Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором № 212551-КС-001 про надання кредиту від 13.01.2021 року, що становить 43 321,79 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 25 812,13 грн; суми прострочених платежів по процентах - 17 509,66 грн; суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 13.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 212551-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗПОЗИКА» 13.01.2021 року направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір № 212551-КС-001 про надання кредиту. 13.01.2021 року [PERSON] , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 212551-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G3964 , на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 13.01.2021 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] було укладено Договір № 212551-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 34 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 212551- КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором № 212551-КС-001 Позичальника [PERSON] , чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 212551-КС-001 Позичальника [PERSON] , Відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 212551-КС-001 на загальну суму 23 120,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] , належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 16.08.2024 року утворилась заборгованість за Договором № 212551-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 43 321,79 грн, що складається з: - Суми прострочених платежів по тілу кредиту - 25 812,13 грн; - Суми прострочених платежів по процентах - 17 509,66 грн; - Суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн. Щодо дійсності укладеного договору в електронній формі та підписання його позичальником. Виходячи із всього вищенаведеного, Позивач вважає, що його позовні вимоги, викладені в цій Позовній заяві, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом в повному обсязі (повністю). Не погодившись з позовними вимогами представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано наступне. 13.01.2021 року, дійсно, між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено договір № 212551-КС-001 про надання кредиту. Відповідач даний факт не заперечує. В той же час, відповідач категорично не погоджується із позовними вимогами. Згідно умов кредитного договору, позичальник сплачує комісію за надання кредиту у розмірі 1700,00 грн. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем, були здійснені платежі по поверненню кредиту у розмірі 23 120,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості, частина сплачених коштів - 1700,00 грн. була зарахована в якості комісії за надання кредиту, а не в якості погашення кредитних зобов`язань. При вирішенні питання щодо законності вимог Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості зі сплати сум комісійних винагород, слід також враховати правову позицію Великої Палати Верховного Суду висловлену в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження N 14-44цс21) щодо наслідків укладення договору споживчого кредиту, який передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки і суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. З урахуванням викладеного, комісія за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно є нікчемними. В кредитному договорі кредитодавець не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які кредитодавцем встановлена комісія за надання, управління та обслуговування кредиту, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». При підписанні договору про надання кредиту сторони погодили умови надання всіх послуг, зокрема, строк кредитування, плату за кредит, порядок погашення кредиту, відповідальність. Разом з тим, пункт 1 вказаного вище договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту не відповідає вимогам чинного законодавства. Будь-яких доказів того, що зазначена комісія спрямована на оплату будь-яких послуг позивача у зв`язку з укладеним між сторонами кредитним договором, не надано. Таким чином, сплата коштів у розмірі 1700,00 грн. здійснювалася в рахунок погашення заборгованості і мала бути зарахована саме як таке погашення, в той час як зарахування в якості комісії є незаконним та необґрунтованими, а відповідно, сума погашень відповідачем є не 23 120,00 грн., а 24 820 грн. Надані Позивачем копії «Правил надання грошових коштів у кредит», з огляду на їх мінливий характер як внутрішнього правового акту кредитора, не можна вважати складовою кредитного договору. Відповідач не може бути зобов`язаний виконувати умови, з якими він реально не був ознайомлений, в тому числі внутрішніх правил Позивача. Відповідач не ознайомлений і ніколи не був ознайомлений з внутрішніми Правилами надання послуг Позивача. Як вбачається і з умов договору про надання кредиту, загальний розмір наданого кредиту 34000,00 грн. із процентною ставкою 0,95167493%. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 60 320,00 грн., що є майже в двічі більша сума аніж сума кредитування. Відповідач належним чином виконував свої зобов`язання. Слід звернути увагу суду, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не міг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ «Бізнес Позика», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом, а також відсоткової ставки за кредитним договором. А тому укладений договір перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Крім того, вказав, що позивач пропустив строки позовної давності. Також, просив стягнути витрати на правничу допомогу. Позивачем подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якої вказано наступне. У відзиві на позовну заяву сторона відповідача не заперечує наступних юридичних фактів: Укладення Кредитного договору з Позивачем; Отримання кредитних коштів за Кредитним договором; Здійснення платежів за Кредитним договором; Наявність заборгованості за Кредитним договором. Щодо незастосування позовної давності, та продовження й зупинення перебігу строку позовної давності за кредитним договором: Відповідно до п. 1 Кредитного договору термін дії договору до 05.05.2021. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (№64/2022) в Україні було запроваджено воєнний стан з 24 лютого 2022 строком на 30 діб. У подальшому його було неодноразово продовжено. У зв`язку з цим, у даній справі строк позовної давності підлягає продовженню та зупиненню, що випливає з наступного. 15 березня 2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№ 2120-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Станом на зараз, вищезазначений пункт Цивільного кодексу України викладений у наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». У попередній редакції, коли прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України були доповнені 19 пунктом, він був викладений у наступній редакції: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Саме у вищезазначеній редакції пункт 19 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України діяв на момент закінчення строку позовної давності для подання позовної заяви ТОВ «Бізнес Позика» до Відповідача про стягнення заборгованості за Кредитним договором, у зв`язку з чим перебіг цього строку позовної давності був продовжений. Пізніше, після внесення змін до вищезазначеного пункту прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, перебіг вищезазначеного строку позовної давності взагалі був зупинений. Продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Аналогічна ситуація з їх зупиненням у період дії воєнного стану. Отже, у даному випадку, враховуючи що сплив строку позовної давності при пред`явленні позову до Відповідача про стягнення заборгованості за Кредитним договором припав на період дії воєнного стану в України, такий строк підлягає продовженню та зупиненню до закінчення або скасування воєнного стану в Україні. Виходячи з вищенаведеного, заява відповідача про застосування строків позовної давності у даній справі не підлягає задоволенню. 13.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 212551-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗПОЗИКА» 13.01.2021 року направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір № 212551-КС-001 про надання кредиту. 13.01.2021 року [PERSON] , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 212551-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G3964, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 13.01.2021 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] було укладено Договір № 212551-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». [PERSON] , через веб-сайт Кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення Логіну Особистого кабінету та паролю Особистого кабінету, ввійшов до Особистого кабінету та з Особистого кабінету через Інформаційнотелекомунікаційну систему (ІТС) подав Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказує номер свого поточного (карткового) рахунку. Як описано вище, ТОВ «БІЗПОЗИКА» 13.01.2021 року направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір № 212551-КС-001 про надання кредиту. Відповідь Заявника/Позичальника, якому адресована пропозиція укласти Договір про надання кредиту, надається шляхом надсилання електронного повідомлення Кредитодавцю. 13.01.2021 року [PERSON] , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 212551-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ІТС Одноразового ідентифікатора G3964 , (направленого Позичальнику на номер телефону [NUMBER] вказаного Позичальником в Заявці) електронного повідомлення СМС-повідомлення. Представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого вказано наступне. Позивач по справі посилається на обставини, які відповідачем у своєму відзиві вже були спростовані. Відповідач не вбачає за необхідне дублювати вже викладену свою позицію у відзиві на позов. Єдине хочу зазначати, що, як вже згадувалося, з моменту введення воєнного стану на території України і по сьогоднішній день Позивач активно брав участь у сотнях судових справах в різних регіонах країни, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, що можливо перевірити шляхом вільного доступу до реєстру. І суд з цього приводу має врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо пропуску строків позовної давності в даних обставинах. Адже в даному випадку виходить, що позивач суто через свою недбалість або неуважність пропускає строки звернення до суду, при цьому здійснюючи активну участь у судових справах по всіх регіонах України протягом усього часу воєнного стану, і в подальшому, не надаючи жодних доводів причин такого пропуску, маніпулює Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні». Абсолютно незрозуміло з якою метою позивач дублює усі обставини справи щодо укладання кредитного договору, його механізм та алгоритм дій, посилаючись на правомірність такого договору. Відповідач вже зазначав, що він не заперечує щодо факту укладання договору та отримання коштів. Відповідач заперечує щодо суми, яку просить стягнути позивач. А тому відповідач не вбачає за необхідне надавати будь-які пояснення щодо даного розділу у відповіді на відзив. Щодо суми заборгованості. Позивач посилається на обізнаність відповідача із умовами договору, а відповідно і із умовами нарахування відсотків. Відповідач, як вже зазначалося, дійсно укладав кредитний договір. Відповідач належним чином його виконував та сплатив значну суму в якості повернення. Загальна вартість наданого кредиту 60 320,00 грн., що є майже в двічі більша сума аніж сума кредитування. Відповідач у своєму відзиві посилався на не ознайомлення із Правилами надання грошових коштів у кредит (п.2 у відзиві на позов) та на несправедливість умов кредитування (п.3 у відзиві на позов). В основу своїх доводів відповідач поклав висновки Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду, Рішення Конституційного суду України та положення резолюції Генеральної Асамблеї ООН, де чітко надані роз`яснення стосовно даних питань. У взаємовідносинах між позивачем та відповідачем чітко вбачається добросовісність відповідача, яка полягає у тому, що він визнає наявність договірних правовідносин, він здійснював платежі належним чином та мав за мету закрити питання повернення коштів. Однак, відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не міг ефективно здійснити свої права бути проінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ «Бізнес Позика», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом, а також відсоткової ставки за кредитним договором. А тому укладений договір перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. І саме в таких випадках держава стає та має ставати на захист звичайних громадян, висновки про що викладені в повній мірі у відзиві на позов. У відзиві на позовну заяву вже зазначалося, що Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, що викладений у постанові від 06 вересня 2017 року у справі N 531/648/15-ц, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним. При підписанні договору про надання кредиту сторони погодили умови надання всіх послуг, зокрема, строк кредитування, плату за кредит, порядок погашення кредиту, відповідальність. Разом з тим, пункт 1 вказаного вище договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту не відповідає вимогам чинного законодавства. А, відповідно, доводи про правомірність стягнення комісії за надання кредиту є незаконним. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав до суду клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги позивача підтримує і просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просив розглянути без участі представника позивача. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. 13.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (Далі - Позивач, ТОВ «БІЗПОЗИКА) та [PERSON] (Далі - Позичальник, Відповідач) укладено Договір № 212551-КС-001 про надання кредиту (Далі - Договір кредиту), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗПОЗИКА» 13.01.2021 року направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір № 212551-КС-001 про надання кредиту. 13.01.2021 року [PERSON] , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 212551-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G3964, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 13.01.2021 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] було укладено Договір № 212551-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 34 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (Далі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом - Договір). Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 0.95167493 процентів за кожен день користування Кредитом. Пунктом 2. Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. Позивач свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 34 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). Відповідно до пункту 2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка з Кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. Зважаючи на ті обставини, що відповідач, належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 16.08.2024 року утворилась заборгованість за Договором № 212551-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 43321,79 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 25812,13 грн; суми прострочених платежів по процентах - 17509,66 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" №675-VIII від 03.09.2015р., який набрав чинності 30.09.2015р. на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст. 11 Закону № 675-VIII). Отже, Кредитний договір № 212551-КС-001 від 13.01.2021 року укладений сторонами у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини другої ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Презумпцію укладеного між сторонами електронного договору про надання кредиту № 212551-КС-001 від 13.01.2021 р. відповідачем не спростовано. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При ухваленні рішення суд також приймає до уваги положення ч.1 ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги. В позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача суму заборгованість станом на 16.08.2024 року в розмірі 43321,79 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 25812,13 грн; суми прострочених платежів по процентах - 17509,66 грн. Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості, який долучено до позовної заяви. Відповідність розрахунку та розміру заборгованості не були спростовані відповідачем ані змістовними запереченнями, ані окремим контррозрахунком, а тому при ухваленні рішення суд керується розрахунком позивача. Таким чином, згідно наданих суду документів вбачається, що після укладення кредитного договору № 212551-КС-001 від 13.01.2021 року відповідач отримав у користування кредитні кошти, допустив прострочення погашення заборгованості по тілу кредиту в строк визначений договором, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, а отже, відповідач повністю зобов`язання по погашенню боргу не виконав, чим порушив вимоги ст.1049 ЦК України, у зв`язку з чим позивач має право вимагати стягнення заборгованості за наданим кредитом у розмірі 43 321,79 грн. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Враховуючи, що відповідач, повністю зобов`язання по погашенню процентів за користування грошовими коштами не виконав, чим порушив вимоги ст.1048 ЦК України, позивач має право вимагати стягнення простроченої заборгованості по процентам у розмірі 28857,78 грн. Підсумовуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у загальному розмірі - 43321,79 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 25812,13 грн; суми прострочених платежів по процентах - 17509,66 грн. Стосовно клопотання представника відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності до позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості, суд вважає за необхідне вказати наступне. Так за приписами ст. 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідност.257ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За обставин даної справи згідно умов кредитного договору від 31.01.2021 кінцевим строком виконання грошових зобов`язань позичальника є 05.05.2021 року. Позовну заяву до суду подано 02 вересня 2024 року. При цьому за приписами пунктів 12 та 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) в державі тривав з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року. Крім того, військовий стан в державі, введений 24.02.2022 року, який неодноразово продовжувався, триває і на даний час. Так станом на червень 2021 та по червень 2023 мав місце карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який в силу приписів пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, є підставою для продовження строків позовної давності за ст. 257 ЦК України. Крім того, з лютого 2022 року і по даний час строк позовної давності зупинено на час військового стану (п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України). Отже правових підстав для відмови позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості внаслідок спливу строків позовної давності не має. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved