Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

представник позивача подав до суду позовну заяву та просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 64569,45 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 23 серпня 2018 року між АТ «Альфа Банк» та відповідачем укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якої відповідач отримав кредит у відновлювальної кредитної лінії з лімітом 200000,00 гривень, з процентною ставкою 24% річних, зі сплатою обов`язкового мінімального платежу у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 гривень. АТ «Альфа Банк» повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредит, відповідач кредит отримав, але свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, в результаті чого, станом на 20 грудня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 64569,45 гривень. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором від 23 серпня 2018 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2024 року відкрито провадження по справі. 08 липня 2024 року представник відповідача [PERSON] , яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВН № 1371236 від 10 червня 2024 року, подала суду відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на наступне. У справі відсутні належні та достовірні докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача, в той же час, позивачем не надано підтвердження сплати первісному кредитору коштів за Договором факторингу, як того вимагає Закон. Крім того, такий документ як витяг з реєстру боржників не передбачений Договором факторингу, до того ж, наданий Витяг не підписаний сторонами, а сформований самим позивачем. Надані позивачем кредитний договір, договір факторингу, реєстр боржників, розрахунок заборгованості, відповідач вважає неналежними доказами, оскільки дані докази доводять перехід прав від первісного кредитора до позивача, однак жодним чином не підтверджують наявність прав вимоги в кредиторів. Разом з тим, реєстр права вимоги, не є документами, які підтверджують факти передачі кредитних коштів, і не можуть бути доказами в справі на підтвердження доводів позивача про існування будь-яких кредитних зобов`язань перед позивачем. Відтак, за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідні послуги з фінансування (надання позики або кредиту). При цьому така плата за надану фактором послугу може бути встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу. Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року (справа № 301/2368/14-4) зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року в справі № 2-879/11 (провадження № 61-10005св21), з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок\~останнього. Таким чином, у справі відсутні належні та достовірні докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача. Крім того, у матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості, який складений самим позивачем, і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому не можна вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочену, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані тощо. Виписки по рахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків\~позивачем. В позовній заяві позивач жодним чином не обґрунтував заявлену суму коштів, яка підлягає стягненню та не вказав з чого вона складається (тіло, відсотки, пеня). Крім того ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Жодними належними та допустимими доказами також не підтверджується надання банком грошових коштів позичальнику, хоча, як вбачається з оферти на укладання угоди про надання кредиту № 630995678 та акцепту пропозиції, грошові кошти повинні були бути видані на рахунок. В матеріалах позовної заяви міститься розрахунок заборгованості за кредитом, з якого вбачається, що [PERSON] сплачував грошові кошти банку проте, це не може бути свідченням конклюдентних дій та підтвердженням укладання угоди про надання кредиту. Також зазначила, що сума коштів у розмірі 7100 гривень за надання правової допомоги, є завищеною, неспівмірною із складністю справи, та підлягає зменшенню. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, також просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем його проживання, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, суд, враховуючи заяву представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви [PERSON] про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа Банк» від 16 серпня 2018 року відповідач підтвердив акцепт Публічної пропозиції та укладення договору між ним та АТ «Альфа Банк» на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку. В якості доказів позивач надав суду копії анкети-заяви [PERSON] про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа Банк» від 16 серпня 2018 року, паспорту споживчого кредиту, та оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, підписані відповідачем за даними яких відповідачу встановлена максимальна сума кредитного ліміту 200000,00 гривень, з фіксованою процентною ставкою 24% річних, на споживчі цілі, зі строком кредитування 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору. Відповідно до даних паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем, [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його використання щомісячно в розмірі не менш ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5% від суми заборгованості, мінімум 50 гривень. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором № 630995678 від 23 серпня 2018 року станом на 20 грудня 2021 року складає 64569,45 гривень, з яких: - прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 56092,43 гривень; - заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 7202,94 гривень; - овердрафт (несанкціонована заборгованість) в розмірі 1274,08 гривень. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку; умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено Договір факторингу № 4, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Альфа Банк» за плату, а АТ «Альфа Банк» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», а ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуває належне АТ «Альфа Банк» право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до Договору. За даними Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року АТ «Альфа Банк» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором ССNG-630995678 від 23 серпня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. За пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. За вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (частина перша статті 512 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). На необхідність перевірки доводів перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги Верховний Суд посилався у постановах від 29 вересня 2021 року у справі № 2-879/11, (провадження № 61-10005св21), від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц (провадження № 61-11546св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття права вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 143/1269/17 (провадження № 61-5383св22), від 06 вересня 2023 року у справі № 466/3066/13-ц (провадження № 61-785св23), від 26 січня 2022 року у справі № 637/590/16-ц (провадження № 61-15865св21). Як вбачається з пункту 4 договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 права Вимоги за цим Договором становлять 234963295,73 гривень; ціна права вимоги за цим Договором становить 12878944,00 гривень. Фактор зобов`язаний передати в розпорядження Клієнту грошові кошти і сплатити Клієнтові Ціну Прав Вимоги в розмірі 12878944,00 гривень шляхом перерахування на рахунок Клієнта [NUMBER] відкритого в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору. Проте, матеріали справи не містять та позивачем не надано належних та достатніх доказів обставин здійснення повної оплати за договором відступлення права вимоги на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» своїх зобов`язань за договором факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року та відповідно переходу до нього права вимоги, зокрема до [PERSON] . Враховуючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» не надав доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі до [PERSON] за кредитним договором від 23 серпня 2018 року, укладеним між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] , у зв`язку з чим заявлені вимоги задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed