Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

11.04.2024 року позивач звернувся до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у вільному спілкуванні, вихованні та побаченні з його сином [PERSON] , [INFO] , та повідомляти [PERSON] про місце проживання сина [PERSON] та про стан здоров`я [PERSON] з наданням медичних документів; встановити наступні способи участі [PERSON] у вихованні свого сина [PERSON] : шляхом встановлення систематичних зустрічей без присутності матері під час відпустки [PERSON] два дні на місяць з 9 до 18 години, а після закінчення військового стану два рази на місяць по два дні з 9 до 18 години; надання можливості спільного відпочинку тривалістю 15 днів 1 раз на рік; можливість спілкування не менше 2 разів на тиждень по відео не менше 20 хвилин. Позов мотивований тим, що [INFO] у позивача та відповідача в шлюбі народився син [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2023 року шлюб між батьками було розірвано. Відповідач не дає позивачу бачитися та спілкуватися з його сином. Для захисту своїх прав, позивач звернувся до Держадміністрації з заявою про встановлення порядку участі у вихованні дитини. Рішенням від 02.11.2023 року № 200-р задоволено заяву позивача, встановлено порядок участі позивача у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , таким чином: 1. За попередньою домовленістю з матір`ю та у її присутності на час відпустки батька; а також 2 рази на тиждень спілкування батька з дитиною в онлайн-режимі та засобами телефонного зв`язку. 2. Зобов`язано матір, [PERSON] не чинити перешкод батькові у спілкуванні з малолітньою дитиною, [PERSON] , [INFO] . 3. Зобов`язано батька [PERSON] вчасно повертати малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , після годин спілкування за місцем його проживання. Позивач постійно, коли є можливість, у вільний від військової служби час, дзвонить матері сина, але відповідач продовжує створювати перешкоди у спілкуванні батька з сином, і не дає йому з ним спілкуватися, навіть по відео. Позивач вживав всі можливі заходи для того, щоб бачитися з сином: подавав заяву до Держадміністрації, вів переговори з відповідачем, однак марно. Позивач постійно приймає участь в утриманні сина та надсилає відповідачу грошові кошти. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 20.05.2024 року до суду від представника відповідача адвоката Усенко А.О. надійшов відзив на позов, у якому позовні вимоги визнала частково, встановивши такі способи участі позивача у вихованні сина [PERSON] з урахуванням розпорядження Голови Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради № 200-р від 02.11.2023 року про встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , встановлення зустрічей за попередньою домовленістю з матір`ю та у її присутності у разі відсутності хвороби у дитини на час відпустки [PERSON] 2 рази на місяць не більше двох годин, можливість спілкування щосуботи та щонеділі з 17.00 години в онлайн режимі та засобами телефонного зв`язку не більше 20 хвилин. Відзив мотивований тим, що син сторін пробивачем разом з відповідачем. Між позивачем та відповідачем після розірвання шлюбу залишись натягнуті стосунки. Позивач має можливість підтримувати спілкування з сином. 22.08.2024 року в судовому засіданні ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач та її представник адвокат Усенко А.О. письмово просили розглядати справу без її участі, позовні визнають частково з урахуванням відзиву. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Органу опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 23.11.2019 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1723, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від сумісного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2023 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 88-90). Розпорядженням Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 02.11.2023 року № 200-р: 1. встановлено порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , таким чином: за попередньою домовленістю з матір`ю та у її присутності на час відпустки батька; а також 2 рази на тиждень спілкування батька з дитиною в онлайн-режимі та засобами телефонного зв`язку. 2. зобов`язано матір, [PERSON] , не чинити перешкод батькові у спілкуванні з малолітньою дитиною, [PERSON] , [INFO] . 3. зобов`язано батька [PERSON] вчасно повертати малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , після годин спілкування за місцем його проживання (а.с. 61). Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. На підставі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 1 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. У відповідності до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. У відповідності з ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. На підставі ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Суд вважає за необхідне визначити порядок і спосіб участі позивача у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до ст. 159 СК України з урахуванням віку дитини, її психоемоційного стану, прихильності до сторін, а також враховуючи психологічну прив`язаність й бажання позивача приймати участь у житті дитини, і те, що таке спілкування не перешкоджатиме розвитку дитини. Враховуючи малолітній вік дитини, її індивідуальні потреби у цьому віці для здорового розвитку, а також вік та стан здоров`я позивача, з урахуванням принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, забезпечення найкращих інтересів дитини, підтримку зв`язків з батьком, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, встановивши такі способи участі позивача у вихованні сина [PERSON] : зустрічі за попередньою домовленістю з матір`ю та у її присутності у разі відсутності хвороби у дитини на час відпустки [PERSON] 2 рази на місяць не більше двох годин, можливість спілкування щосуботи та щонеділі з 17.00 години в онлайн режимі та засобами телефонного зв`язку не більше 20 хвилин. На думку суду, зазначений порядок спілкування позивача з дитиною буде достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритету інтересів дитини, підтримку зв`язків з родичами, сприятиме позивачу брати участь у вихованні дитиною. Суд вважає, що запропоновані позивачем способи участі у вихованні дитини шляхом встановлення систематичних зустрічей без присутності матері під час відпустки [PERSON] два дні на місяць з 9 до 18 години, а після закінчення військового стану два рази на місяць по два дні з 9 до 18 години; надання можливості спільного відпочинку тривалістю 15 днів 1 раз на рік, суперечать інтересам дитини. Наразі дитина за своїм віком, психоемоційним розвитком, побутовими навичками не може тривалий час перебувати поза домівкою без матері. Суд зазначає, що визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах та в інший час, за погодженням батьків. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати віковим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: partial