Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років, зміні черговості права на спадкування та надання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги. В обгрунування заявлених вимог, позивачка посилається на те, що [INFO] у віці 53 роки після тривалої тяжкої хвороби помер [PERSON] , з яким позивачка з 2006 року та до дня його смерті перебувала у фактичних шлюбних відносинах. При цьому, в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком вона не перебувала, однак, [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі та рішенням Нікопольського міського суду Дніпропетровської області від 29.01.2004 року його попередній шлюб було розірвано. З 2006 року та до моменту смерті [PERSON] вони мешкали разом як сім`я в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , після смерті чоловіка вона продовжує там жити, оскільки іншого житла не має. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 22/81 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з надвірними будівлями, що належали померлому на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.1996 року, посвідченому приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Максименко О.В. За життя [PERSON] заповіту не залишив. На момент смерті [PERSON] позивачка була зареєстрована за іншою адресою, тому, у встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України, строк звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Балабекяна А.Е., однак, справа після смерті [PERSON] за її заявою була відкрита у приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ковтюх А.В. за місцем знаходження спадкового майна. Проте, 09.11.2020 року вона отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину, вих. № 339/02-31 через відсутність підтвердження шлюбних відносин зі спадкодавцем. При цьому, нотаріусом було роз`яснено, що, оскільки шлюб між нею та померлим не був зареєстрований, вона не належить до кола спадкоємців, а тому їй було рекомендовано звернутись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю. Позивачка зазначає, що, окрім неї, до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини звернулась колишня дружина померлого [PERSON] - [PERSON] та його донька - [PERSON] . Таким чином, на даний час виникли обставини, які свідчать про те, що вона може реалізувати своє право на спадкування за законом після смерті [PERSON] лише через звернення до суду із даною позовною заявою. Тому, на підставі викладеного, вона змушена звернутись до суду та просить встановити факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] , померлим [INFO] , з 2006 року до дня його смерті, а також змінити черговість спадкування і надати їй право на спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , разом зі спадкоємцем першої черги. Позивачка в судове засідання не прибула, від її представника [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та на задоволенні позову наполягає (а.с.1, Том 2 ). Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи в судове засідання, яке було призначено на 17 листопада 2024 року, не прибули, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надали. При цьому, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, згідно якого [PERSON] зазначила наступне. Так, [INFO] помер [PERSON] , який їй доводиться батьком та який з її матір`ю перебував у зареєстрованому шлюбі з 04 лютого 1986 року. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2004 року шлюб між її матір`ю та батьком було розірвано. За час перебування батьків у шлюбі вони за спільні кошти 15 травня 1996 року придбали 22/81 частки житлового будинку [ADDRESS] . Тобто, даний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Після смерті [PERSON] вона - його донька - як спадкоємець першої черги звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька в порядку спадкування за законом. При цьому, крім неї, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадку звернулась [PERSON] , яка проживала на час смерті разом із [PERSON] . Крім того, з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась і [PERSON] , яка виявила бажання отримати свідоцтво про право власності на належну їй 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя. Позивачка зазначає, що вона за власні кошти зробила ремонт у будинку [PERSON] , хоча, докази на підтвердження даного факту нею до позовної заяви надано не було. Тобто, позивачка ніяким чином не довела, що нею за власні кошти було зроблено як ремонтні роботи, так і придбано побутову техніку. Також, не відповідає дійсності той факт, що позивачка несла витрати по утриманню житлового будинку. Крім цього, позивачка зазначає, що за час тяжкої хвороби [PERSON] вона зверталась до благодійних організацій за допомогою, однак, нею не було надано доказів отримання матеріальної допомоги від цих організацій. Позивачкою не надано й доказів, які свідчили б про той факт, що вона опікувалась [PERSON] , який перебував у безпорадному стані та потребував допомоги. Таким чином, вважає, що підстави для застосування ч.2 ст.1259 ЦК України відсутні, а тому позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволенні позову відмовити (а.с.39-41). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до вимог ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та стосуються сімейних відносин, у зв`язку з чим підлягають розгляду, відповідно до положень Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Відповідно до змісту ст.315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Як встановлено судом, [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить актовий запис № 836, складений 24 квітня 2020 року Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с.35-36). Як на підставу звернення до суду з даним позовом, позивачка зазначає, що з 2006 року вона постійно проживала разом однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, з [PERSON] по день його смерті - до [INFO] , тобто, перебували з ним у фактичних шлюбних відносинах, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки як чоловік та жінка. За останній час свого життя у [PERSON] стан здоров`я погіршився та в нього діагностували туберкульоз, а з часом у нього було виявлено ВІЛ-хворобу. При цьому, той факт, що [PERSON] тривалий час хворів та потребував допомоги, підтверджується довідкою КП «Дніпропетровського обласного клінічного лікувально-профілактичного об`єднання «Фтизіатрія» ДОР», яка була витребувана судом на підтвердження того факту, що [PERSON] мав тяжку хворобу та перебував на стаціонарному лікуванні (а.с.143-189). Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі, зі спадкової справи, яка була заведена до майна померлого, з заявами до нотаріальної контори, окрім позивачки, звернулась колишня дружина померлого та їхня спільна донька - відповідачі по справі. Проте, жоден із спадкоємців спадок, в порядку вимог чинного законодавства, не оформив. У позивачки в ході вчинення нотаріальної дії виникли труднощі, які полягали в тому, що вона в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину позбавлена можливості з причини відсутності підтвердження шлюбних відносин зі спадкодавцем, про що було видано постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії (а.с.8). Проте, той факт, що позивачка та [PERSON] спільно проживали без реєстрації шлюбу та мали спільний бюджет, у суду сумніву не викликає, оскільки підтверджується довідками про склад сім`ї, актами, а також характеризуючим матеріалом, який свідчить про той факт, що [PERSON] за час життя [PERSON] та перебування його на лікуванні опікувалась ним та надавала йому необхідну допомогу. У відповідності до ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ч.4 ст.3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 74 Сімейного Кодексу України визначено, що, якщо жінка і чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності жінки і чоловіка, які не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати, з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Тобто, вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідні наступні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивачка скористалась своїм процесуальним правом та надала до суду належні та допустимі докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, а саме: документи, які свідчать про факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим [PERSON] з 2006 року по день його смерті - [INFO] . Згідно ст.ст.1216, 1217, 1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Згідно інформації зі спадкового реєстру, за життя спадкодавець [PERSON] належним йому майно не розпорядився та заповіту не залишив. У відповідності до ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України). У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня спорідненості включно (ст.1265 ЦК України). Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ч.2 ст.1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як зазначається в п.5.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261-1265 ЦК України. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров`я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов`язана саме зі станом її здоров`я. Так, з матеріалів справи вбачається той факт, що за час свого життя [PERSON] тяжко хворів, потребував опіки та матеріального забезпечення, про що свідчать виписки з історії хвороби, амбулаторна картка та висновки медичних закладів, як це визначено ст.1259 ЦК України. Зміна черговості одержання права на спадкування - це виняток із правила черговості, що застосовується лише тоді, якщо в судовому порядку належним чином встановлено всі обставини, передбачені ч.2 ст.1259 ЦК України, на підставі яких суд вправі ухвалити відповідне рішення. За встановлених обставин вбачаються наявні правові підстави для застосування ст.1259 ЦК України та зміни у черговості на одержання права на спадкування позивача з четвертої на першу чергу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, позовні вимоги є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved