Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

30 жовтня 2023 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 1189-9068від 19.04.2023 року в розмірі 104 800,00 грн., з яких: 20\~000,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 84 800,00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. 09 листопада 2023 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 09.11.2023. Відповідач [PERSON] цивільний позов з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 16.11.2023. 01 грудня 2023 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що дійсно з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 19.04.2023 він уклав договір про відкриття кредитної лінії №1189-9068 на суму 20000 грн., строк кредитування 300 календарних днів; дата повернення кредиту 12.02.2024 року, проте він не згідний із загальною сумою боргу, яку просить стягнути з нього позивач, позовна вимога мотивована тим, що наявні підстави для визнання недійсним договору, оскільки сума компенсації за невиконання ним зобов`язання є несправедливою, а саме 104\~800 грн. з яких 20000 грн. - прострочена заборгованість за кредитом та 84\~800 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, що свідчить про порушення вимог, передбачених п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також відповідач зазначає що наявні достатні підстави для визнання ніедійсним договору №1189-9068 від 19.04.2023 року, оскільки позивач не обмежений жодними умовами цього договору від застосування процентів у максимальному розмірі від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення, що у сукупності становить 1 млн. 139 тис. 965% на термін дії договору, тобто перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеною, не відповідає вимогам п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач зазначає що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору. Відповідач вказує на те що він дійсно порушив умови договору, але не погоджується з нарахованими відсотками, просить суд задовольнити позовні вимоги позивача частково, а саме стягти 20000 гривень суми позики та 12000 гривень суми заборгованості за відсотками. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 19.04.2023 за допомогою веб-сайту ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» шляхом ідентифікації [PERSON] та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором А7188 (п. 5.1-5.4 Правил), укладено Кредитний договір № 1189-9068, невід`ємною частиною якого є Правила надання грошових коштів у кредит, за умовами якого Товариство надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 20 000,00 грн, строком дії кредиту 300 днів, заявлений строк 14 днів, знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день. Кредитний договір (надалі - Договір) між сторонами укладений в порядку передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію»\~та відповідно до Правил надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила), які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, забезпечує дотримання відповідачем вимоги щодо письмової форми для даного виду Договору. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: -сума кредиту 20\~000,00 грн.; -строк кредитування 300 днів; -заявлений строк* - 14 днів; -знижена % ставка 2,50 % в день; - стандартна % ставка 3,00 % в день; *заявлений строк це обраний позичальником в момент укладання кредитного договору строк користування кредитом протягом якого: 1) може бути використано право користування кредитом за зниженою ставкою; 2) в останній календарний день заявленого строку позичальник зобов`язується сплачувати нараховані проценти за користування кредитом. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. На підтвердження факту видачі кредиту, позивач надав копію Витягу з реєстру банків та копію Довідки про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед позивачем, відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 1189-9068 від 19.04.2023 року, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором, що є додатком до позовної заяви. Сплачуючи кредит, відповідач вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. Окрім цього, відповідач в загальній кількості 17 разів оформлював кредитні відносини з позивачем, попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить обізнаність відповідача процедурою оформлення та виконання кредитного договору. В подальшому, відповідач всупереч умовам кредитного договору, порушив вищезазначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами кредитного договору. Станом на 03.10.2023 року, загальний розмір грошових вимог кредитора до відповідача, які виникли на підставі кредитного договору (сума кредитних процентів) становлять: 104\~800,00 (сто чотири тисячі вісімсот грн. 00 коп.) гривень, що складається з простроченої заборгованості за кредитом 20\~000,00 гривень та простроченої заборгованості за нарахованими процентами 84\~800,00 гривень. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши додані до справи докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії [NUMBER] від 01.08.2013 та ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (надалі - Нацкомфінпослуг), згідно Розпорядження № 2401 від 08.06.2017. Відповідно до п. 8, п. 42\~Постанови КМУ від 07.12.2016, № 913 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)», надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою, якщо така послуга надана на підставі кредитного договору або іншого договору, який має всі ознаки кредитного договору, визначених\~ст. 1054 ЦК України. До фінансових послуг, щодо яких існує спеціальне законодавство,\~Закон України "Про електронну комерцію"\~застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству, що регулює здійснення фінансових послуг. Порядок укладення кредитного договору між сторонами здійснюється у відповідності до\~Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 20 000,00 грн, строком дії кредиту 300 днів, заявлений строк 14 днів, знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день. У паспорті споживчого кредиту зазначено: інформацію та контактні дані кредитодавця (банку); основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту; додаткову інформації щодо встановленої пені, штрафів, процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, інші платежі; інші важливі правові аспекти. Також у паспорті споживчого кредиту наявний електронний підпис одноразовим ідентифікатором А7188 [PERSON] . Як вбачається з таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1189-9068 від 19.04.2023 загальна вартість кредиту за весь строк кредитування складає 27000 грн та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом 20000 грн (п.2.3 договору). Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі 20000 грн, відповідно до умов укладеного кредитного договору, що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту №1189-9068 від 19.04.2023 Згідно довідки про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 19.06.2023 заборгованість [PERSON] становить 104 800,00 грн., з яких: 20\~000,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 84 800,00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Також встановлено, що [PERSON] 03.05.2023 та 20.05.2023 було здійснено погашення коштів за кредитним договором на суму 12600 грн. [PERSON] у відзиві зазначає, що слід визнати даний кредитний договір недійсним, у зв`язку з недотриманням відповідачем норм законодавства щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення. За змістом статей\~15\~і\~16 ЦК України\~кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої\~статті 16 цього Кодексу\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій\~статті 20 Господарського кодексу України. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за замістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, у разі неспростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню ( (постанова ВС від27.03.2019 у справі №5224450/14). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті\~15,\~16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої\~статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). [PERSON] підписавши кредитний договір погодився з встановленими умовами і отримання кредиту, в подальшому сплачував частину коштів за кредитним договором та не звертався до банку з приводу роз`яснення положень договору чи надання інформації з приводу виконання зобов`язань, не заявляв жодних претензій з приводу того, що йому незрозумілі умови кредитного договору. Під час укладення оспорюваного договору сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили істотні умови даного договору та погодилися з ними. За наведених обставин, виходячи з загальних положень ЦК та ЦПК України, відповідачем не наведено жодної правової підстави та не надано жодного аргументованого доказу, як належного, так і допустимого на підтвердження недійсності кредитного договору, не вказано в чому полягає порушення його прав з боку позивача, як банку. При дослідженні доказів судом не встановлено порушення прав відповідача, тому суд не вбачає жодних правових підстав для визнання договору недійсними. Також слід зазначити, що відповідач не скористався своїм правом подати зустрічний позов для визнання договору недійсними. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідач у відзиві не заперечує факту укладення між ним та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» договору про відкриття кредитної лінії №1189-9068 від 19.04.2023 та отримання ним кредиту на суму 20000 грн. Договір про відкриття кредитної лінії №1189-9068 від 19.04.2023 року підписано відповідачем [PERSON] електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора А7188 відповідно до ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно зі статтями 526,530,610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У кредитному договорі, укладеному між позивачем та відповідачем №1189-9068 від 19.04.2023 вказані проценти за користування кредитними коштами - знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день. Виходячи з вищевикладеного, суд не погоджується з твердженнями відповідача, що відповідно до ст. 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач включив у договір із споживачем умови, які є несправедливими щодо нарахувань відсотків, оскільки відповідач помилково ототожнив проценти за користування кредитом, що регулюються ст. 1048,1056-1 ЦК України та нараховуються протягом строку договору. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування». Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» містить положення про те, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». У статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» наведено визначення термінів, які вживаються в цьому Законі, зокрема: договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб; Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, що врегульовано в частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено. Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит процентів, комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту. При зверненні до суду з позовом позивачем було надано розрахунок заборгованості відповідача, з якого вбачається, що ним було нараховано позичальнику відсотки за користування кредитом в розмірі 97400 грн за ставкою 2.5% на день за перших 29 днів та 3% - з 18.05.2023 по 02.10.2023 включно. Зазначений розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих не погашених відсотків відповідачем. Що стосується доводів наведених відповідачем [PERSON] щодо незаконності нарахування відсотків. Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 20 000,00 грн, строком дії кредиту 300 днів, заявлений строк 14 днів, знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день. Заявлений строк - це обраний позичальником в момент укладання кредитного договору строк користування кредитом ( 300 календарних днів), протягом якого може бути використано право користування кредитом за зниженою процентною ставкою, тобто 2.5% - перші 29 днів та 3% подвльші. Позичальник зобов`язується сплачувати нараховані проценти за користування Кредитом. Строк кредитування - строк на який видаються грошові кошти позичальнику, якими він може користуватися, в даному випадку - 300 днів, про що зазначено у п. 4.8 договору. Посилання відповідача щодо неправомірності стягнення відсотків, як такі, що є відсотками за статтею 549 ЦК України, за порушення грошового зобов`язання, суд до уваги не приймає, оскільки позивачем проценти нараховані відповідно до передбачених умов договору №1189-9068 від 19.04.2023 та в межах строку дії цього договору, такі нарахування не є відповідальністю, що передбачена статтею 549 ЦК України, неустойкою, чи іншими платежами та відповідно списанню не підлягають. У цій справі позивачем не заявлені вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) та інших платежів через прострочення виконання зобов`язань відповідача за договором про споживче кредитування, отже це не є предметом спору, а звільнення боржника за кредитним договором від виконання зобов`язання по сплаті кредиту та процентів, законодавством не передбачено. На офіційному веб-сайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (https://creditkasa.com.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. Кредитний договір №1189-9068 від 19.04.2023 разом із Правилами відкриття кредитної лінії та Паспортом споживчого кредиту (Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений. Кредитний договір №1189-9068 від 19.04.2023 підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором «А7188», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір, а також Правила відкриття кредитної лінії, затверджених Наказом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» №69-П від 23.11.2022. Відповідно до ч. ч. 1, 2, п. 5 ч. 3ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. З матеріалів справи вбачається, що, підписавши кредитний договір, [PERSON] засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором. Ознайомившись з умовами кредитного договору, відповідач мав реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання додаткових вимог щодо спірних умов договору не заявляв, що свідчить про свідоме визнання ним умов договору, в тому числі й тих, які заперечуються його представником. На момент укладення кредитного договору [PERSON] не звертався до позивача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, фактично погодився зі всіма умовами такого договору. Відповідач, відповідно до ст. 15 Закону «Про споживче кредитування», у випадку, якщо він вважав умови кредитування для себе неприйнятними мав змогу і після підписання кредитного договору відмовитись від нього протягом 14 днів з моменту укладення договору, та протягом ще 7 днів повернути кредит та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Такі ж умови містяться й в самому договорі (п.4.4.). Таким чином,\~враховуючи положення\~чинного законодавства\~України про\~принцип свободи\~договору,\~суд вважає,\~що відповідач\~мав можливість\~не вступати\~у кредитні\~відносини із\~ТОВ "УКР\~КРЕДИТ ФІНАНС" або відмовитись від нього протягом 14 днів з моменту укладення договору. Проте [PERSON] не відмовився від отримання кредиту, натомість більше року користується кредитними коштами, отриманими від позивача, поважних причин несплати решти кредитних коштів у відзиві не наводить. Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. В зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язання по кредитному договору, за якими кредитодавець виконав умови повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови та правила договору, не повернувши позичені кошти, порушено майнові права ТОВ " УКР КРЕДИТ ФІНАНС", тому з відповідача слід стягти заборгованість за кредитним договором та задовольнити позов в межах заявлених позовних вимог. Розподіл судових витрат між сторонами необхідно вирішити в порядку, встановленому статтею 141 ЦПК України. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути також судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2147,20 грн.

Outcome: approved