: partial