Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява [PERSON] , в якій заявник просить суд визнати недієздатним [PERSON] , [INFO] , призначити заявника опікуном останнього. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 березня 2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку окремого провадження, судом у складі одного судді і двох присяжних, та призначено судове засідання. Витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) історію хвороби та медичну картку [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ., фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 26 квітня 2024 року призначено в даній справі амбулаторну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», провадження у справі зупинено до отримання висновку судової експертизи. 21 серпня 2024 року з Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» надійшли матеріали цивільної справи разом з висновком експерта за результатами проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи, №824 від 15 липня 2024 року. Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 22 серпня 2024 року поновлено провадження в даній цивільній справі. Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 16 жовтня 2024 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі заінтересовану особу [PERSON] . Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі та пояснив, що він постійно проживає разом дідом та дядьком, який є інвалідом І групи з дитинства, самостійно не може навіть вдягнутися та поїсти, повний постійний догляд за ним здійснює саме заявник. Особа, щодо якої розглядається справа - [PERSON] в судовому засіданні не зміг висловити свою думку по суті заяви. Представник [PERSON] - адвокат Грибова І.В. в судовому засіданні надала детальний аналіз наявним в матеріалах справи доказам, просила заяву задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Березанський В.І. в судовому засіданні також просив заяву задовольнити в повному обсязі та вказав на відсутність інших осіб, які могли б виконувати обов`язки опікуна. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні також просив заяву задовольнити в повному обсязі та пояснив, що йому вже майже 90 років, вказав на необхідність здійснення догляду за ним та за хворим сином - [PERSON] , що й виконує [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою заявника, проте проживає окремо своєю сім`єю у ВЧ, де, через визначені законом обмеження, не може отримати довідку про місце фактичного проживання, зв`язок з [PERSON] не підтримує, допомоги йому не надає. Зазначила, що до 2018 року догляд за дядьком [PERSON] здійснювала бабуся, а після її смерті постійний догляд за ним здійснює заявник [PERSON] .. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення свої дій та (або) керувати ними. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. (ч.1 ст.293 ЦПК України) Згідно п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , є інвалідом І групи безстроково, причина інвалідності - захворювання з дитинства. (а.с. 19). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України) Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Згідно Висновку судово-психіатричного експерта №824 Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 15 липня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , у теперішній час страждає хронічним стійким психічним розладом у вигляді «Важкої розумової відсталості» (за МКХ-10: F72). За своїм психічним станом у теперішній час [PERSON] , [INFO] , не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с.70-75) Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява в частині заявлених вимог щодо визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатною підлягає задоволенню. При визнанні особи недієздатною суд також виходить із положень ч. 6 ст. 300 ЦПК України, якою передбачено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. В рішенні у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. (абзаци перший, третій, четвертий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини). Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-які правочини. Такі дії від імені недієздатної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Згідно норм ч.1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також убачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, та саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже призначення опікуна недієздатній особі, на думку суду, переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена можливості самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений Главою 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Статтею 58 ЦК України визначено коло осіб над якими встановлюється опіка, зокрема у ній зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Як передбачено ч. 5 ст. 63 ЦК України, фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів або піклувальників. Заявляючи вимогу про визнання фізичної особи недієздатною, заявник просить також призначити його опікуном. За матеріалами справи вбачається, що заявник [PERSON] є племінником [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами, наявними в матеріалах справи. Матір та брат [PERSON] померли (а.с.20, 21) Батько [PERSON] - заінтересована особа [PERSON] , [INFO] , через поважний вік не може повною мірою та належним чином виконувати обов`язки опікуна. Племінниця [PERSON] - заінтересована особа [PERSON] проживає своєю сім`єю окремо від дядька, зв`язок з ним не підтримує, допомоги не надає. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови проживання, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов (а.с. 84). Обмежень, визначених ст. 64 ЦК України щодо призначення заявника опікуном, судом не встановлено. Так, [PERSON] за станом здоров`я може виконувати функції опікуна, що підтверджується відповідним висновком (а.с.22, 85), психіатричних, в тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, для виконання обов`язків опікуна не має (а.с.86), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.89), згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» МВС, на території України незнятої чи непогашеної судимості не має (а.с.24). Статтею 56 ЦК України встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Частиною 1 ст. 60 ЦК України передбачено встановлення судом опіки над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначення опікуна за поданням органу опіки та піклування. Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства по захисту порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Згідно витягу з протоколу засідання Опікунської ради Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 травня 2024 року №7, ухвалено підготувати подання органу опіки та піклування до Дніпровського районного суду міста Києва про доцільність призначення [PERSON] опікуном над його дядьком [PERSON] , [INFO] , в разі визнання останнього недієздатною особою рішенням Дніпровського районного суду міста Києва (а.с. 63-64). Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог Цивільного процесуального кодексу України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20). Відповідно до Подання органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 травня 2024 року №49-62 «Про доцільність призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] », орган опіки та піклування розглянувши заяву [PERSON] , виходячи з інтересів [PERSON] , враховуючи стосунки між майбутнім опікуном та підопічним, можливості та бажання [PERSON] виконувати обов`язки опікуна, враховуючи пропозиції Опікунської ради Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (протокол №7 від 16 травня 2024 року), просить суд призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном над його дядьком [PERSON] , [INFO] , в разі визнання останнього рішенням Дніпровського районного суду міста Києва недієздатним. (а.с.61-62) Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2022 року у справі №712/10043/20, при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Враховуючи, що заявник [PERSON] є племінником [PERSON] , проживає разом з дядьком, здійснює за ним догляд, визначених законом обмежень для призначення заявника опікуном судом не встановлено, а також враховуючи особисті стосунки між дядьком та племінником, який потягом тривалого часу здійснює догляд за хворим дядьком, беручі до уваги, що батько [PERSON] має повні 87 років, отже за віком не може повноцінно виконувати обов`язки опікуна, будь-які інші особи, у тому числі й племінниця, яка проживає окремо від дядька, не виявили бажання виконувати обов`язки опікуна, що в сукупності дає підстави вважати можливим виконання [PERSON] обов`язків опікуна над недієздатним дядьком, суд убачає визначені законом підстави призначити заявника опікуном над недієздатним [PERSON] . Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 ЦПК України) Відповідно до частини другої ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] , про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна, підлягає задоволенню в повному обсязі. В силу положень ч.5 ст.300 ЦПК України, рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. При ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. (ч.7 ст.294 ЦПК України) Відповідно до ч.10 ст. 139 ЦПК України якщо у справах окремого провадження виклик свідків, призначення експертизи, залучення спеціалістів здійснюються за ініціативою суду, а також у випадках звільнення від сплати судового збору або зменшення його розміру, відповідні витрати відшкодовуються за рахунок державного бюджету. Згідно ч.2 ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved