Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в обґрунтування позову зазначивши наступне. Позивач у період з 01.11.2021 року по 30.04.2024 року надав відповідачам послуги з постачання теплової енергії у нежитлові приміщення [ADDRESS] , які у свою чергу належним чином не здійснювали оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим, виникла заборгованість на загальну суму 51\~859,59 гривень, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, а також просив стягнути на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Ухвалою судді від 31.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 19.09.2024 від представника відповідачів адвоката Лелікова С.О. надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що відповідачам належить на праві приватної власності нежитлові приміщення №174 площею 46,17 кв.м. та №175 площею 44,82 кв.м. по [ADDRESS] . Розрахунки, як додані до позову також виходять з вказаних площ 46.17+44,82 кв.м.= 90,99 кв.м., що складала загальну площу квартир. При цьому квартири було реконструйовано в нежитлове приміщення №174, а загальна площа нерухомості змінилась та становить 84,2 кв.м., що підтверджується відомостями технічної інвентаризації, у зв`язку з цим розрахунки за вказаними вихідними даними є неспроможними та підлягають перерахунку. 02.10.2024 від позивача в особі представника [PERSON] надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. В обґрунтування зазначено, що на підставі наданих споживачами [PERSON] , [PERSON] копії технічного паспорту на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] складає 84,2 кв.м, тому був виконаний перерозподіл теплової енергії у будинку та порахований обсяг спожитої теплової енергії на приміщення споживача на площу 84,2 кв.м. Сума нарахувань приміщення споживача [PERSON] , [PERSON] після перерозподілу складає: 47\~456,84 грн. 07.10.2024 року відповідачів\~ [PERSON] , [PERSON] до суду надійшла письмову заяву, у якій зазначено, що відповідачі визнають позов концерну «МТМ» в сумі 47\~456,84 грн., при цьому, з огляду на їх скрутне матеріальне становище, просить розстрочити виконання рішення суду строком на 12 місяців, оскільки стягнення заборгованості єдиним платежем є непомірним для них. Крім того, при винесенні рішення, просять застосувати наслідки визнання позовних вимог та стягнути з них 50% судового збору, розгляд справи здійснювати без їх участі. У судове засідання представник позивача не з`явилася, в заяві про зменшення просила розгляд справи здійснювати у її відсутність, зменшенні позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити,. Відповідачі подали письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність відповідно до якої відповідачі позовні вимоги визнають у повному обсязі, просить розстрочити виконання рішення суду та застосувати наслідки визнання позовних вимог стягнути з них 50% судового збору. На підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідачам [PERSON] , [PERSON] на праві власності належать нежитлові приміщення [ADDRESS] . Згідно з довідкою Концерну «Міські теплові мережі» за період з 01.11.2021 року по 30.04.2024 року відповідачі мають заборгованість по оплаті за послуги з постачання теплової енергії, надані позивачем за адресою: [ADDRESS] загальним розміром 47\~456,84 гривень. Розмір заборгованості підтверджується наданим Позивачем розрахунком. Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Розмір заборгованості на загальну суму 47\~456,84 гривень визнаний відповідачами та, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень\~ст. 82 ЦПК\~не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що сума заборгованості відповідачами не оспорюється її наявність та розмір не вимагає доказування. Відповідно до роз`яснень п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачами позову про стягнення з них суми заборгованості у розмірі 47\~456,84 гривень, оскільки таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що доводи позивача знайшли своє підтвердження, а також приймаючи до уваги визнання відповідачами позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову. Вирішуючи заяву відповідачів про розстрочення виконання судового рішення, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Представником відповідачів у заяві про розстрочення виконання рішення суду наведено достатньо доводів в обґрунтування скрутного матеріального становища відповідачів та підтверджено неможливість своєчасного виконання ними рішення суду, шляхом сплати суми заборгованості єдиним платежем у повному розмірі. Відповідно до положень\~ст. 435 ЦПК України, зокрема, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Наведені відповідачами обставини, на переконання суду, ускладнюють виконання останніми рішення суду в частині сплати заборгованості у розмірі 47\~456,84 гривень одним платежем та обґрунтовують вимоги заяви, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе розстрочити відповідачам виконання рішення суду в цій частині строком на дванадцять місяців, шляхом сплати її розміру рівними частинами у сумі 3954,74 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили, про що зазначити у його резолютивній частині, відповідно до п. 2 ч. 7\~ст. 265 ЦПК України. Згідно ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вищевказані положення Закону, суд доходить до висновку, що позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 1\~211,20 грн. (2\~422,40 Х 50 %), а інші 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 1\~211,20 грн. підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved