Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

10 липня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 19 липня 2024 року позовну заяву було залишено без руху. На виконання ухвали суду 19 серпня 2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 03 вересня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження по вищевказаній справі за уточненою позовною заявою та призначено справу до розгляду з викликом сторін. Позов мотивований тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.12.2010 №834846 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.12.2010 №28521924 позивачу на праві приватної власності належить 2/5 частки житлового будинку по [ADDRESS] . Інші 3/5 будинку належать [PERSON] . За вказаною адресою по теперішній час зареєстрований відповідач, який є сином позивача, але з 2012 року за цією адресою не проживає без поважних причин, будинок покинув добровільно, жодних перешкод у проживанні за місцем реєстрації йому не чинилося. За комунальні послуги не сплачує, його речі у будинку відсутні. Від зняття з реєстрації місця проживання відповідач ухиляється. Факт реєстрації відповідача у будинку створює позивачу перешкоди у реалізації прав користування та розпорядження належним йому майном, нарахування надмірних комунальних послуг, та складнощі з оформленням субсидії. Позивач звертався до Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради у відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб у Довгинцівському районі, але отримав відмову у знятті з реєстрації відповідча, тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за вказаною вище адресою. Позивач в судове засідання, призначене на 09.10.2024, з`явився, надав суду пояснення за змістом своїх позовних вимог, вказав, що його син допомоги в утриманні будинку не надає, там не проживає більше 10 років, оскільки під час розірвання шлюбу [PERSON] залишив квартиру колишній дружині та дітям, де вони увесь цей час і проживали, до того моменту, поки не продали її. Позивач документально є власником 2/5 часток будинку, але фактично це окремий житловий будинок, відособлений від будинку третьої особи [PERSON] , тому ухваленням рішення жодним чином не будуть порушені права співвласника на володіння та розпорядження майном. У добровільному порядку відповідач з реєстраційного обліку не знімається, що збільшує витрати позивача на оплату житлово-комунальних послуг та унеможливлює оформлення субсидії. У судове засідання, призначене на 24.10.2024, позивач не з`явився, надав суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання, призначене на 09.10.2024, з`явився, пояснив суду, що він дійсно є сином позивача, має зареєстроване місце проживання по [ADDRESS] . У вказаній оселі вже дуже давно не проживає, не є її власником. Добровільно зніматися з реєстраційного обліку не хоче, оскільки живе у орендованій квартирі, де не може зареєструвати своє місце проживання. Участі в утриманні будинку не приймає, має не дуже теплі відносини із батьком. У судове засідання, призначене на 24.10.2024, відповідач не з`явився, надав суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без його участі, проти задоволення позових вимог заеперечує у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позовної заяви. Третя особа у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду повідомлений належним чином, пояснень не надавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов до таких висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачу на праві приватної власності належить 2/5 частки житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2010 №834846, виданого державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори Кізіменку В.В. після смерті батька [PERSON] (а.с. 24-25) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.12.2010 №28521924, виданого КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інветаризації» (а.с. 23). Свідоцтвом про право на спадщину за законом закріплено, що 2/5 часток житлового будинку з господарчими спорудами в цілому складаються з житлового будинку А-1, загальною площею 62,8 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м., літньої кухні, водоколонки, вимощення та огорожі, що підтверджує аргументи позивача, що фактично це є окремий житловий будинок, користування яким жодним чином не порушує права третьої особи [PERSON] . Відповідно до відомостей з Реєстру Криворізької міської територіальної громади від 11.06.2024 № 8809, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 03.07.2012 (а.с. 22). Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб у Довгинцівському районі Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради 19.08.2024 позивачу відмовлено в знятті відповідача з зареєстрованого місця проживання (а.с. 26-28). Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з вимогами ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частиною 1 ст. 405 ЦК України визначено, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Разом із тим, частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Так, позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідач не проживає по [ADDRESS] з 2012 року. Відповідач дану обставину підтвердив, надаючи свої пояснення по суті справи. А, отже, даний факт сторонами визнається і не оспорюється. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, суд вважає доведеним та таким, що не підлягає доказуванню, факт того, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS] більше одного року. З огляду на надані відповідачем пояснення, основна причина, через яку він не бажає у добровільному порядку змінювати місце своєї реєстрації, це відсутність власного житла, де можливо було б зареєструвати нове місце проживання. Разом із цим, жодних доказів, які б підтверджували це твердження, відповідачем надано не було. [PERSON] не довів суду, що реєстрація місця проживання саме в будинку позивача надає йому будь-які преференції чи пільги або іншим чином впливає на реалізацію його прав чи зумовлює їх обмеження. Доказів того, що відповідач, як член родини позивача, надає йому протягом усього часу не проживання в будинку по [ADDRESS] матеріальну допомогу, зокрема, на оплату житлово-комунальних послуг, суду також надано не було. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житлом. З огляду на те, що цей закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язано з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Враховуючи вищезазначене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, такими, що здатні ефективно забезпечити захист житлових прав, та доходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, зокрема, і сплачений судовий збір, який згідно з кодом квитанції №4016-2594-0302-5772 від 08.07.2024 склав 1211, 20 грн.

Outcome: approved