Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

11.03.2024 року адвокат Соколов Володимир Віталійович, який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1366785 від 28.02.2024 року, в інтересах позивачки [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Дружківської міської ради в особі Дружківської міської військової адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину. В обгрунтування позову вказує, що 01 серпня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 181, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] . У зв?язку з реєстрацією 15 вересня 2022 року нового шлюбу прізвище позивача змінено з [PERSON] на [PERSON] ), зареєстровано шлюб (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). Під час шлюбу у позивача та відповідача народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17 квітня 2018 року Дружківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, батьком якого записано відповідача, а матір?ю - позивача. Спільне життя між ними не склалося у зв?язку із відсутністю взаєморозуміння. Відповідача син не цікавив. Він не приділяв йому жодної уваги. Тому весь клопіт по догляду за сином ліг на позивача особисто. На цьому підгрунті між позивачем та відповідачем постійно відбувались сварки. Сімейне життя було досить складним. Через що позивач з відповідачем остаточно припинила спільне сімейне життя. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 20 липня 2021 року, справа № 229/1839/21, провадження № 2/229/527/2021, шлюб, зареєстрований між відповідачем та позивачем розірвано. Після припинення сімейних відносин між ними, син залишився мешкати разом з позивачем. Вона не створювала перешкод у спілкуванні відповідача з сином. Відповідач жодної допомоги у вихованні сина та його матеріальному утриманні надавати не бажав, не працевлаштований. На теперішній час відповідач у житті дитини участі не приймає. До теперішнього часу позивач була вимушена сама займатися вихованням сина, його розвитком, й повним матеріальним утриманням. Всі ці роки вона особисто зверталась за наданням медичної допомоги сину, коли він хворів. Сама організовувала літній відпочинок для його оздоровлення. Відповідач долею сина не цікавиться. При випадковій зустрічі з сином на вулиці, проходить мимо, нібито це чужа, не знайома йому дитина. Жодного разу відповідач не виявив бажання прийти та, відвідати дитину, запитати щодо стану її здоров?я, допомогти матеріально її утримувати, купувати ліки, речі, або продукти харчування, оплачувати відвідування сином дитячих закладів, додаткових занять, або літнього відпочинку. За весь цей час відповідач не подарував синові жодних подарунків, не привітав його у свята та на день народження. [PERSON] ніколи не питає про свого батька. Для нього він чужа людина. Відповідач самоусунувся від здійснення заходів щодо забезпечення безпеки сина під час військової агресії Російської Федерації. Малолітній дитині [PERSON] повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Відповідач ухиляється від покладеного на нього, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов?язку утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Це, зокрема, виявилося у відсутності будь-якого матеріального (грошового) утримання нашого сина, а також у тому, що він жодним чином не приймає участі у його вихованні. Оскільки такий належний рівень життя для дитини, позивач одна не зможе забезпечити, а відповідач є працездатною людиною, непрацездатних осіб на утриманні не має, підстави для звільнення його від обов?язку утримувати дитину відсутні, він зобов?язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Будь-які документи щодо джерела доходів відповідачем та їх розміру, у позивача відсутні. Враховуючи інтереси дитини [PERSON] , з метою забезпечення його життєво-необхідних потреб, позивач вважає, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати подання позову, тобто з 11 березня 2024 року. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківський обов`язків щодо виховання та утримання свого малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , та неналежне їх виконання не було пов`язано як об`єктивними так і суб`єктвними причинами. Тому є всі законні підстави щодо позбавлення його батьківських прав у відношенні до сина, стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини. Такі обставини змусили позивача звернутися з даним позовом до суду. Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 09.04.2024 року прийняв до розгляду, відкрив провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішив здійснювати в порядку загального позовного провадження, та призначив по вказаній справі підготовче засідання. Органу опіки та піклування Дружківської міської ради в особі Дружківської міської військової адміністрації доручено надати в підготовче судове засідання вмотивований висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні до його неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 01.05.2024 року задовольнив клопотання представника третьої особи - начальника Дружківської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області Боєвського С. О. про заміну третьої особи. У справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Дружківської міської ради в особі Дружківської міської військової адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Дружківської міської ради в особі Дружківської міської військової адміністрації на Службу у справах дітей Кам`янської міської ради. Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 12.06.2024 року продовжив строк підготовчого провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину строком на тридцять днів. Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 29.07.2024 року закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] просили задовольнити подану позовну заяву, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за адресою його реєстрації. Судова повістка про виклик повернулася до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Про причини своєї неявки він суд не повідомив. Заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від відповідача на адресу суду не надходило. Представник третьої особи Служби у справах дітей Кам`янської міської ради Кільчинська Ю. М. у підготовче судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, проте від неї надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника орану опіки та піклування виконавчого комітету міської ради з урахуванням висновку від 09.07.2024 року №8вих-20/558 та найкращих інтересів дитини (15910/24-Вх від 12.07.2024 року). Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності з точки зору допустимості, належності, об`єктивності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Судом установлено, що 01.08.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 181, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.04.2018 року Дружківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [INFO] народився [PERSON] , батьком якого записано [PERSON] , а матір?ю - [PERSON] (арк. с. 13). 20.07.2021 року рішенням Дружківського міського суду Донецької області у справі № 229/1839/21, провадження № 2/229/527/2021, шлюб, зареєстрований 01 серпня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 181, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано (арк. с. 14). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Дніпро), [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 15.09.2022 року, про що складено відповідний актовий запис № 961 (арк. с. 12). З паспорту громадянина України № [NUMBER] , орган, що видав 1222, вбачається, що позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Дружківка Донецької області (арк. с. 8-9). Довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 1258774-2022 від 08.12.2022 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи № 1208-5003150822 від 06.03.2024 року [PERSON] фактично проживає/перебуває за адресою: [ADDRESS] (арк. с. 38). Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи № 1208-5003150839 від 06.03.2024 року [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає/перебуває за адресою: [ADDRESS] . (арк. с. 39). Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради № 8вих-20/558 від 09.07.2024 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (арк. с. 93-94). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є матір`ю [PERSON] , яка була одружена з [PERSON] . Разом вони прожили близько трьох років. [PERSON] вживав алкогольні напої та наркотичні речовини, крав, а [PERSON] це терпіла. [INFO] в [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - [PERSON] . Згодом шлюб було розірвано. [PERSON] ніколи не цікавився дитиною. Був випадок коли вона йшла з [PERSON] за руку, а повз пройшов [PERSON] і на свою дитину навіть не подивився. [PERSON] проживає у м. Дружківка, інколи у своїх батьків, інколи на вулиці, коли батьки його виженуть, оскільки він краде в них. Коли [PERSON] проживав з [PERSON] він не працював. Утриманням та вихованням дитини [PERSON] не займається. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона знає [PERSON] та [PERSON] , вони ходили разом до церкви. Дитина проживає з матір`ю, [PERSON] . У вихованні дитини [PERSON] участь не приймав, з дитиною його не бачила. Останній раз вона бачила [PERSON] у місті влітку, він мав неохайний вигляд. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що вона є рідною сестрою [PERSON] . [PERSON] не приймає участі в вихованні дитини з народження дитини, матеріально та морально не підтримує. Багато часу саме вона проводила з племінником, коли [PERSON] треба було відлучитися для придбання продуктів. Статтею 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, та є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому питання про застосування такого заходу впливу до батьків нерозривно пов`язане з питанням захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.Ухиляння батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. В силу статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. У своїй постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав). Суд, вирішуючи позовні вимоги в частині позбавлення відповідача по відношенню до його сина розглядає позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісного батька. Виходячи зі змісту характеру цього засобу, суд вважає, що його слід застосовувати тільки тоді, коли це викликано відповідною необхідністю. Свою позицію з приводу підстав, порядку, та наслідків позбавлення батьківських прав висловив Верховний Суд України. Так, у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі Постанова) зазначено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини з боку батька, матері є однією з підстав позбавлення їх батьківських прав. Згідно із пунктом 16 Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання дитиною освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що дійсно з боку відповідача має місце ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків та неналежне їх виконання. За таких обставин у суду є усі правові підстави для застосування крайнього заходу впливу відносно відповідача та позбавити його батьківських прав, який на теперішній час без поважних причин самоусунувся від виховання та утримання дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. З огляду на вказані положення матеріального права, суд вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам ст. 182, 183, 191 СК України. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що він має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав на підставі ст. 169 Сімейного кодексу України. Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку ст. 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів. Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, тому на підставі ст. 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1 211 грн 20 коп. на користь держави. Враховуючи, що позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути сплачений при поданні позовної заяви судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 1 211 грн 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved