Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача та третьої особи. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі батька у виховання дитини. У своєму позові позивач посилається на те, що він перебуває з відповідачем, [PERSON] , у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2014 року. Від шлюбу подружжя мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач та відповідач фактично припинили шлюбні відносини, у зв`язку з чим позивач 24.05.2023 року звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська відкрито провадження у справі, сторонам надано строк для примирення до 21 лютого 2024 року. Після припинення шлюбних відносин сторони почали проживати окремо, відповідачка разом із донькою на теперішній час проживають за адресою: [ADDRESS] . З моменту припинення шлюбних відносин відповідачка стала чинити перешкоди позивачу у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Позивач не має можливості дізнатись у доньки як справи, як її здоров`я, як пройшов її день, чи потребує вона чогось. Що стосується прийняття участі як батька у вихованні дитини, відповідачка також перешкоджає жодним зустрічам. Свої дії відповідачка обґрунтувати чи пояснити об`єктивно не може, будь-які прохання чи вимоги побачити доньку та поспілкуватись з нею ігноруються. У позивача із донькою гарні, дружні, сімейні стосунки, він дуже любить свою доньку, а донька любить його, вона потребує його уваги та участі у її житті. Позивач продовжує матеріально забезпечувати доньку, ним щомісячно відповідачці надаються грошові кошти на утримання дитини. Таким чином, окрім своїх прав на участь у вихованні дитини, позивач не забуває про свої батьківські обов`язки щодо утримання дитини. Усі намагання позивача вирішити із відповідачем ситуацію не принесли жодного успіху, вона не рахується із бажаннями та правами доньки, не кажучи вже про права та інтереси позивача як батька. На теперішній час склалась така ситуація, що лише відповідачка вирішує чи може батько спілкуватись чи побачити свою доньку, чи може провести з нею час, погратись чи відвідати розважальні заходи. Тому позивач просить суд: 1.Зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , визначивши наступний порядок участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини з батьком: -у виді необмеженого спілкування батька [PERSON] з дитиною [PERSON] , [INFO] , засобами телефонного, поштового, електронного, іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного; -кожного четверга, п`ятниці та суботи забирати дитину до помешкання батька за адресою: [ADDRESS] ; -на період канікул у зимовий період впродовж двох тижнів та у літній період впродовж двох тижнів із правом батька самостійного вибору часу, способу та території проведення відпочинку, оздоровлення та дозвілля без участі матері, але за попередньою домовленістю з матір`ю дитини з повідомленням матері дитини про місцезнаходження дитини; -щорічно 12 липня (в день народження дитини) з 09 години 00 хвилин до 14 години 00 хвилин, з можливістю відвідин з дитиною громадських місць відпочинку з обов`язковим попередженням про це матері дитини; -щорічно 21 вересня (в день народження батька) з 09 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, з можливістю відвідин з дитиною громадських місць відпочинку з обов`язковим попередженням про це матері дитини. 2.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1211,20 грн., та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5\~000,00 грн.. II. Заяви, клопотання позивача, відповідача, третьої особи. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Плетенко К.Ю. не з`явились, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Органу опіки\~та піклування\~виконавчого комітету\~Кам`янської міської\~радине з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутністю представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. ІІІ. Процесуальні дії суду. 25 січня 2024 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. 20 травня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та справа призначено до судового розгляду. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Згідно копії свідоцтва про шлюб, повторно виданого 16 травня 2023 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 20 вересня 2014 року уклали шлюб, актовий запис №550. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.9). Сторони від шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження дитини, повторно виданого 16 травня 2023 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 762 (а.с.10). В матеріалах справи міститься заява [PERSON] до начальника Служби у справах дітей Кам`янської міської ради Пелипас Г.В.. У даній заяві [PERSON] зазначив, що його дружина [PERSON] та її мати, які мешкають з їх спільною дитиною [PERSON] , [INFO] , перешкоджають йому бачитись з його дитиною, приймати участь в її вихованні та дозвіллі (а.с.11). Позивач також долучив до матеріалів справи копії платіжних інструкцій, відповідно до яких він, [PERSON] сплачував аліменти [PERSON] (а.с.12-21). Відповідно до висновку виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 15 квітня 2024 року № 8-вих-20/362 про визначення [PERSON] порядку участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради вважає за доцільне: визначити [PERSON] порядок участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , таким чином: -у виді спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] , 2017 року народження, засобами телефонного, поштового, електронного, іншого зв`язку; -кожного четверга, п`ятниці та суботи забирати дитину до місця проживання батька за адресою: [ADDRESS] ; -на період канікул у зимовий та у літній період впродовж двох тижнів із правом батька самостійного вибору часу, способу та території проведення відпочинку, оздоровлення та дозвілля без участі матері; -в день народження батька [PERSON] (21 вересня) з 09-00 до 18-00 години; -в день народження дитини [PERSON] (12 липня) з 09-00 до 18-00 години. Всі зустрічі проводити за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] без її присутності. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та є усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення часу спілкування з ними. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з сімейних правовідносин, до яких застосовуються положення Сімейного Кодексу України. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Вивчивши письмові матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов`язані здійснювати свої батьківські обов`язки щодо дитини, мають право на спілкування з дитиною, його виховання. У частині 2 статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Тобто права та обов`язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У даній ситуації суд звертає увагу на те, що право батьків і дитини бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, у даному випадку вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням в їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Згідно із ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування батька з дитиною обов`язковим є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Під час вирішення позову суд приймає до уваги висновок Органу опіки\~та піклування\~виконавчого комітету\~Кам`янської міської\~радищодо визначення способу участі батька у вихованні дитини. Відповідно до висновку виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 15 квітня 2024 року № 8-вих-20/362 про визначення [PERSON] порядку участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради вважає за доцільне: визначити [PERSON] порядок участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , таким чином: -у виді спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] , 2017 року народження, засобами телефонного, поштового, електронного, іншого зв`язку; -кожного четверга, п`ятниці та суботи забирати дитину до місця проживання батька за адресою: [ADDRESS] ; -на період канікул у зимовий та у літній період впродовж двох тижнів із правом батька самостійного вибору часу, способу та території проведення відпочинку, оздоровлення та дозвілля без участі матері; -в день народження батька [PERSON] (21 вересня) з 09-00 до 18-00 години; -в день народження дитини [PERSON] (12 липня) з 09-00 до 18-00 години. Всі зустрічі проводити за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] без її присутності. Таким чином з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має гарантоване законом та рівне з матір`ю дитини право на спілкування та участь у вихованні дитини, тому як дитина, коли це можливо, має рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить йому виховання в атмосфері любові і моральної, та матеріальної забезпеченості. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у спірних подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 758/5545/18 (провадження № 61-466св20), від 23 грудня 2021 року у справі № 202/412/20 (провадження № 61-18600св20). Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також з урахуванням найкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог; а саме: для позивача встановити наступний порядок участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , таким чином: у виді спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] , 2017 року народження, засобами телефонного, поштового, електронного, іншого зв`язку; кожного четверга, п`ятниці та суботи забирати дитину до місця проживання батька за адресою: [ADDRESS] ; на період канікул у зимовий та у літній період впродовж двох тижнів із правом батька самостійного вибору часу, способу та території проведення відпочинку, оздоровлення та дозвілля без участі матері; в день народження батька [PERSON] (21 вересня) з 09-00 до 18-00 години; в день народження дитини [PERSON] (12 липня) з 09-00 до 18-00 години. Всі зустрічі проводити за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] без її присутності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягають\~стягненню витрати\~по сплаті\~судового збору\~у розмірі\~1\~211,20\~грн.. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд зазначає, що позивач надав копію договору про надання правничої допомоги від 18.01.2024р.; копію додаткової угоди №1 від 18.01.2024р. до договору про надання правничої допомоги від 18.01.2024р.; акт виконаних робіт №1 від 22.01.2024 р. до договору про надання правничої допомоги від 18.01.2024 року, відповідно до змісту якого вбачається, що адвокат Плетенко К.Ю. свідчить про оплату [PERSON] , а [PERSON] підтверджує факт оплати грошової суми у розмірі 5 000,00 грн.. У зв`язку з вищезазначеним, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial