Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

Позивач 27.06.2024 звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, який зареєстрований 07.11.2020 посилаючись на те, що подружні відносини з відповідачкою фактично розірвані, спільного господарства не ведуть, шлюб має формальний характер. Зазначає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Надання строку для примирення не потрібне. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу буде проживати разом зі своєю матір`ю. Позивач в позовній заяві просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідачка повторно не прибула, про день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. З заявою до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась, відзив на позов не подала. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.11.2020 від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї, наміру поновлювати шлюбні відносини не мають. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.3,4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved