Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

\~23 серпня 2024 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб між [PERSON] \~та [PERSON] зареєстрований 25 листопада 2018 року у виконавчому комітеті Глибочанської сільської ради Тростянецького району Вінницької області. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 25.11.2018 уклала шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували 25 листопада 2018 року у виконавчому комітеті Глибочанської сільської ради Тростянецького району Вінницької області. Після офіційної реєстрації шлюбу стосунки складалися нормально, однак під час спільного проживання стало зрозуміло, що кожен з подружжя має різні погляди на сімейне життя і подружні стосунки загалом. З 2019 року сім`я фактично припинила своє існування, подальше спільне життя та подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки. Сторони спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки припинились, тому просить розірвати шлюб. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 02.09.2024 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до судового засідання 25.09.2024 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В зв`язку із неявкою сторін судове засідання відкладено на 15.10.2024. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти їх задоволення, клопотання про надання строку для примирення перед судом не заявляла. Також не заперечувала проти прийняття заочного рішення. Відповідач у судові засідання, які відбулися 25.09.2024, 15.10.2024, не з`явився, відзиву та будь-яких клопотань не подав. Судом вживалися заходи для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи шляхом скерування судових повісток за місцем його реєстрації, однак судові повістки повернулися на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач вважається таким, що належно повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши причину повторної неявки належним чином повідомленого [PERSON] про час і місце судового засідання неповажною, відсутність відзиву відповідача, а також відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, вважає, що можливо провести заочний розгляд по цивільній справі за позовом [PERSON] \~до [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу та ухвалити заочне рішення. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. Згідно з частинами першою, четвертою\~статті 206 ЦПК України\~відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 25.11.2018 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Глибочанської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, про що 25.11.2018 складено відповідний актовий запис за №2 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Подружжя спільних дітей не має. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно частини 1 статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою\~статті 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 СК України. За змістом частини третьої\~статті 109 СК України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті\~110, статті\~112 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.. Позивачка в позовній заяві вказала, що шлюбні відносини фактично припинені, а відповідач не бажає вчиняти будь яких дій для розірвання шлюбу, тому вона змушена звернутися до суду з позовною заявою. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. За таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, позивачка просила судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на правову допомогу залишити за нею. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У зв`язку з наведеним вище, суд вирішив задовольнити таке клопотання позивачки та не стягувати з відповідача судові витрати, а залишити їх за позивачкою.

Outcome: approved