Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~17.09.2024\~року [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~Червоноградського відділу\~державної виконавчої\~служби у\~Червоноградському районі\~Львівської області\~Західного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції,\~Управління забезпечення\~примусового виконання\~рішень у\~Львівській області\~Західного \~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції,\~яким \~просить зняти\~арешт з\~всього особисто\~майна її\~покійної сестри\~ [PERSON] .\~Свої вимоги\~мотивує тим,\~що її\~сестрі [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ,\~належала 1/5\~частка квартири\~ [ADDRESS] .\~Маючи намір\~отримати спадщину,\~яка залишилася\~після смерті\~сестри і\~відмови її\~дітей від\~своїх часток\~на її\~користь,\~їй стало\~відомо,\~що на\~квартиру \~накладено арешт\~постановою державного\~виконавця відділу\~державної виконавчої\~служби Червоноградського\~міського управління\~юстиції Львівської\~області від\~14.07.2014\~року №459/2617/14-к. Зазначає, що такий арешт є \~безпідставним та перешкоджає їй реалізувати право на спадщину, що є порушенням прав спадкоємця. \~ \~ \~ \~Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 23.09.2024 року прийнято позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у справі. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала пославшись на обставни викладені у позові, просить такі задовольнити. Представник Червоноградського\~відділу державної\~виконавчої служби\~у Червоноградському\~районі Львівської\~області Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції Стельмах А.П. в судовому засіданні позов заперечив, зазначивши про відсутність підстав для зняття арешту, оскільки виконавчий документ по обох виконавчих провадженнях, боржником у яких була [PERSON] , повернуто стягувачу без виконання, тому рішення суду фактично залишається не виконаним. Представник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не забезпечив явки представника, будь-яких заяв, клопотань, відзиву на позов не подав, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14.07.2014 року Червоноградським міським судом Львівської області видано виконавчий лист №459/2617/14-к про конфіскацію всього особисто належного майна [PERSON] в користь держави (а.с.8, 9-11). Даний виконавчий лист двічі знаходився на виконанні у Червоноградському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, державними виконавцями були відкриті виконавчі провадження №44292659, 57926969, однак виконавчий документ двічі повернуто стягувачеві без виконання (а.с.9-11). Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 24.01.2024 року Червоноградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] про що складено актовий запис №125. При зверненні до суду [PERSON] послалася на порушення своїх прав як спадкоємця [PERSON] , оскільки не має можливості успадкувати майно через накладений на нього арешт, посилаючись на ЦК України та Закон України "Про виконавче провадження". Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження". Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, законом у даному випадку передбачений спосіб судового захисту її порушеного права, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, відповідачами у якому мають бути особи, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Аналогічний висновок викладене у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі № 463/2924/22. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст.48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі №303/6418/19 зазначено, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц виснувано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі №761/23904/19 зауважив, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Встановлено, що [PERSON] звернулася до суду з позовом (вимогою) про зняття арешту із всього майна спадкодавця, не зазначаючи склад такого, при цьому не просить визнати право власності на таке, до того ж такий пред`явила до Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, які не є ні боржниками, ні особами, в інтересах яких накладено арешт на спірне нерухоме майно. Водночас, із зібраних матеріалів справи вбачається, що заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків держави в інтересах якої і накладено арешт на майно [PERSON] . Суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ст.51 ЦПК України). Матеріали справи не містять будь - яких клопотань, поданих [PERSON] до початку першого судового засідання, про залучення до участі у справі інших осіб як співвідповідачів, або заміну неналежного відповідача на належного. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача. Окрім цього,\~суд вертає\~увагу,\~що позивачем\~не долучено\~до матеріалів\~справи належних\~та допустимих\~доказів,\~які б\~підтверджували право\~власності спадкодавця\~на зазначене\~майно,\~відмови нотаріуса\~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину,\~не заявлено\~клопотання про\~витребування копії\~спадкової справи\~після смерті\~ [PERSON] .\~Більше того,\~навіть не\~зазначено про\~відкриття спадкової\~справи після\~її смерті\~таколо спадкоємців, які мають право на спадкування після смерті [PERSON] , які також мали б залучатися до участі у справі. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed