Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою Жовківського) району Львівської області, загальною площею 47,8 м. кв., житловою площею 30,3 м. кв., допоміжна площа 17,5 м. кв. з господарською будівлею, а також право на земельну частку (пай), площею 2,09 га в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території колишньої Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області, а на сьогоднішній день Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, право на яку [PERSON] мала на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER], виданого Мокротинською сільською радою 10 вересня 1995 року та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 154. Свої позовні вимоги мотивує тим, що її дошлюбним прізвищем було [PERSON] , вона є спадкоємцем за законом після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла після її смерті спадщину, оскільки проживала разом із нею на день смерті та вела з нею спільне господарство, тобто вступила в управління та володіння спадковим майном, не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після її смерті. Стверджує, що вона єдиний спадкоємець за законом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок вступу в управління та володіння спадковим майном немає. Так як [PERSON] належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] як голові та єдиному членові колгоспного типу двору, що підтверджується записами в погосподарській книзі, а тому вважає, що її право на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку. Крім того вказує, що матері належало право на земельну частку (пай) розміром 2,09 га умовних кадастрових гектарів згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка, однак вона не може оформити спадщини, так як відсутній правовстановлюючий документ на право на дану земельну частку (пай) нового зразка, який водночас не може бути виданий на ім`я померлої [PERSON] , оскільки вона втратила цивільну правоздатність та дієздатність внаслідок смерті. Як наслідок просить захистити її права як спадкоємця за законом після смерті матері, [PERSON] . Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 16 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 24 жовтня 2024 року о 14 год. 00 хв. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, у яких просить справу розглядати у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що визнають позовні вимоги, не заперечують проти задоволення таких. Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані позивачем та представником відповідачем заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі та беручи до уваги те, що неявка третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не перешкоджає розгляду справи. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у селі Мокротин, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 08 грудня 1997 року. З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , яке видане 28 жовтня 1959 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] одружилась із [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 28 жовтня 1959 року було зроблено відповідний запис за № 22. Після реєстрації одруження присвоєно прізвища чоловікові та дружині [PERSON] . Тобто суд констатує, що дошлюбним прізвищем позивача було [PERSON] . Викладеним у свідоцтві про народження [PERSON] , народження серії [NUMBER] , яке видане 08 червня 1954 року, стверджується, що її батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . З довідки №185, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 21 червня 2023 року, вбачається, що станом на 30.06.1990 року [PERSON] була єдиним і останнім членом колгоспного двору в [ADDRESS] . Викладеним у довідці № №184, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 21 червня 2023 року, копію якої додаю (додаток № 7 до позовної заяви), вбачається, що станом на 1991 рік [PERSON] була єдиним і останнім членом колгоспного двору в [ADDRESS] . Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок, який станом на 30.06.1990 року та на 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою та єдиним членом колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] , була [PERSON] , то відповідно будинок (колишній колгоспний двір) повністю належав [PERSON] на праві власності. З сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER], який 10 вересня 1995 року виданий Мокротинською сільською радою та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 154, вбачається, що [PERSON] на підставі рішення II сесії Мокротинської сільської ради від 15.12.1994 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,09 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Мокротинської сільської ради. Землю передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства. [PERSON] померла [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть було зроблено запис за № 19, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане Мокротинською сільською радою Жовківського району Львівської області 01 червня 1996 року. Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Нормою ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. [PERSON] 19 листопада 1986 року склала заповіт, з якого вбачається, що вона на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своєму синові [PERSON] . Цей заповіт посвідчено Балабан Марією Михайлівною , секретарем виконавчого комітету Мокротинської сільської ради Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 8. Реєстрація даного заповіту підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 76035919, яка надана 29.02.2024 року приватним нотаріусом Кобзар Любов Вікторівною. Однак [PERSON] помер [INFO] , про що 25 листопада 1986 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції було зроблено запис № 5271, що підтверджується повним витягом з Державного рестру актів цивільного тстану громадян щодо актового запису про смерть № 00043841932, який сформований 29 лютого 2024 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Кобзар Любов Вікторівною. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Так як спадкоємець за заповітом [PERSON] помер раніше спадкодавця, заповідача, [PERSON] , а тому спадкування після смерті [PERSON] відбувається за законом. Нормою ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Так як [PERSON] є дочкою [PERSON] , а тому враховуючи норму ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, вона є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] . З довідки № 215, яка видана 25 липня 2023 року виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. З довідки № 216, яка видана 25 липня 2023 року виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня її смерті в [ADDRESS] та вели спільне господарство. Згідно ст. 553 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги після смерті [PERSON] не відмовилася від прийняття спадщини, навпаки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом із своєю матір`ю, вели з нею спільне господарство. Внаслідок звернення до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті матері, [PERSON] , приватним нотаріусом Кобзар Л. В. було зареєстровано 29.02.2024 року спадкову № 26/2024, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 76036838 від 29.02.2024 року. Однак постановою від 02 липня 2024 року приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у зв`язку із тим, що нею не подані правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того листом за вихідним № 34/01-16 від 02.07.2024 року приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), площею 2,09 га, що розташована на території Мокротинської сільської ради Львівського (колишнього Жовківського) району Львівської області та належала [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , через неподання оригіналу правовстановлюючого документа нового взірця на вищевказаний земельний пай та роз`яснено, що у разі відсутності такого документа, необхідно звернутися в судові органи для оформлення права на вищевказаний земельний пай в порядку спадкування. Як зазначає позивач, сертифікат нового зразка на земельну частку (пай), виданий на ім`я [PERSON] у неї відсутній, її мати за життя не обміняла сертифікат на земельну частку (пай) старого зразка на новий зразок сертифіката. Відповідно до статті 8 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" постановою Кабінет Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» затверджено відповідну форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Сертифікати саме такої форми слід подавати до нотаріальної контори. Згідно ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відтак суд враховує, що позивачем не може бути пред`явлено для оформлення спадщини належної форми документів, оскільки мати позивача, [PERSON] , померла, а тому втратила цивільну правоздатність та дієздатність, а за життя не зробила необхідних дій. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З довідки № 2977, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 31 травня 2024 року, вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року, реєстрація права вланості на нерухоме майно по [ADDRESS] не проводилась. Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Мокротин належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області. Правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутній, оскільки право власності на даний будинок зареєстроване не було. З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 29 травня 2024 року, вбачається, що рік побудови житлового будинку 1963, загальна площа житлового будинку 47,8 м. кв., житлова площа 30,3 м. кв., допоміжна площа 17,5 м. кв. При будинку є господарська будівля, а саме сарай. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла після її смерті спадщину, оскільки проживала разом із нею на день смерті та вела з нею спільне господарство, тобто вступила в управління та володіння спадковим майном, не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після її смерті. Позивач єдиний спадкоємець за законом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок вступу в управління та володіння спадковим майном немає. Так як [PERSON] належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] як голові та єдиному членові колгоспного типу двору, що підтверджується записами в погосподарській книзі, а тому суд приходить до висновку, що право позивача на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того суд враховує, що спадщини на право на земельну частку (пай) розміром 2,09 га умовних кадастрових гектарів, яка належала [PERSON] , померлій [INFO] , згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка позивач не може оформити, так як відсутній правовстановлюючий документ на право на дану земельну частку (пай) нового зразка, який водночас не може бути виданий на ім`я померлої [PERSON] , оскільки вона втратила цивільну правоздатність та дієздатність внаслідок смерті. Водночас право [PERSON] на зазначену земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом на право на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка. Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази суд приходить до висновку, що право позивача на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок позовні вимоги підлягають задоволенню. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved