Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

12 квітня 2024 року до Підволочиського районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном, зобов`язавши відповідача відновити на місцевості межу між земельними ділянками, знести на цій межі муровану огорожу й закріпити цю межу межовими знаками згідно з актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 7.05.2018, а також стягнути моральну шкоду в сумі 60000 грн. Позов обґрунтовано тим, що позивачка є власником присадибної земельної ділянки площею 0,207 га за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований житловий будинок, літня кухня та інші будівлі та споруди. Відповідач є власником суміжної земельної ділянки по [ADDRESS] . Навесні 2019 року відповідач без згоди позивачки знищив межові знаки і замість них побудував на межі високу муровану огорожу, чим обмежив доступ для обслуговування житлового будинку та господарських споруд позивачки. На замовлення позивачки 24.11.2023 інженером-будівельником [PERSON] та оцінювачем [PERSON] було складено акт обстеження відповідності розташування огорожі відносно сусідньої будівлі згідно норм чинного законодавства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаним актом встановлено, що зведення бетонного фундаменту для паркану відносно сусідньої будівлі відбулося з порушенням існуючих норм (недотримання необхідної відстані). Добровільно відновити межові знаки відповідач відмовляється. Така поведінка відповідача викликає у позивача негативні психоемоційні зміни, в результаті чого зазнала моральних страждань. Моральну шкоду позивачка оцінює в 60000 грн. Представник відповідача адвокат Колцуняк Ю.В. подав відзив на позов, в якому зазначив, що обставини, наведені у позовній заяві, не відповідають дійсним та фактичним даним. Так, знаючи про існуючі межові знаки між ділянками, позивачка свідомо побудувала крайню стіну будинку безпосередньо на межі між її земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідача. Позивачка не вказує на зменшення її земельної ділянки, тобто не посилається на захоплення відповідачем частини її ділянки. Порушення ДБН допустила сама позивачка, збудувавши будинок ближче до межі, ніж це передбачено будівельними нормами. Виходячи зі змісту позовних вимог, позивачка бажає знести та в майбутньому не встановлювати жодної огорожі, встановивши як межові знаки металеві прути, з метою вільного пересування по частині земельної ділянки відповідача. Тобто порушення правил добросусідства допускає саме позивачка. Вимоги про відшкодування моральної шкоди також є безпідставними. Враховуючи викладене представник відповідача просив відмовити повністю у задоволенні позову. Представник позивачки адвокат Зварич О.Б. подав відповідь на відзив, зміст якого фактично зводиться до змісту позову, а також зазначив, що всі звинувачення позивачки в порушеннях ДБН та правил добросусідства є вигадкою представника відповідача. Представником відповідача адвокатом Колцуняком Ю.В. подано заперечення, в яких зазначено, що є незрозумілими вимоги щодо знесення відповідачем огорожі, тобто позивачем не наведено змістовні аргументи яким чином огорожа порушує її права. Наявність арматурних прутів як межових знаків не забороняють будувати огорожу суміжним землевласникам. Інші твердження зводяться до змісту відзиву. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Зварич О.Б. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача адвокат Колцуняк Ю.В. в судовому засіданні позов не визнав з підстав, що зазначені у відзиві та запереченнях, просив відмовити в позові. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши сторони, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 6124684800:02:001:0461 площею 0,207 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 6124684800:02:001:0301 площею 0,22 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] . 07.05.2018 складено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, згідно з яким межі земельної ділянки, власником якої є [PERSON] , закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 11 шт - металічні колики (арматура) висотою 20 см і вищі, діаметром 0,03 м і більше. Власник земельної ділянки та власники суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. Межові знаки пред`явлені та передані на зберігання [PERSON] . До позовної заяви [PERSON] додала відповіді оргіну місцевого самоврядування та управління державної архітектурно-будівельної інспекції на заяви [PERSON] (яка не є стороною у справі), в яких останній рекомендовано звернутися до суду щодо встановлення порушення правил забудови та притягнення [PERSON] до відповідальності. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. У частині першій статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом. Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина друга статті 15 ЦК України). Згідно з положеннями статті 4 ЦПК України право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного законного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути законним, реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Відсутність законного порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18, від 28.11.2019 у справі № 918/150/19, від 26.01.2022 у справі № 921/787/20 від 14.06.2022 у справі № 904/3870/21, від 13.09.2022 у справі № 918/1222/21. Отже, відсутність порушеного законного права у позивача зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Отже, позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, на виконання у тому числі приписів статті 81 ЦПК України, зобов`язаний довести наявність порушення його законних прав та інтересів, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав позивача. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Із наведеного слідує, що на позивача покладається обов`язок довести, яким чином порушується його право або законний інтерес, а суд лише після підтвердження таких доводів може надавати оцінку усім обставинам спірних відносин, оскільки відсутність порушених прав чи інтересів є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, суди мають надавати оцінку щодо можливості поновлення права/захисту інтересу в обраний позивачем спосіб. Отже, практика Верховного Суду щодо необхідності першочергового встановлення порушеного законного права позивача є усталеною. Так, відповідно до вимог статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а згідно\~ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування збитків. Згідно\~ст. 103 ЗК України\~власники та землекористувачі сусідніх земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Статтею 375 ЦК України\~передбачено, що право власника земельної ділянки на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч. 1\~ст. 376 ЦК України\~об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Згідно зі\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачкою не надано належних та допустимих доказів існування порушення її законних прав або спричинення шкоди з боку відповідача [PERSON] . Суд не вбачає вини в діях відповідача, який побудував огорожу на власній земельній ділянці, не порушуючи меж земельної ділянки позивачки. При цьому, позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що будівництво нею будинку безпосередньо по межі ділянок відповідає закону на момент його здійснення. На підтвердження своїх доводів позивачкою надано акт обстеження відповідності розташування огорожі відносно сусідньої будівлі згідно норм чинного законодавства, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , складений комісією у складі інженера-будівельника [PERSON] та оцінювача [PERSON] у присутності [PERSON] . Вказаний акт обстеження є неналежним та недопустимим доказом, оскільки не зазначено, з яких підстав було складено акт, яким саме органом створено комісію та уповноважено вказаних осіб на проведення такого обстеження; не залучено другу сторону. Таким чином відповідач був позбавлений можливості надати свої докази та заперечення, тобто обстеження проведено однобічно, з врахуванням лише доводів і доказів наданих позивачкою, без дослідження земельної ділянки відповідача та без врахування дотримання позивачкою ДБН при будівництві належних їй об`єктів нерухомості. Крім того, вказаним актом встановлено, що зведення бетонного фундаменту для паркану відносно сусідньої будівлі відбулося з порушенням існуючих норм, при цьому обстеженням не встановлено порушення суміжним землевласником меж земельної ділянки позивачки. Суду не надано доказів, що кваліфікаційний сертифікат інженера технічного нагляду, виданий в травні 2015 року, який підтверджує відповідність [PERSON] кваліфікаційним вимогам у сфері діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, професійну спеціалізацію, необхідний рівень кваліфікації і знань, був чинним на момент складання акту обстеження від 24.11.2023. Крім того фахівці, які проводили обстеження, не попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. Допитаний у судовому засіданні свідок - оцінювач [PERSON] також не зміг пояснити підстави для проведення обстеження. Суд критично сприймає покази свідка [PERSON] , яка є донькою позивачки та займала активну позицію у конфлікті між сторонами, звертаючись до державних органів із заявами про притягнення відповідача до відповідальності за порушення будівельних норм. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] не спростовують та не підтверджують обставин, що мають значення для справи, а тому суд їх не враховує. Вирішення питання про накладення земельних ділянок сторін у справі або порушення сторонами ДБН при будівництві будинку та/або зведення бетонного фундаменту для паркану потребує спеціальних знань у галузі науки, оскільки докази надані позивачем не є беззаперечними і належними. Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Однак, позивач висновок експерта до матеріалів справи не долучав,\~клопотання про призначення експертизи не заявляв, незважаючи на роз`яснення судом такого права. Таким чином, встановивши, що позивачем не надано суду неналежних та достатніх доказів в обгрунтування свої позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Приймаючи до уваги те, що судом не встановлено підстав для задоволення позову в частині усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а\~стягнення моральної шкоди\~є\~похідною вимогою, у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити. Відповідно до ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed