Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Свій позов обґрунтовує тим, що [INFO] в с.Ягнятин Бердичівського району Житомирської області помер його батько [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема, земельні ділянки, які розташовані на території Ягнятинської сільської ради Ружинського району Житомирської області та Березянської сільської ради Ружинського району Житомирської області. Після смерті батька Ружинською державною нотаріальною конторою Житомирської області була заведена спадкова справа № 199/2021р., згідно якої спадщину батька прийняла його сестра - [PERSON] та він. Проте йому нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] , оскільки останній залишив заповіт, який посвідчений 02.07.2018 р. приватним нотаріусом Ружинського районного нотаріального округу Житомирської області Власюком П.В. за реєстраційним номером № 441, яким його батько заповів все своє майно його сестрі [PERSON] . Вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки він був складений проти справжньої волі спадкодавця внаслідок застосування до нього з боку його сестри [PERSON] морального та психічного тиску. Так, його батько в останні роки життя зловживав алкогольними напоями і сестра скористалась вказаним та заставила батька написати на неї заповіт, погрожуючи в іншому випадку покласти його в психіатричну лікарню, де він пробуде до кінця свого життя. В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася надала до суду нотаріально посвідчену заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, з обставинами визнання позовних вимог ознайомлена, та підтвердила факт тиску на батька щодо складення заповіту на її користь. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши представлені письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач є дітьми [PERSON] , що стверджується: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 30 липня 1979 року Ягнятинською сільською радою Ружинського району Житомирської області, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 15 січня 1982 року Ягнятинською сільською радою Ружинського району Житомирської області (а.с.8, 60). При житті все своє майно [PERSON] , [INFO] , заповів відповідачу [PERSON] . Заповіт складений 02 липня 2018 року та зареєстрований в реєстрі за №441, не змінювався та не скасовувався (а.с.59). Свідоцтвом серії [NUMBER] про смерть виданого 04 січня 2021 року, підтверджується, що [INFO] , помер [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Родинні зв`язки позивача підтвердженні рядом документів які знаходяться в матеріалах справи та показами свідків. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що позивача батько написав заповіт на доньку [PERSON] , яка сама їй розповідала, що попросила батька, щоб написав на неї заповіт, щоб хата була їй. Батько сторін вживав алкоголь і під тиском доньки написав заповіт на все майно. Мати їхня померла у 2010 році. Відповідачка виїхала давно в Росію, в неї там сім`я, останній раз приїджала в 2019 році. В відповідачки нормальні відносини з позивачем, вона позов визнає, всі документи висилала через Італію і Фінляндію, говорила їй особисто, що хоче щоб усе майно було на позивача. Позивач поховав батька, всі витрати брав на себе, доглядає за хатою та землею. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є далекою родичкою сторін, їх батько проживав сам, вживав алкоголь, дочка [PERSON] підійшла до нього та під її тиском склав заповіт. Останній раз приїжджала у 2020 році, точно не пам`ятає. На похороні у батька не була, позивач всі витрати взяв на себе. Позивач доглядає за майном. Спілкується з позивачем, з відповідачкою не спілкується через військову агресію Росії проти України. Згідно спадкової справи, заведеної державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори, щодо майна померлого [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що відповідачка [PERSON] звернулася із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини померлого [PERSON] (а.с.55-70). Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Відповідно до ст.1233, 1234, ч.1 ст.1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст.1247 ЦК України. Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно із статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України). Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 ст. 203 ЦК України. Як передбачено ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складенні особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо). Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи наявну в матеріалах справи заяву відповідача про визнання позовних вимог, зі змісту якої встановлено, що з наслідками визнання позовних вимог згідно цивільного та цивільно-процесуального закону відповідач ознайомлена, отже відповідно до статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З урахуванням того, що відповідач визнав позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved