Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

05.03.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дитини, в якому позивач просить суд: - визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені та вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Сторони є батьками малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . Проте позивач та відповідач не дійшли спільної згоди щодо місця проживання дитини, хоча після припинення шлюбних відносин дитина фактично проживає з матір`ю. Позивач вказала, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, а вона з моменту народження дитини увесь час присвячує дитині. Тому позивач звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позов. Третя особа у встановлений судом строк не подала до суду письмові пояснення по суті спору, проте надала суду рішення виконавчого комітету та висновок щодо визначення місця проживання дитини. Під час судового розгляду справи представник позивача, який брав участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснив суду таким чином, як про це вказано вище. Також представник позивача зазначив, що у сторін є спільна дитини, але шлюб поки не розірвано, оскільки позов розглядається в суді. Батьки не проживають разом, а дитина проживає разом з матір`ю. Водночас для можливості вільного переміщення матері та дитини позивачу слід вирішити питання щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до відповіді №481847 від 06.03.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, наданої на запит суду, зробленого на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України, відповідач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12.03.2024 року було відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального провадження, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08.07.2024 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання 21.10.2024 року з`явився представник позивача, який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Відповідач повторно не з`явився у судові засіданні, призначені на 20.08.2024 року, 21.10.2024 року, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, не подав до суду відзив на позовну заяву без поважних причин, а також будь-яких письмових заяв чи клопотань щодо участі у судових засіданнях. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши думку представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи в порядку заочного розгляду та за відсутності інших учасників справи, на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223, 280-283 ЦПК України, розглянув справу за відсутності відповідача та представника третьої особи в порядку заочного розгляду. Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення представника позивача по суті спору, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, оголосив судові дебати та заслухав заключне слово представника позивача, 21.10.2024 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що сторони: позивач - [PERSON] , [INFO] , та відповідач - [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітньої дитини: доньки [PERSON] , [INFO] . Це підтверджується копіями: свідоцтва про укладення шлюбу від 15.07.2016 року, серії [NUMBER] , свідоцтва про народження дитини від 26.05.2024 року, серії [NUMBER] . Позивач як матір дитини та дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою місця проживання: [ADDRESS] , з 31.10.2018 року та з 04.06.2021 року, відповідно, що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання особи. Відповідно до судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.08.2023 року, справа №369/13517/23, провадження №2-н/369/2001/23, судом було наказано стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 24.08.2023 року до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили станом на 25.08.2023 року. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав від 05.02.2024 року, сторони є співвласниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з 20.02.2017 року по 1/2 часток. Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 16.05.2024 року за №314/22, щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , органом опіки та піклування було встановлено, що мати дитини [PERSON] перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує допомогу при народження дитини. Малолітня дитина [PERSON] перебуває вдома з мамою. Батько дитини [PERSON] проживає окремо. При розмові з працівниками служби повідомив, що не проти визначити місце проживання дитини з матір`ю, однак наголосив, що мати не дає можливості спілкуватись з дитиною. Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Згідно з положеннями ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Аналіз викладених вище норм вказує, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Так, суд, вирішуючи по суті спір між сторонами, враховує те, що у ході судового розгляду справи було встановлено, що позивач надав суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту проживання разом з нею малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Також суд враховує те, що мати піклується про дитину, утримує її, сприяє її всебічному розвитку, створила задовільні та належні умови для її проживання, а відповідач не довів зворотного. Крім того, суд бере до уваги те, що орган опіки та піклування надав висновок від 16.05.2024 року за №314/22 про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. З огляду на викладене вище, а також, враховуючи вік дитини, те, що дитина фактично проживає разом з матір`ю, яка піклується про неї, утримує її, суд доходить висновку, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю відповідає найкращим інтересам дитини, бо дитина потребує постійного догляду та турботи, це позитивно сприятиме її розвитку, та не буде перешкодою для спілкування дитини з обома батьками. Тому суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю у повному обсязі. З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до частини 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача . Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне задовольнити у повному обсязі позовні вимоги [PERSON] , та з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved