Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

До Мар`їнського районного суду Донецької області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Штангей Сергій Юрійович до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з батьком. В обґрунтування позивних вимог, позивач зазначає, що 03.02.2016 року було укладено шлюб між ним та [PERSON] , про що Калуським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління юстиції було зроблено актовий запис за №5. [INFO] у них народився син - [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції в Донецькій області було зроблено актовий запис №99. В подальшому, їх сімейне життя не склалося і вони почали окреме проживання. [INFO] в селі Шевченко Великоновоселківського району стався інцидент, в результаті якого [PERSON] разом із іншою дитиною отримали важкі поранення. Як вбачається із інформаційних джерел, вибух, який став причиною каліцтва матері та дитини, а також поставив під питання життя та здоров`я малолітнього [PERSON] , стався з вини співмешканця відповідачки, який приніс додому саморобний вибуховий пристрій, і почав розбирати його в домашніх умовах, чим наразив на небезпеку усю родину. На даний час, виходячи із міркувань безпеки та захисту прав дитини, [PERSON] проживає разом із батьком, який повністю забезпечує його усім необхідним, оскільки проживання разом із відповідачкою стало небезпечним для дитини, та і фактично неможливим, оскільки відповідачка фактично не може обходитись без стороннього догляду сама, не кажучи вже про малолітню дитину. Таким чином, з урахуванням обставин що склалися існує реальна загроза життю та здоров`ю дитини при проживанні разом із матір`ю, а встановлення факту самостійного виховання дитини позивачем без участі матері, та визначення місця проживання дитини разом із ним, необхідне для оформлення дитини в заклад освіти за фактичним місцем проживання із батьком, оформлення декларації із лікарем, та і з метою можливості повного та безперешкодного користування тими послугами, що надаються нашою державою. На підставі викладеного просить суд визначити місцем проживання сина разом з ним. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, направили на адресу суду заяву, де позовні вимоги підтримують та просили задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 03.02.2016 року Калуським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління юстиції було зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №5. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис №99, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до виписки №у/552 КП «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня», [PERSON] знаходилась на лікуванні у стаціонарі з 14.03.2024 р. зі скаргами на відсутність зору правого ока, майже відсутній зір лівого ока. Зі слів хворої, отримала вибухову травму 10.03.2024 року внаслідок вибуху гранати, яку вдома розбирав чоловік. Відповідно до медичної довідки Олександрівської клінічної лікарні м. Києва, згідно виписки з медичної карти [PERSON] знаходилась на лікуванні у стаціонарі з 26.03.2024 року по 05.04.2024 року з повним діагнозом: МВТ (09.03.2024 р.) ВОПС голови та обличчя, закрите ЧМП, забій головного мозку 1 ст., перелом гілки нижньої щелепи праворуч, рвана рана щоки праворуч, рвана рана лобної ділянки, множинні ВОСП обличчя. Анофтальм праворуч. Проникаюче корнеосклеральне поранення, гіфема, травматична катаракта, гемофтальм, внутрішньоочним стороннім тілом лівого ока. ВОСП правого плеча, грудної клітини, живота праворуч. Відповідно договору №77604/24П [PERSON] отримує послуги у м. Києві від ТОВ «Золотий вік України» у вигляді щоденного, цілодобового догляду, як особа що потребує такого догляду. Відповідно до акту від 25.04.2024 року, складеного та за підписом представників служби у справах дітей Калуської міської ради І.М.Гвоздецької та [PERSON] , за результатами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї малолітнього [PERSON] встановлено, що він проживає за адресою в [ADDRESS] разом з батьком - [PERSON] , його співмешканкою та сином співмешканки. Сім`я проживає у задовільних умовах. Батько самостійно займається вихованням та утриманням сина [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» це має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання батьківських обов`язків - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Кожна дитина відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Частинами 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя, зобов`язані поважати дітей. Передача дітей на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 4 статті 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. У відповідності з ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989р. (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. No789-ХІІ) та ч.ч.7 та 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин має здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ст. 3,76,79,80,175,184 ЦПК, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», статей 160, 161 СК України, відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України»,-

Outcome: approved