Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [INFO] померла їх дочка [PERSON] , яка перебувала у шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] , та від данного шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , який є онуком позивачів. У зв`язку зі смертю дружини, відповідач, як законний представник сина [PERSON] , оформив пенсію у зв`язку із втратою годувальника, проте отриманні гроші витрачав виключно на власні потереби. Відповідач, після смерті [PERSON] , продовжував проживати разом із позивачами до листопада 2021 року, проте майже не спілкувався із дитиною та не надавав кошти на його утримання. Родичі відповідача у лютому 2022 року повідомли, що вони втратили зв`язок із останнім. 06.04.2022 року рішенням виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради [PERSON] визначено уповноваженою особою малолітнього [PERSON] , [INFO] , для забезпечення його правових інтересів. Відповідач не вичняє будь-яких дій щодо виховання та утримання сина, взагалі не цікавиться життям дитини та самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, місце перебування його на теперішній час невідоме. Пенсію, призначену для утримання сина, відповідач витрачає виключно на власні потреби. У зв`язу з чим, позивача просять позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримння малолітнього [PERSON] , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення ним повноліття; встановити над [PERSON] , [INFO] , опіку і призначити йому опікунів [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 29.01.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 04.03.2024 року залучено до участі у справі - Службу у справах дітей Чорнобаївської районної державної адміністрації, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою суду від 08.05.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 16.10.2024 року постановлено провести заочний розгляд справи. Позивачі [PERSON] , [PERSON] позов підтримали, просили його задовльнити. В останнє судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справу у їх відсутність. Позивачі надали згоду на ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений про дату, час і місце судового засідання в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні радиТушенцева О.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина. В останнє судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Чорнобаївської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст.280, 281 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до актового запису про народження № 598, складеного 23.08.2017 року Суворовським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно актового запису про смерть № 694, складеного 31.08.2019 року Суворовським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Відповідно до актового запису про народження № 420, складеного 30.06.1994 року вдділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, [PERSON] та [PERSON] є батьками померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Суворовської районної у місті Херсоні ради № 39 від 06.04.2022 року [PERSON] визначено уповноваженою особою малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки, виданої 14.03.2024 року головою правління ОСББ «Злагода» [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрваний 29.08.2017 року, фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з бабою та дідом - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно довідки від 27.03.2024 року № 227, виданої Чорнобаївською сільською військовою адміністрацією, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає на території старостинського округу більше трьох років. Відповідно до інформації від 29.03.2024 року за № 01-20/652, наданої Чорнобаївською сількою військовою адміністрацією, 27.03.2024 року спеціалістом відділу служби у справах дітей було здійснено виїзд в с. Посад-Покровське з метою обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] , надати акт обстеження умов проживання немає можливості, оскільки останній за адресою: [ADDRESS] (зі слів сусідів та старости старостинського округу) не проживає. Відповідно до висновку виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради - органу опіки та піклування від 03.04.2024 року № 443, затвердженого рішенням виконавчого комітету Суворовського районної у м. Херсоні ради від 03.4.2024 року за № 443, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зі слів [PERSON] , батько дитини [PERSON] , залишив малолітньог сина з 2021 року на бабу та діда - [PERSON] та [PERSON] , та покинув родину, не приймає участі у вихованні сина, не спілкується з ним, взагалі не цікавиться його життям. Кошти на життєво важливі потреби дитини у добровільному порядку не надає. Згідно з актом обстеження умов проживання, складеним службою у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради від 15.03.2024 року, дитина проживає за адресою: [ADDRESS] , з усіма житлово-побутовими умовами, забезпечення усім необхідним для повноцінного розвитку. Вихованням, утриманням, забезпеченням усім необхідним для повноцінного розвитку займаються баба та дід. Таким чином, батько дитини не піклується про сина, не підтримує його матеріально, не дбає про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує підготовку до самостійного життя. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п.п. 1-2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається з позову та досліджених судом наявних у справі документів, батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи та уваги, не цікавиться життям малолітнього сина. Доказів щодо спростування обставин, зазначених у позовній заяві, суду не надано. Зазначене також було підтверджено в судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином суд вбачає, що тільки позивачі виховують свого малолітнього онука, приймають активну участь у його житті, піклуються його життям та розвитком, забезпечують необхідне для дитини, що позитивно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, а відповідач без поважних на те причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд вважає, що позивачами доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога сторони позивачів про позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки відповідає інтересам дитини, а поведінка відповідача відносно його дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. При цьому суд роз`яснює, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, на чому також наголосив у своїй постанові Верховний Суд від 28.09.2021 по справі № 459/3411/18. Також, відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , та у відповідності до закону повинен нести обов`язок матеріального забезпечення дитини. Суд вважає розмір аліментів, який просить стягнути позивач, цілком виправданий та необхідний для забезпечення гармонійного розвитку дитини. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь особи, яка буде призначена опікуном, на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно до ч. 1 ст. 61 ЦК України орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. Враховуючи, що встановлення опіки та призначення опікуна відноситься до компетенції органів опіки, суд приходить до висновку що позовної вимоги позивачів про встановлення дитині опіки та призначення опікунами позивачів задоволенню не підлягають. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, суд вважає необхідним покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 1 211,20 грн. на користь держави.

Outcome: partial