Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Оліферук Жанна Антонівна, звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] проживає разом із своїм онуком [PERSON] , [INFO] , та чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мати онука позивача [PERSON] була позбавлена батьківських прав рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.04.2020, а його батько (відповідач у справі) проживає разом з іншою сім`єю за адресою: [ADDRESS] , де також зареєстрований [PERSON] . Позивач разом із чоловіком доглядають та виховують [PERSON] , а також його сестру по лінії матері [PERSON] , 2012 р.н., забезпечуючи їх усім необхідним, у той час як [PERSON] з 2018 року самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не спілкується із сином в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Коштів на утримання, виховання та навчання сина відповідач не надає, лише іноді даруючи гроші йому на день народження. [PERSON] не піклується про життя та здоров`я сина, не займається його виховання, не забезпечує необхідного рівня харчування та медичного догляд, не надає для нього доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавиться його навчанням, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Питання не належного виконання відповідачем батьківських обов`язком було предметом розгляду служби у справах дітей, проте належних змін у поведінці [PERSON] щодо сина не відбулося, тому органом опіки та піклування Нетішинської міської ради було надано висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав. Таким чином, позивач просила суд: 1) позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] ; 2) стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на цю дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. 09.08.2024 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку загального позовного провадження (а.с. 45). 01.10.2024 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, а також задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 82). У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, остання надали пояснення, зміст яких збігається з обставинами, викладеними у позові. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань (та зокрема відзиву на позов) на адресу суду не надав, у зв`язку з чим судом було постановлена ухвала на місці без виходу до нарадчої кімнати про заочний розгляд справи (проти чого не заперечувала сторона позивача). Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала позовну заяву, пояснивши, що [PERSON] з 2018 року самоусунувся від виконання батьківських обов`язків стосовно свого неповнолітнього сина [PERSON] , який проживає разом зі своєю бабусею [PERSON] , яка самостійно виховує і утримує онука. Відповідачу надавався строк у вигляді трьох місяців для того, щоб налагодити стосунки із сином, проте він свою поведінку не змінив, а під час розгляду питання про позбавлення його батьківських прав взагалі не з`явився на засідання комісії, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце її проведення. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він разом із своєю дружиною [PERSON] виховують та матеріально забезпечують онука [PERSON] , який проживає разом із ними у м. Нетішин. У свою чергу відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не бере, хоча будь-яких перешкод вони з дружиною для їх спілкування на створюють. Навпаки, [PERSON] дає гроші онуку [PERSON] на проїзд в гості до батька у м. Славута, де проживає [PERSON] , проте такі поїздки відбуваються зрідка та виключно за ініціативою самої дитини. Сам [PERSON] до сина не приїжджає, востаннє він відвідував [PERSON] у м. Нетішин приблизно п`ять років тому, і практично жодної матеріальної допомоги протягом цього періоду дитині не надавав. Спілкується відповідач із сином приблизно раз на місяць телефоном, причому таке спілкування відбувається саме з ініціативи онука. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона більше чотирьох років знає [PERSON] , з якою вони разом працюють та підтримують дружні стосунки. [PERSON] відомо, що [PERSON] із чоловіком виховують онука [PERSON] , при цьому батько дитини участі у його житті практично не бере. Зрідка онук позивача їздить до батька у гості, гроші на такі поїздки дає [PERSON] . Свідок не спостерігала, щоб позивач створювала будь-які перешкоди у спілкуванні між відповідачем та його сином, навпаки, [PERSON] намагалася налагодити контакт між ними. Коли онук позивача приходить до них на роботу, про батька він не згадує. Заслухавши позивача, представників позивача та третьої особи, а також свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.04.2020 було задоволено позов органу опіки та піклування Нетішинської міської ради та позбавлено [PERSON] батьківських справ стосовно її малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач [PERSON] (а.с. 5, 7-8). 10.11.2023 та 08.12.2023 Службою у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради виносилися письмові попередження стосовно [PERSON] щодо відповідальності за неналежне виконання ним батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] та надавалися терміни у один місяць та три місяці відповідно для виправлення ситуації (а.с. 22, 23). Як вбачається з листа Комунального некомерційного підприємства Нетішинської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» № 506 від 19.03.2024, згідно з інформацією, що відображена в електронній системі «Medics», неповнолітній [PERSON] задекларований із лікарем-педіатром [PERSON] . Неповнолітній приходить на прийом до лікаря у супроводі бабусі. Усі рекомендації лікуючого лікаря виконуються вчасно та у повній мірі. У той же час батько неповнолітнього [PERSON] станом здоров`я дитини не цікавиться, на прийом до лікаря-педіатра із сином не з`являється, у телефонному режимі з лікарем також не спілкується (а.с. 24). У своїх письмових поясненнях на ім`я начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 14.03.2024 [PERSON] зазначає, що є колегою [PERSON] і підтверджує, що [PERSON] не займається вихованням та утриманням свого сина [PERSON] протягом тривалого терміну (а.с. 13). У своїх письмових поясненнях на ім`я начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 14.03.2024 [PERSON] вказує, що вона є невісткою [PERSON] . Протягом двох років [PERSON] проживає разом із нею та [PERSON] . Протягом цього періоду [PERSON] зрідка спілкується із сином, здоров`ям дитини не цікавиться, вихованням не займається (а.с. 14). У своїх письмових поясненнях на ім`я начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 14.03.2024 [PERSON] вказує, що він є чоловіком [PERSON] та підтверджує, що [PERSON] протягом останніх шести років проживає разом із ними у м. Нетішин. Протягом цього періоду батько дитини [PERSON] не займається вихованням та належним утриманням дитини, не цікавиться її здоров`ям та навчанням (а.с. 15). Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 19.03.2024, складеного Службою у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із бабою [PERSON] , її чоловіком [PERSON] та підопічною (онукою) [PERSON] , [INFO] . Житло розміщене на шостому поверсі дев`ятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат. Панельний будинок має централізовані опалення, водопостачання та водовідведення. Умови проживання задовільні, у помешканні чисто та охайно, наявні необхідні меблі і побутова техніка. Онуки займають окрему кімнату, облаштовану місцями для сну, відпочинку та навчання, в них наявні сезонні одяг та взуття. Стосунки у сім`ї задовільні та доброзичливі (а.с. 20). Відповідно до характеристики учня 8-Г класу Нетішинської гімназії «Ерудит» [PERSON] , підписаної 22.03.2024 директором школи та класним керівником, [PERSON] навчається у закладі з 2019 року. За час навчання виявив достатній та середній рівень знань. Навчальний матеріал засвоює швидко, але виявляє інтерес лише до окремих предметів. Є творчою особистістю, має здібності до малювання, бере участь у загальношкільних справах та є учасником шкільного проєкту «Сокіл-джура». Має позитивне ставлення до трудової діяльності, завжди відповідально ставиться до виконання господарських завдань. Бере активну участь у житті класу. Уроків без поважних причин не пропускає, до шкоди завжди приходить вчасно, проте на уроках не завжди стриманий та уважний. Хлопчика виховує бабуся [PERSON] , яка відповідально ставиться до виховання та навчання онука. Вдома створено необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. [PERSON] підтримує постійний зв`язок зі школою і класним керівником, систематично відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Батько дитини [PERSON] протягом останніх двох років не виявляв цікавості до навчання та поведінки сина, особисто ніколи не відвідував школу, спілкування з ним здійснювалося виключно з ініціативи класного керівника через вайбер-повідомлення або телефоном (а.с. 16). 29.03.2024 представником Служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради була проведена бесіда (телефоном) із [PERSON] , під час якої останнього було повідомлено про розгляд справи щодо надання висновку про позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON] . Пояснити, чому він не змінив ставлення до сина, хоча йому надавався строк для цього, [PERSON] не зміг. Також він пояснив, що не надавав обіцяну щомісячну матеріальну допомогу в розмірі 5000 грн, оскільки має проблеми із працевлаштуванням. Чіткої відповіді щодо свого ставлення до позбавлення батьківських прав [PERSON] не надав (а.с. 21). 05.04.2024 Службою у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради було направлено лист на адресу начальника Відділу поліцейської діяльності № 1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області з проханням притягнути [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП за неналежне виконання ним батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. 19). У своєму листі від 02.05.2024 на адресу Служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради начальник Відділу поліцейської діяльності № 1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області зазначає, що стосовно [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП, який було направлено на розгляд Славутського міськрайонного суду Хмельницької області (а.с. 17). [PERSON] декілька разів притягався до адміністративної відповідальності Славутським міськрайонним судом Хмельницької області: 1) 01.07.2015 - за ч. 7 ст. 121 КУпАП; 2) 01.07.2015 - за ч. 2 ст. 130 КУпАП; 3) 02.08.2016 - за ч. 1 ст. 1732 КУпАП; 4) 04.10.2016 - за ч. 1 ст. 44 КУпАП (а.с. 28, 29, 30, 31). У той же час суд не може взяти до уваги надану стороною позивача постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13.06.2024 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 32, 33-34), оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про набрання такою постановою законної сили. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Нетішинської міської ради - Виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 12/11-02-03/24 від 14.05.2024, наданого за заявою [PERSON] , орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина [PERSON] у зв`язку зі свідомим нехтуванням відповідачем своїми батьківськими обов`язками. У висновку вказано, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю бабусею [PERSON] , яка самостійно виховує та утримує онука. Матір дитини [PERSON] була позбавлена батьківських за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.04.2020. Батько дитини [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2018 року самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не надає коштів на утримання дитини та її лікування, не піклується про життя та здоров`я неповнолітнього сина, не займається його вихованням, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає для неї доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу (а.с. 10-11, 12). Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26.04.2011 батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З урахуванням встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню неповнолітнього сина [PERSON] , забезпеченню його всебічного розвитку. Про це свідчать зокрема ті обставини, що відповідач протягом тривалого часу не проживає із сином та не відвідує останнього, не цікавиться його розвитком, успіхами у навчанні та станом здоров`я, а також не надає йому належної матеріальної допомоги, що підтверджується дослідженими судом письмовими доказами та показаннями допитаними у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 4 ст. 10 ЦПК України). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). За таких обставин, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач свідомо та систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток свого неповнолітнього сина [PERSON] , не дбає про стан його здоров`я та не цікавиться його життям, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та позбавити відповідача батьківських прав стосовно цієї дитини. При цьому суд звертає увагу відповідача, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (на чому наголошується у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18). Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на дітей суд зазначає наступне. Судом було встановлено, що позивач [PERSON] проживає разом із неповнолітнім [PERSON] , який перебуває на її утриманні. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За змістом положень ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (також ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на двох дітей у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від цього обов`язку, при цьому судом було встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає разом із позивачем [PERSON] та перебуває на її утриманні, у той час як їх батько [PERSON] не надає дитині належної матеріальної допомоги та ухиляється від її утримання, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця на утримання цієї дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову (30.07.2024) і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суду не надав, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю. Крім того, з огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору (за позовну вимогу немайнового характеру про позбавлення батьківських прав) у розмірі 1211,20 грн підтверджується платіжною інструкцією від 18.06.2024 (а.с. 39). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених нею судових витрат зі сплати судового збору у вказаному розмірі. Суд також бере до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Отже, оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, а позивача при зверненні з позовом до суду було звільнено від його сплати за позовну вимогу майнового характеру про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved