Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , [INFO] . Після його смерті залишилась спадщина у вигляді: земельних ділянок, розташованих на території Червоногригорівської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області, кадастровими номерами: 1222955700:01:012:0498, 1222955700:01:011:0083 та житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В серпні 2023 року вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці до нотаріуса не звертались, оскільки не були зареєстровані разом із спадкодавцем на момент його смерті. 29 січня 2024 року вона отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки (загальною площею 0,22 га, кадастровим номером 1222955700:01:012:0498, та загальною площею 5,57 га., кадастровим номером 1222955700:01:011:0083). А у вчиненні нотаріальної дії стосовно житлового будинку з надвірними спорудами їй було відмовлено через те, що нею не було надано документів, які б підтверджували право власності на спірний будинок. Хоча, даний будинок будувався її чоловіком, про що є докази. А саме: 09.02.1982 року її чоловіком [PERSON] на ім`я виконавчого комітету Нікопольської районної Ради народних депутатів була подана заява про дозвіл будівництва індивідуального житлового будинку. 17.02.1982 року, згідно Витягу з рішення № 10, [PERSON] було виділено земельну ділянку, площею 0,12 га., за рахунок земель села Червоногригорівка для будівництва будинку. 26.02.1982 року, відповідно до витягу з рішення № 55 «Про дозвіл будівництва (перебудови) індивідуального житлового будинку», [PERSON] отримав відповідний дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку. Згідно технічної інвентаризації, здійсненою Нікопольським міжміським бюро технічної інвентаризації, житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 22.01.1986 року, повністю побудований. Всі документи видавались на чоловіка і ним же будинок був збудований.17.02.1986 року вони всі разом прописались в цьому будинку, що підтверджується домовою книгою та штампом в паспорті. 09.03.2010 року за № 2625 КП «НМБТІ» було видано висновок про технічний стан будинку (будівлі) на ім`я [PERSON] з метою оформлення права власності на будинок, в якому зазначено рік побудови спірного будинку 1985. Однак, оформлення будинку її покійний чоловік так і не завершив. Відповідно до листа від 19.09.2023 року приватному нотаріусу Апалькову Є.В., право власності на вказаний вище будинок належить [PERSON] , а земельна ділянка під житловим будинком в Державному земельному кадастрі не сформована, не приватизована та належить до комунальної форми власності. За таких обставин й звернулась до суду. В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи за своєї відсутності, представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.64-65). Представник відповідача проти задоволення позову не заперечував (а.с.56-57). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як встановлено судом, [INFO] помер чоловік позивачки по справі [PERSON] , [INFO] (а.с.16 зв., 61-63). Після його смерті залишилась спадщина у вигляді: земельних ділянок, розташованих на території Червоногригорівської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області, кадастровими номерами: 1222955700:01:012:0498, 1222955700:01:011:0083 та житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В серпні 2023 року позивачка звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (а.с.72, 87). Інші спадкоємці до нотаріуса не звертались, оскільки не були зареєстровані разом із спадкодавцем на момент його смерті. 29 січня 2024 року позивачка отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки (загальною площею 0,22 га, кадастровим номером 1222955700:01:012:0498, та загальною площею 5,57 га., кадастровим номером 1222955700:01:011:0083) (а.с.19зв.-20, 107). А у вчиненні нотаріальної дії стосовно житлового будинку з надвірними спорудами позивачці було відмовлено через те, що нею не було надано документів, які б підтверджували право власності на спірний будинок (а.с.18-19, 109). Під час розгляду цивільної справи, судом було встановлено, що 09.02.1982 року [PERSON] подав на ім`я виконавчого комітету Нікопольської районної Ради народних депутатів заяву про дозвіл будівництва індивідуального житлового будинку (а.с.22). 17.02.1982 року, згідно Витягу з рішення № 10, [PERSON] було виділено земельну ділянку, площею 0,12 га., за рахунок земель села Червоногригорівка для будівництва будинку (а.с.25). 26.02.1982 року, відповідно до витягу з рішення № 55 «Про дозвіл будівництва (перебудови) індивідуального житлового будинку» (а.с.22зв), [PERSON] отримав відповідний дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку. Згідно технічної інвентаризації, здійсненою Нікопольським міжміським бюро технічної інвентаризації, житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 22.01.1986 року, повністю побудований (а.с.21). Всі документи, які підтверджують будівництво спірного будинку [PERSON] , видавались на спадкодавця [PERSON] і ним же спірний будинок був побудований (а.с.23-24. 25зв). 17.02.1986 року позивачка по справі разом зі спадкодавцем прописались в спірному будинку, що підтверджується домовою книгою (а.с.26-27) та штампом в паспорті (а.с.15зв.). 09.03.2010 року за № 2625 КП «НМБТІ» було видано висновок про технічний стан будинку (будівлі) на ім`я [PERSON] з метою оформлення права власності на будинок, в якому зазначено рік побудови спірного будинку 1985 (а.с.36). Однак, оформлення будинку спадкодавець не завершив. Відповідно до листа від 19.09.2023 року приватному нотаріусу Апалькову Є.В., право власності на вказаний вище будинок належить [PERSON] , а земельна ділянка під житловим будинком в Державному земельному кадастрі не сформована, не приватизована та належить до комунальної форми власності (а.с.35зв.). Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивачка, будучи дружиною спадкодавця, відноситься до спадкоємців першої черги спадкування за законом після його смерті. На час відкриття спадщини вона проживала та була зареєстрована разом з чоловіком в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , тож спадщину прийняла відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. За її заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , у приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Апалькова Є.В. було заведено спадкову справу № 256/2023 (а.с.71-109). У зв`язку з тим, що спадкодавець [PERSON] за життя не ввів в експлуатацію новозбудований житловий будинок та не зареєстрував право власності на нього, приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Апальков Є.В. відмовив у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями після смерті [PERSON] . З огляду на викладені обставини, є очевидним, що будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами було завершено за життя спадкодавця, будівництво здійснювалось згідно дозволів, наданих відповідними рішеннями районної ради, тому, на думку суду, існують всі підстави для визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування на зазначений об`єкт нерухомого майна. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною 2 ст.331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно, відповідно до закону, підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Звертаючись до суду з даним позовом, вона обирає спосіб захисту свого майнового права, визначений п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, визнання права Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № X, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності\~умов для одержання\~в нотаріальній\~конторі свідоцтва\~про право\~на спадщину вимоги про визнання права\~на спадщину\~судовому розглядові не підлягають. У разі\~відмови нотаріуса\~в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного проваджений. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст.1223\~ЦК України,\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті.\~У разі відсутності заповіту,\~визнання його\~недійсним, неприйняття\~спадщини або\~відмови від\~її прийняття спадкоємцями\~за заповітом,\~а також\~у разі\~же охоплення за\~заповітом усієї\~спадщини,\~право на спадкування за\~законом одержують особи, визначені законодавством України. Згідно ст.1258 ЦК\~України,\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до\~ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно з ч.3 ст.1269\~ЦК України,\~відсутність свідоцтва\~про право\~на спадщину\~не позбавляє\~спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, визначеному Законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦПК\~України передбачено,\~що кожна\~особа має\~право звернутися\~до суду\~за захистом\~свого особистого немайнового права та інтересу. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved