Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, та просить суд ухвалити рішення яким зобов`язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності орієнтовною площею 0,0265 га на [ADDRESS] , шляхом демонтажу огорожі. Привести [PERSON] земельну ділянку комунальної власності орієнтовною площею 0,0265 га на [ADDRESS] до стану придатного до використання Львівською міською радою, шляхом демонтажу огорожі. Позовні вимоги мотивовані тим, що управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради листом від 09.04.2020 року № 4-2403-10962 повідомило відділ самоврядного контролю за використанням та охороною земель у м. Львові про те, що відповідно до ухвали міської ради від 23.01.2020 року № 6234 «Про затвердження переліку земельних ділянок, які призначені для продажу на земельних торгах у формі аукціону» земельна ділянка орієнтовною площею 0,1000 га на [ADDRESS] включена до переліку земельних ділянок, призначених для продажу на земельних торгах у формі аукціону. При обстеженні земельної ділянки в натурі (на місцевості) встановлено, що на частині пропонованої для відведення земельної ділянки суміжним землекористувачем (кадастровий номер 4610136900:09:009:0118) здійснено самовільне встановлення огорожі на фундаментній основі. На виконання листа управління земельних ресурсів від 09.04.2020 року № 4-2403-10962, головними спеціалістами відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель у м. Львові департаменту містобудування Львівської міської ради, за участю заступника начальника управління - начальника відділу ринку землі управління земельних ресурсів Львівської міської ради, головного спеціаліста - районного архітектора відділу підготовки вихідних даних житлової та громадської забудови управління архітектури та урбаністики Львівської міської ради, заступника директора ЛКП «Південне», майстра дільниці ЛКП «Південне» проведено обстеження земельних ділянок на [ADDRESS] . За результатами обстеження складено акт обстеження від 06.05.2020 року № 18 яким встановлено, що земельні ділянки № 1 орієнтовною площею 0,1000 га; № 2 орієнтовною площею 0,0479 га; № 3 орієнтовною площею 0,0219 га; № 4 орієнтовною площею 0,0265 га перебувають в комунальній власності Львівської міської ради. Земельні ділянки № 1 орієнтовною площею 0,1000 га; № 2 орієнтовною площею 0,0479 га; № 3 орієнтовною площею 0,0219 га; № 4 орієнтовною площею 0,0265 га відносяться до земель житлової та громадської забудови. Цільове призначення вказаних земельних ділянок: код КВЦПЗ - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Станом на дату складання акту обстеження документи, які посвідчують право користування або право власності на земельні ділянки № 1 , № 2, № 3, № 4 відсутні. Зокрема, при обстеженні земельних ділянок комунальної власності на [ADDRESS] встановлено, що гр. [PERSON] самовільно зайняла та фактично використовує земельну ділянку комунальної власності № 4 орієнтовною площею 0,0265 та на [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] фактично використовує вказану земельну ділянку за відсутності відповідного рішення Львівської міської ради про її передачу у власність або надання у користування (оренду), а також за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Враховуючи вищезазначене, відділом самоврядного контролю за використанням та охороною земель у м. Львові підготовлено гр. [PERSON] вимогу від 18.05.2020 року № 18/1, якою зобов?язано: 1. До 19.06.2020 року звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності № 4 орієнтовною площею 0,0265 га на [ADDRESS] та привести її у попередній стан, усунувши перешкоди для використання земельної ділянки її власником шляхом демонтажу огорожі. 2. Про виконання вимоги повідомити письмово до 19.06.2020 року у відділ самоврядного контролю за використанням та охороною земель у [ADDRESS] ( [ADDRESS] ). Листом відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель у м. Львові від 22.05.2020 року № 24-вих-38305 скеровано Відповідачу акт обстеження земельних ділянок від 06.05.2020 року № 18 та вимогу від 18.05.2020 року № 18/1. 04.04.2019 року Львівською міською радою прийнято ухвалу № 4808 «Про затвердження Положення про самоврядний контроль за використанням та охороною земель територіальної громади м. Львова» - (чинну на дату проведення обстеження земельних ділянок). Положенням про самоврядний контроль відділ самоврядного контролю про за використанням та охороною земель Львівської міської територіальної громади визначає порядок організації здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель Львівської міської територіальної громади (п.п. 1.1. п. 1 Положення). Об?єктом самоврядного контролю за використанням та охороною земель с землі комунальної власності Львівської міської територіальної громади (п.п. 1.2. п. 1 Положення). Основними завданнями самоврядного контролю щодо земель, зазначених у пункті 1.2 цього Положення, с: - Забезпечення додержання фізичними та юридичними особами земельного законодавства України. - Забезпечення реалізації самоврядного контролю у сфері охорони та раціонального використання земель. - Запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення. Забезпечення додержання землекористувачами нормативів у сфері охорони та використання земель, зниженню родючості ґрунтів, погіршенню стану рослинного і тваринного світу, водних та інших природних ресурсів (п.п. 1.5 Положення). Результати обстеження стану та дотримання умов використання земельних ділянок оформляється способом складання акта обстеження земельної ділянки та вимоги. У зв`язку з вищевикладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 15.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. З метою виконання вимог ч.1ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23.08.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним. Від представника позивача в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини своєї не явки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, будь-яких заяв чи клопотання про відкладання розгляду справи на адресу суд не надходило. На підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив представник позивача у заяві. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради листом від 09.04.2020 року № 4-2403-10962 повідомило відділ самоврядного контролю за використанням та охороною земель у м. Львові про те, що відповідно до ухвали міської ради від 23.01.2020 року № 6234 «Про затвердження переліку земельних ділянок, які призначені для продажу на земельних торгах у формі аукціону» земельна ділянка орієнтовною площею 0,1000 га на [ADDRESS] включена до переліку земельних ділянок, призначених для продажу на земельних торгах у формі аукціону. При обстеженні земельної ділянки в натурі (на місцевості) встановлено, що на частині пропонованої для відведення земельної ділянки суміжним землекористувачем (кадастровий номер 4610136900:09:009:0118) здійснено самовільне встановлення огорожі на фундаментній основі. (а.с.16) Ухвалою Львівської міської ради від 23.01.2020 №6234 затверджено перелік земельних ділянок, призначених для продажу у власність на земельних торгах у формі аукціону, згідно з додатком. Надано управлінню земельних ресурсів департаменту містобудування дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для продажу на земельних торгах у формі аукціону згідно з додатком. Фінансування підготовки лоту до продажу на земельних торгах та проведення земельних торгів здійснено без використання бюджетних коштів, за рахунок коштів виконавця земельних торгів - на підставі договору про підготовку лоту до проведення та про організацію і проведення земельних торгів у формі аукціону між організатором торгів та виконавцем земельних торгів з наступним відшкодуванням витрат виконавцю земельних торгів за рахунок коштів, які сплачуються покупцем лота. Управлінню земельних ресурсів департаменту містобудування: 4.1. Визначено у встановленому порядку виконавця земельних торгів. 4.2. Укладено договір з виконавцем земельних торгів про підготовку лоту до проведення та про організацію і проведення земельних торгів у формі аукціону. Подано у встановленому законом порядку міській раді на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок згідно з додатком. (а.с.17) Відповідно до додатку до переліку земельних ділянок, які призначені для продажу на земельних торгах у формі аукціону входить, зокрема [ADDRESS] , орієнтована площа0,1000 га. (з.а. 17) 22.05.2024 відповідно до Положення про самоврядний контроль за використанням та охороною земель територіальної громади м. Львова, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 04.04.2019 року №4804 «Про затвердження Положення про самоврядний контроль за використанням та охороною земель територіальної громади м. Львова», на виконання наказу департаменту містобудування Львівської міської ради від 28.04.2020 року № 58, 06.05.2020 року відділом самоврядного контролю за використанням та охороною земель територіальної громади м. Львова проведено обстеження земельних ділянок комунальної власності на [ADDRESS] надіслано на адресу [PERSON] акт обстеження зазначених земельних ділянок від 06.05.2020 року №18 та вимогу від 18.05.2020 року №18/1, що підтверджується поштовим відправленням від 23.05.2020. (а.с.18-25) З Акту обстеження земельних ділянок на [ADDRESS] від 06.05.2020 року №18 вбачається, що [PERSON] , яка є власником земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер №4610136900:09:0079) на [ADDRESS] самовільно зайняла та фактично використовує земельну ділянку комунальної власності №4 орієнтовною площею 0,0265 га. [PERSON] самовільно зайняла та використовує земельну ділянку комунальної власності №4 орієнтовною площею 0,0265 га за відсутності відповідних рішень Львівської міської ради про їх передачу у власність або надання у користування (оренду), а також за відсутності вчиненого правочину щодо таких земельних ділянок. (а.с.19-23) На адресу відповідача, також направлялась вимога від 18.05.2020 року щодо до 19.06.2020 року звільнити самовільно зайняту ділянку комунальної власності № 4 орієнтовною площею 0,0265 га, на [ADDRESS] та привести її у попередній стан, усунувши перешкоди для використання земельної ділянки її власником шляхом демонтажу огорожі. (а.с.24) Згідно зі статтею 13 Конституції України, земля, її надра, атмосфера, повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно до положень ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст.12 Земельного кодексу (далі ЗК) України, розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування. Згідно ч.1,2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 373 ЦК України, що регламентує право власності на земельну ділянку, містить аналогічну по суті норму, згідно якої право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Крім того, ч.2 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 187 Земельного кодексу України передбачено, що контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України. Відповідно до вимог ст. 189 Земельного кодексу України самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами. Згідно ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Самочинне будівництво є порушенням встановлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об`єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, що є порушенням прав територіальної громади, а також питань безпеки під час експлуатації вже збудованого об`єкта, екологічної та санітарно-епідеміологічної безпеки. Саме таку позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2017 року у справі № 6-579цс17. За змістом статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельно ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про и передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено виключно до компетенції міських рад. Також, п. «б» ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» надає виконавчим органам рад повноваження щодо здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою. Згідно з п. б ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно занятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 наголошує, що відповідно до статей 90, 95, 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки мають бути повернуті їх власникам або землекористувачам. Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування, юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності (абзац третій п.2.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» №6 від 17.05.2011). Отже, відповідно до вимог наведеного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд. здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ст. 212 ЗК України). Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 наголошує, що відповідно до статей 90, 95, 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки мають бути повернуті їх власникам або землекористувачам. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Як вбачається із матеріалів справи, та не спростовано відповідачем, власником земельної ділянки не приймалось рішень про передачу відповідачу у власність або надання у користування (оренду), а також укладеного правочину між сторонами щодо земельних ділянок комунальної власності орієнтовною площею 0,00,0265 га на [ADDRESS] . Використання відповідачем земельної ділянки шляхом незаконного встановлення огорожі на [ADDRESS] порушує вимоги земельного, цивільного, містобудівного законодавства, законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, майнові права територіальної громади на земельні ділянки, що підриває конституційно визначені матеріальні та економічні основи місцевого самоврядування. Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 статті 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17). Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника(п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року y справі № 925/1265/16). Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відповідач самовільно зайняла та фактично використовує земельну ділянку комунальної власності орієнтовною площею 0,0265 га на [ADDRESS] , шляхом встановлення огорожі, порушивши майнові права територіальної громади міста Львова, зокрема право власності на дану земельну ділянку, та протиправно вчинила перешкод власникові у реалізації ним повноважень щодо користування та розпорядження земельною ділянкою, яка включена до переліку земельних ділянок, призначених для продажу на земельних торгах у формі аукціону. Отже, порушене право позивача на користування та розпоряджання своїм майном, підлягає судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі. Частиною 1 ст.133 ЦПК України, передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 370 гривень.

Outcome: approved