Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 30 січня 2022 року ТОВ «Лінеура Україна» та відповідач уклали договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 2882734, в якому сторони узгодили розмір кредиту, умови його надання, визначили порядок та строки повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами. Відповідач підписала договір електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора. На підставі договору факторингу № 01.02-25/23, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» 23 травня 2023 року, до останнього перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2882734 від 30 січня 2022 року. Згідно з умовами кредитного договору, відповідач зобов?язалася повернути отримані кошти, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених кредитним договором. Проте відповідач не виконувала належним чином зобо?язання за договором кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість. Сума заборгованості відповідача за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 2882734 від 30 січня 2022 року, визначена у реєстрі прав вимоги, який є додатком до договору факторингу, складала 99444,80 грн, з яких 20000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 79444,80 грн - сума заборгованості за відсотками. Звертаючись до суду, представник позивача зазначив, що після укладення договору факторингу відповідач будь-яких дій, направлених на виконання умов договору не вчиняла, заборгованість не сплатила. У зв?язку з чим загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором, право вимоги за яким набув позивач відповідно до договору факторингу, складає 99444,80 грн. Вказану суму заборгованості та судові витрати в розмірі 2684,00 грн просив стягнути з відповідача в судовому порядку. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 04 січня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно з пунктом 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 05 січня 2024 року відповідачу копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками направлено за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. 11 січня 2024 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено відповідачу. Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до положень статті 274 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Аргументи учасників справи 30 січня 2024 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала. Заперечуючи проти позовних вимог, зазначила, що позивач не надав доказів на підтвердження виконання договірних зобов?язань за договором факторингу. Зокрема, всупереч п. 3.4. договору факторингу № 01.02.-25/23 від 23 травня 2023 року, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення її як відповідача про відступлення права вимоги від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Росвен Інвест Україна». Звернула увагу на той факт, що у досудовому порядку позивач до відповідача не направляв жодних вимог, оскільки відповідач повідомила б про обставини, які підпадають під дію статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зазначила, що матеріали справи не містять доказів укладення договору факторингу № 01.02.-25/23 від 23 травня 2023 року про передачу права вимоги до відповідача, доказів наявності заборгованості відповідача перед ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем у розмірі 99444,80 грн відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, який не можна враховувати, як підтверджуючий доказ факту передачі права вимоги, оскільки наданий додаток № 1 до цього договору не містить в реєстрі відповідача та підписів сторін договору. Також вказала, що копія договору № 2882734 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30 січня 2022 року не містить у повному обсязі підписів сторін договору. Позивач не надав доказів, що підтверджують підписання договорів про надання кредиту електронним цифровим підписом, зокрема позичальником, за допомогою одноразового ідентифікатора, вчиненим з урахуванням положень ч.ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України. Оскільки кредитний договір не містить підписів сторін, відсутні підстави вважати доведеною ту обставину, що ТОВ «Лінеура Україна» та відповідач дійшли домовленості, спрямованої на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Звернула увагу, що позивач не надав доказів перерахування коштів та наявності перед ним заборгованості за кредитним договором. До відзиву відповідач долучила копію довідки [INFO] № 111 від 03 січня 2024 року, в якій зазначено, що вона перебуває на військовій службі в [INFO] . Фактичні обставини справи Суд встановив такі фактичні обставини. 30 січня 2022 року ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали договір № 2882734 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, додатком № 1 до якого є таблиця обчислення загальної вартості кредиту клієнта та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 6-14, 15). Також відповідач 30 січня 2022 року ознайомилася з паспортом споживчого кредиту до договору № 2882734 (а.с. 516-17). Договір та паспорт споживчого кредиту відповідач підписала електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора К218. Відповідно до пункту 1.1 договору, сторони погодили, що укладення договору відбувається за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток «Credit7», електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. На підставі пункту 1.2. вказаного договору, ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу споживчий кредит у розмірі 20000,00 грн, а відповідач зобов?язалася повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених договором. Строк користування кредитом становить 360 днів (пункт 1.3. договору). Мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби (пункт 1.8.) У пункті 1.4.1. договору споживчого кредиту погоджено розмір фіксованої стандартної процентної ставки за користування кредитом, яка визначається у розмірі 1,99 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3. договору. Відповідно до пункту 1.4.1. договору, знижена процентна ставка становить 0,20 % в день та застосовується за умови, що клієнт до 01 березня 2022 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуаьлну знижку на стандарстну процентну ставку, в зв?язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкуою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом вказаних умов користування кредитом дійснюється за стандартною процентною ставкою. Періодичність сплати платежів зі сплати процентів визначено - кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплата процентів визначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту клієнта та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графіку платежів), згідно з яким, за умови виконання клієнтом умов договору, розмір щомісячного платежу за процентами з користування кредитом за період з 01 січня до 01 березня 2022 року складає 1194,00 грн, за період з 01 березня 2024 року до 25 січня 2023 року - 11940,00 грн щомісячно. Розмір платежу з погашення суми кредиту станом на 25 сіня 2023 року складає 20000,00 грн. Загальна вартість кредиту станом на 25 січня 2023 року складає 152534,00 грн. Згідно детального опису дій, вчинених сторонами для укладення договору № 2882734 від 30 січня 2022 року, наданого ТОВ «Лінеура Україна» за № 2882734-01 від 23 травня 2023 року, [PERSON] перед укладенням договору споживчого кредиту обрала на вебсайті бажані умови кредитування, в тому числі суму та строк кредиту, вказала контактні дані і здійснила реєстрацію в ІТС товариства через вебсайт «Credit7». На етапах реєстрації [PERSON] через надані гіперпосилання ознайомилася та прийняла умови Правил, публічної пропозиції на укладення договору про встановлення ділових відносин та використання аналогів підписів, текст згоди на обробку персональних даних та доступ до своєї кредитної історії. Приймаючи публічну пропозицію на використання аналогів підписів, [PERSON] підтвердила використання нею електронного підпису одноразовим ідентифікатором як аналога власноручного підпису клієнта з метою підписання кредитних договорів, паспорту споживчого кредиту, інших документів які адресуються товариству через ІТС. Після проходження першого етапу реєстрації товариство направило [PERSON] вказаними засобами зв?язку (номер мобільного телефону [NUMBER] ) код, що є електронним підписом клієнта, який клієнт вводить в спеціальну форму. За результатом такого вводу формується електронне повідомлення товариству. За результатами вводу клієнтом коду, який є аналогом електронного підпису клієнта, товариством створено обліковий запис клієнта для здійснення першого ідентифікованого входу особистого кабінету. Після першого входу в особистий кабінет клієнт заповнила необхідні дані в електронній анкеті, надаючи згоду (доступ) на отримання від третіх осіб персональних (ідентифікаційних) даних (система Bank ID, БКІ, ДП «ДІЯ», суб?єкти первинного фінансового моніторингу в межах інструмента покладання, бюро кредитних історій тощо), додаючи необхідні файли, здійснюючи фото фіксацію себе та себе з необхідними документами. У процесі реєстрації клієнт зареєструвала банківську платіжну картку № [NUMBER] для перерахування коштів та здійснення погашення кредитної заборгованості. Належність клієнту банківського рахунку та картки перевірено шляхом блокумання випадкової суми, яку клієнт вказала у полі на сайті товариства. Після завершення реєстрації клієнт ще раз підтвердила бажані умови отримання кредиту (у тому числі суму та строк) та надіслала заявку на розгляд товариству. Після прийняття заявки та аналізу наданої клієнтом інформації та оцінки платоспроможності клієнта товариство направило пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі кредитного договору з усіма істотними умовами договору, перед цим ознайомивши з паспортом споживчого кредиту. Клієнт мала технічну можливість відмовитись від пропозиції натиснувши відповідну клавішу, а також зберезги текст кредитного договору, отримавши його у формі, що унеможливлює зміну його змісту. Клієнт прийняла умови договору шляхом натискання відповідної клавіші. 30 січня 2022 року товариством надіслано клієнту одноразовий ідентифікатор у виді коду К218 введенням якого клієнт підтвердила прийняття пропозиції та підписання кредитного договору. Після цього товариство направило в особистий кабінет та на електронну пошту клієнта інформаційне повідомлення про підтвердження укладення кредитного договору, в якому відображено інформацію, що вимагається Законом України «Про електронну комерцію», та примірник кредитного договору у формі електронного документу, а також здійснено перерахування коштів на банківську платіжну картку № [NUMBER] (а.с. 18). 23 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-25/23 (а.с. 25-27). Згідно з умовами договору факторингу за даними платіжної інструкції № 9152 від 24 травня 2023 року за відступлення права вимоги ТОВ «Росвен Інвест Україна» сплатило ТОВ «Лінеура Україна» 807531,32 грн (а.с. 25-27, 28). Відповідно до пунктів п. 3.1.3., 3.1.4. договору факторингу, перехід права вимоги заборгованості до боржників відбувається з моменту підписання цього договору. У випадку отримання ТОВ «Лінеура Україна» коштів на погашення заборгованості від боржників після підписання договору факторингу, такі кошти мають бути перераховані на рахунок фактора протягом п?яти днів з моменту отримання. Згідно з даними Реєстру боржників № 1 (додаток № 1 до вказаного договору факторингу), до ТОВ «Росвен Інвест Україна» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2882734 від 30 січня 2022 року. Розмір заборгованості [PERSON] станом на дату відступлення права вимоги згідно з даними реєстру боржників та розрахунку заборгованості, складеному ТОВ «Лінеура Україна», складає 99444,80 грн з яких 20000,00 грн сума основного боргу, 79444,80 грн - сума нарахованих процентів (а.с. 30, 19-24 ). З поденного розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Лінеура Україна» та наданого позивачем вбачається, що 30 січня 2022 року відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 20000 грн. На вказану суму у період з 30 січня 2022 року до 24 лютого 2022 року нараховувалися проценти за ставкою 0,2 % в день, за період з 25 лютого 2022 року до 25 квітня 2022 року нарахування процентів не здійснювалося, за період з 25 квітня 2022 року до 28 березня 2023 року проценти нараховувалися за ставкою 1,99 %. Загальний розмір заборгованості, що утворилася внаслідок невиконання відповідачем умов договору споживчого кредитування та розрахований в межах строку кредитування, станом на 28 березня 2023 року визначений у сумі 99444,80 грн, з яких 20000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 79444,80 грн - заборгованість за відсотками. Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції чинній на момент укладення договору споживчого кредиту) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктами 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором це - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно з частинами 12,13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. З матеріалів справи вбачається, що відповідач з метою отримання кредитних коштів здійснила послідовні дії для укладення договору та уклала такий договір з кредитною установою за допомогою аналогу власноручного підпису, тобто одноразового ідентифікатора К218, який був надісланий їй на номер мобільного телефону [NUMBER] . Вказаний номер мобільного телефону зазначений у договорі споживчого кредитування № 2882734 від 30 січня 2022 року, а також зазначений відповідачем як належний їй у процесуальних документах, поданих до суду в цій справі (відзиві на позовну заяву, заяві про відвід судді). Даних про те, що вказаний номер телефону на момент укладення договору споживчого кредитування належав іншій особі чи вибував з її користування відповідач не зазначала. Наведене свідчить, що відповідач ознайомилася і погодилася з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до частини 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Зазначені обставини спростовують твердження відповідача про те, що кредитний договір не містить підписів сторін, та твердження про відсутність підстав вважати доведеною ту обставину, що ТОВ «Лінеура Україна» та відповідач дійшли домовленості, спрямованої на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, підписавши кредитний договір електронним підписом, відповідач підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановлений законом строк про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства. З огляду на викладене, на підставі укладеного електронного договору, який вважається укладеними у письмовій формі, у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов?язки, які походять із кредитного договору. З досліджених судом письмових доказів вбачається, що ТОВ «Лінеура Україна» та відповідач обумовили у письмовому вигляді та передбачили порядок та умови отримання кредитних коштів, погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, розмір відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитом, а також строк кредитування. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 530 ЦПК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі положень статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені статтею 611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Умови договору про розмір кредиту, порядок його надання та погашення, розмір та порядок сплати процентів за користування коштами, були викладені у підписаному відповідачем договорі про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2882734 від 30 січня 2022 року. У порушення норм закону та умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, не здійснювала визначені договором платежі для погашення кредиту, окрім внесених 28 березня 2023 року на погашення процентів 40 грн. Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідач як на підставу для заперечень проти позову вказала на те, що її не повідомлено про перехід права вимоги за договором споживчого кредиту до позивача. Проте факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов?язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов?язань, не припиняє зобов?язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. На підставі наведених положень, суд зазначає, що відступлення права грошової вимоги до відповідача та набуття такого права ТОВ «Росвен Інвест Україна» відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов. Право вимоги за договорами кредиту на підставі договорів факторингу перейшло до позивача. Щодо заперечень відповідача з приводу відсутності доказів переходу права вимоги до позивача від ТОВ Лінеура Україна» за укладеним договором споживчого кредиту суд зазначає таке. Відповідно до частин 1, 2 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Позивач долучив до справи копії першої та останньої сторінки реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 01.02-25/23 від 23 травня 2023 року з підписами сторін договору факторингу, що підтвержує факт підписання такого реєстру. Також до матеріалів справи долучено витяг з вказаного реєстру боржників, де під номером 2760 значиться [PERSON] , її анкетні дані, а також вказано номер, дата укладення, розмір заборгованості за кредитним договором за яким перейшло право вимоги до позивача. Тож поданий позивачем письмовий витяг з реєстру боржників є належним доказом набуття позивачем права вимоги до [PERSON] за договором споживчого кредитування № 2882734 від 30 січня 2022 року. Визначаючи розмір наявної заборгованості та її складові, суд враховує, що загальними вимогами процесуального права визначено обов?язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. З наданого позивачем поденного розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Лінеура Україна», вбачається, що проценти на заборгованість нараховувалися в межах строку кредитування відповідно до умов договору споживчого кредиту. Загальний розмір заборгованості, що утворилася внаслідок невиконання відповідачем умов договору споживчого кредитування станом на 28 березня 2023 року визначений у сумі 99444,80 грн, з яких 20000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 79444,80 грн - заборгованість за відсотками. Вкзаний розрахунок складений у відповідності до умов договору про надання соживчого кредиту, відповідачем викладені в ньому дані не спростовані. Крім того, відповідач зазначила, що неповідомлення її про факт переходу права вимоги позбавив її можливості повідомити кредитора про обставини, які підпадають під дію статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Проте даних про повідомлення первісного кредитора про такі обставини, звернення до первісного кредитора з заявою та підтверджуючими документами про наявність визначених пільг, суду відповідач також не надала. З наданої копії довідки [INFO] № 111 від 03 січня 2024 року вбачається, що відповідач перебуває на військовій службі в [INFO] . Однак у вказаній довідці відсутня інформація про дату зарахування відповідача на військову службу та період її перебування на такій службі. Тож вказана довідка не може бути взята до уваги судом для засостування статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки не містить інформації про наявність у відповідача статусу військовослужбовця в період дії кредитного договору. Суд враховує, що матеріали справи не містять даних про те, що відповідач оспорювала договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2882734 від 30 січня 2022 року з підстав його непідписання (неукладення) чи неотримання коштів, або ж внаслідок припинення зобов?язання у зв?язку з повним виконанням тощо, а також договір факторингу - в частині переданої позивачу вимоги за кредитним договором № 2882734 від 30 січня 2022 року. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов?язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов?язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об?єктивність та неупередженість, зобов?язаний вирішити спір,

Outcome: approved