Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

Позивач зернулася до суді із позовом [PERSON] про визнання права власності на частину автомобіля із компенсацією вартості цієї частини. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з 10.10.2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу сторонами по справі було придбано спільне майно, зокрема автомобіль марки Мазда-6, 2005 року випуску, дрн [NUMBER] . 18.10.2023 року рішенням Приморського районного суду м. Одеса шлюб між сторонами по справі розірвано, визнано за [PERSON] право власності на частину квартири, у визнанні права власності на частину автомобіля було відмовлено, оскільки на час розгляду справи автомобіль відповідачем було продано, та рекомендовано звернутися до суду про визнання права власності на частину автомобіль із компенсацією вартості цієї частини. Відповідачем проданий спірний автомобіль за 45000 грн. Також, позивач зазначила, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна була визначена за згодою сторін, та може не відповідати його дійсної вартості. Згідно інформації сайту Авторіа трьох автомобілів однакової марки та року випуску, яка була взята для визначення вартості частки автомобіля, мінімальна вартість автомобіля складає 175560 грн, а частка яка підлягає компенсації позивачу складає 87\~780 грн. Оскільки добровільно вирішити питання щодо розподілу майна та подальшої компенсації неможливо, позивач просить визнати за нею права власності на частину автомобіля марки Мазда-6, 2005 року випуску, дрн [NUMBER] із компенсацією вартості цієї частини, стягнути з [PERSON] на користь позивача компенсацію вартості часини автомобіля, що складає 87780 грн, стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. Ухвалою суду від 05.06.2024 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 17.10.2024 року постановлено провести заочний розгляд справи. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримла позовні вимоги та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений про дату, час і місце судового засідання в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст.280,\~281 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 2, 4, 13 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна, набутого під час шлюбу, задоволено частково. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на частину двокімнатної квартири, площею 54,6 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. \~ \~ \~ \~При розгляд справи судом було встановлено, що 10.10.2009 Радянською сільською радою Білозерського району Херсонської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 6. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу\~« [PERSON] ». Згідно довідки Територіального сервісного центру МВС № 5147 від 10.03.2023 № 31/15/5147-218-Б за [PERSON] 02.01.2020 був зареєстрований транспортний засіб MAZDA, 2005 р.в., який 31.12.2022 був перереєстрований на іншу особу. Вартість транспортного засобу склала 45000 грн. В зв`язку з тим, що спірний автомобіль, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін [PERSON] , позивач має право лише на відшкодування їй 1/2 частини від вартості проданого автомобіля, а не на визнання за нею права власності на 1/2 частину цього автомоблія, в цій частині позовних вимог було відмовлено. \~ \~ \~ \~Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом сумісної власності подружжя. За змістом ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як передбачено у ч.1 ст.69 цього Кодексу, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами першою, четвертою\~статті 71 СК України\~передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30\~постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц, від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17. Судом встановлено, що за [PERSON] 02.01.2020 був зареєстрований транспортний засіб MAZDA, 2005 р.в., який 31.12.2022 року був перереєстрований на іншу особу. Вартість транспортного засобу була визначена 45000 грн. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного суду від 03.10.2018 року у справах № 127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18), відповідно до якої у випадку неможливості відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Відповідно до інформації сайту Авторіа, яка надана позивачем, порівняльна ринкова вартість трьох автомобілів однакової марки та року випуску, які відповідають за своїми якостями (технічними характеристиками) щодо спірного автомобіля, складає 175560 грн, Відповідачем не було надано суду доказів на спростування зазначеної позивачем вартості автомобіля. Стаття 372 ЦК України передбачає, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У відповідності із ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки спірний автомобіль, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, було відчужено [PERSON] без повідомлення про це та без отримання згоди [PERSON] , позивач має право на відшкодування їй 1/2 частини від вартості проданого автомобіля, у розмірі 87780 грн (175560 грн:2), які підлягають стягненню з відповідача, а тому суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2422,40 грн, які документально підтверджені.

Outcome: approved