Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 01 червня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та відповідачкою, було укладено кредитний договір №1982365. Підписуючи договір відповідачка підтвердила, що вона ознайомилась з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Сума наданого відповідачці кредиту 3500 грн. 00 коп., строк кредитування 30 днів, процентна ставка стандартна 1,90 %. ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» виконала всі передбачені кредитним договором зобов`язання, але відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 19 лютого 2022 року в неї виникла заборгованість в розмірі 11480 грн. 00 коп., яка складається з 3500 грн. 00 коп. простроченої заборгованості за кредитом та 7980 грн. 00 коп. простроченої заборгованості за процентами. 24 грудня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА\~Україна» та позивачем було укладено договір факторингу №02-24122001, у відповідності до умов якого позивач набув право вимоги до відповідачки. Оскільки відповідачка не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, тому, позивач змушений звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідачки на свою користь заборгованості за кредитним договором. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.\~с.\~127). Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, визнала позов до початку судового розгляду, разом з тим подала клопотання про зменшення розміру судових витрат позивача на професійну правничу допомогу. Суд вислухавши відповідачку, з`ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до таких висновків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 01 червня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №1982365 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а. с. 16-28). Предметом договору сторони зазначили, що товариство зобов`язується надати відповідачці грошові кошти в розмірі 3500 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит, строк кредиту 30 днів, процентна ставка 1,90%. Згідно відповіді ТОВ «УПР» від 30 листопада 2023 року №3113 відповідачці від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 01 червня 2021 року було перераховано за договором 3500 грн. 00 коп. на платіжну карту № [NUMBER] (а. с. 29). 24 грудня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА\~УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу №02-24122001 відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА\~УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (а. с. 51-59). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №02-24122001 від 24\~грудня 2021 року, переданих фактору клієнтом за договором вбачається, що за кредитним договором №1982365\~від 01\~червня 2021\~року розмір заборгованості складає 11480 грн. 00 коп., яка складається з 3500 грн. 00 коп. простроченої заборгованості за кредитом та 7980 грн. 00 коп. простроченої заборгованості за процентами, і право вимоги сплати заборгованості перейшло до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (а. с. 61). Статтею 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов`язання є кредитний договір, який укладається між сторонами відповідно до вимог ст.ст. 1046-1050, 1054-10561 ЦК України та відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, при цьому кредитний договір укладається в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України - заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зі змісту ст. 1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України - боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. З`ясувавши обставини, якими обґрунтовує свої вимоги позивач, та дослідивши докази подані позивачем на їх підтвердження, суд вважає, що між позивачем та відповідачкою виникли кредитні правовідносини, за якими відповідачка отримала кошти в кредит і їх не повернула, тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки суми заборгованості за договором в розмірі 11480 грн. 00 коп., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., сплачений ним під час звернення з позовом до суду, інші 50% судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. слід повернути позивачу з державного бюджету (а. с. 12, 72). Що стосується вимог про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу, то суд зауважує таке. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з позову, позивач вказує, що він поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 грн. 00 коп. На підтвердження понесених витрат, позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, укладений між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем, акт про отримання правової допомоги від 23 серпня 2024 року, рахунок №23.08.2024-78 від 23 серпня 2024 року та платіжну інструкцію №3 2050 від 23 серпня 2024 року (а. с. 91-95). Відповідачка 24 вересня 2024 року подала до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якій вказує на неспівмірність заявлених витрат, оскільки вони не відповідають критерію реальності, розумності їх розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат (а. с. 112-118). Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи ціну позову, яка майже дорівнює розміру понесених витрат, складність справи, яка є малозначною і незначної складності, діючий станом на момент подання позову погодинний мінімальний розмір заробітної плати, який складає 48 грн. на год., суд вважає, що заявлений і понесений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу за 5 год. роботи 10500 грн. 00 коп. є неспівмірним із складністю справи та ціною позову і тому підлягає зменшенню до 3000 грн. 00 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 526-530, 536, 598, 610-615, 624-626, 638-643, 1046-10561, 1077, 1082 ЦК України;

Outcome: approved