Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

У лютому 2024 року позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача, у якому просив стягнути з останнього 39 900,00 грн. у якості відшкодування завданої матеріальної шкоди та 15 000,00 грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.10.2021 року в м. Києві по вулиці Луговій відбулось ДТП за участі транспортного засобу «Nisan» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . За даним фактом було відкрито кримінальне провадження №12021100050002298. Позивач зазначає, що він є власником транспортного засобу «Nisan» д.н.з. [NUMBER] , а [PERSON] керував вказаним транспортним засобом на підставі усної домовленості між сторонами. За доводами позивача, одразу після вказаних подій [PERSON] , неодноразово погоджувався відшкодувати позивачу усі збитки завдані внаслідок вчинення ним вказаного правопорушення. Однак, станом на сьогодні позивач жодної матеріальної компенсації від відповідача не отримав. 18.07.2022 року у кримінальному провадженні за фактом вказаної ДТП Оболонським районним судом міста Києва прийнято рішення про звільнення від кримінальної відповідальності - [PERSON] у зв`язку із примиренням із потерпілим, справа №756/19885/21. Відповідно до рахунку фактури №СФ-0000247 від 14.06.2023 року виданим ТОВ «СТО - БОЯР АВТО», вартість деталей та ремонтних робіт для відновлення пошкодженого транспортного засобу позивача внаслідок вище вказаного ДТП становить 39 900,00 грн. з врахуванням ПДВ. Окрім того, позивач вказує, що зазнав моральної шкоди, яка пов`язана із безпосереднім процесом досудового розслідування ДТП яка трапилась з вини [PERSON] , адже безпосередньо з місця вчинення правопорушення, належний позивачу транспортний засіб було евакуйовано на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів, а також визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, що фактично обмежено можливість користування позивачем вказаним майном. Разом з тим, позивач наголошує, що 13.10.2022 року, коли прибув до майданчика тимчасового тримання ТЗ для того аби забрати належний йому автомобіль, було виявлено відсутність 20 літрів дизельного палива, кришки бачка пального, а також гідропідсилювача керма. На підставі заяви позивача у Дніпровському УП ГУ НП м. Києві зареєстровано кримінальне провадження під №12022100040003630 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Позивач зазначає, що вказані події прямо пов`язані із вчиненням [PERSON] , кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, внаслідок якого була завдана матеріальна та моральна шкода позивачу, адже саме після ДТП з вини відповідача автомобіль було вилучено та поміщено на майданчик тимчасового тримання ТЗ, та значний період часу там утримувався. 02.04.2024 року представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву, у якому просив у позові відмовити, вказував, що рахунок СТО не є належним доказом розміру матеріального збитку, також вказував на необґрунтованість розміру моральної шкоди. Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити, при цьому ототожнював матеріальну шкоду з вартістю відновлювального ремонту. Представник відповідача в судовому засідання просив у позові відмовити. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши представників сторін, встановив наступне. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18.07.2022 року №756/19885/21 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку із примиренням із потерпілим, а кримінальне провадження закрито. У вищевказаній ухвалі суду вказано що, відповідно до обвинувального акту, 21.10.2021, близько 10-40 год., [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «Nissan» моделі «Primastar», р.н. [NUMBER] , рухаючись крайньою лівою смугою проїзної частини вул. Лугової, зі сторонй вул. Сім`ї Кульженків, в напрямку вул. Богатирської у м. Києві, будучи неуважним та не стежачи за дорожньою обстановкою, чим порушив вимоги п.п. 1.5 та 2.3 б) ПДР України, здійснив маневр перестроювання в крайню праву смугу руху, попередньо не переконавшись, що вказана зміна напрямку руху буде безпечною та не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, порушивши п. 10.1 ПДР України, продовжив рух крайньою правою смугою призначеної для руху маршрутних транспортних засобів проїзної частини вул. Лугової, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки «Mazda» моделі «323», р.н. [NUMBER] за кермом якого перебував [PERSON] , [INFO] , та здійснив наїзд на пішохода - інспектора УПП у м. Києві ДПП [PERSON] , [INFO] , який на той час здійснював перевірку документів у водія автомобіля марки «Mazda» моделі «323», р.н. [NUMBER] , котрий перебував у статичному положенні в крайній правій смузі призначеної для руху маршрутних транспортних засобів проїзної частини вул. Лугової. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Оцінивши зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про те, що ДТП сталося з вини [PERSON] . Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої даної статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до рахунку фактури №СФ-0000247 від 14.06.2023 року виданим ТОВ «СТО - БОЯР АВТО», вартість деталей та ремонтних робіт для відновлення пошкоджень транспортного засобу «Nissan» моделі «Primastar», р.н. [NUMBER] , власником якого є позивач, отриманих внаслідок вищевказаного ДТП становить 39 900,00 грн. з врахуванням ПДВ. Згідно ст. 22 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У відповідності до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 77, ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За ст. 25 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу укладають відповідно до вимог цивільного законодавства між замовником і виконавцем (договір, наряд-замовлення, накладна, квитанція). Істотними умовами договору про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу є найменування та місце розташування сторін за цим договором, перелік робіт з технічного обслуговування чи ремонту та термін їх виконання, вартість робіт та порядок розрахунків, перелік складових частин (матеріалів) використаних виконавцем, а також наданих замовником виконавцю для виконання робіт із технічного обслуговування або ремонту транспортного засобу, перелік документів який надається замовнику для підтвердження виконання технічного обслуговування чи ремонту та гарантійні зобов`язання виконавця щодо проведених робіт. За п. 4 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів затверджених наказом Міністерства Інфраструктури України 28.11.2014 року №615, які згідно п. 1 поширюються на правовідносини позивача із особою, яка здійснювала ремонт транспортного засобу повинні містити істотні умови відповідно до ст. 25 Закону України «Про автомобільний транспорт». Згідно розділу 5 п. 7 Правил, документами, що підтверджують надання послуги є акт приймання-передачі КТЗ після надання послуг із технічного обслуговування чи ремонту, наряд-замовлення підписаний контролером якості та замовником, документ, що підтверджує оплату послуг, рахунок-фактура. Вказані правила у своїх додатках передбачають чіткий зразок наряду замовлення на виконання робіт та акт прийому передачі КТЗ, чого позивачем до суду надано не було. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкові зобов`язання у особи, яка надає послуги, виникають з дати вчинення замовником та виконавцем послуги певних дій, направлених на отримання послуги. Таким чином, Рахунок-фактура не є підставою для виникнення податкових зобов`язань з надання послуг щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Зазначені зобов`язання можуть виникнути лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником податку ПДВ. Тобто, у випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу або проведення його особою, яка не є платником ПДВ - податкові зобов`язання не виникають. Таким чином, ініціюючи перед судом вимоги про стягнення із заподіювача шкоди 39 990,00 грн. позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження відновлення транспортного засобу та вартості проведених ремонтних робіт, тому у задоволенні вимог у цій частині слід відмовити. Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Також, відповідно до п. 5 цієї ж Постанови Пленуму Верховного суду України, обов`язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. При визначенні розміру моральної шкоди слід зазначити, що відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості». На думку суду, доводи позивача щодо крадіжки на штраф майданчику деталей з його автомобіля, не впливають на розмір моральної шкоди завданої відповідачем, оскільки відповідальність за вказані дії мають нести винні особи. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд вбачає справедливим та розумним стягнути з відповідача на користь позивача грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 4 000,00 грн. у зв`язку із пошкодженням майна, яке безперечно мало місце. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial