Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] , за результатом розгляду якого позивач просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на спадкове майно в розмірі 1/2, яке залишилося після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: гараж багатобоксовий в ГАК «Юпітер» [NUMBER] за адресою м. Київ, проспект Науки 119-Б , загальна площа якого становить 37,3 кв.м. В обґрунтування позову вказує, що чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Згодом була відкрита спадкова справа №401/2021, а спадкоємцями за законом визначено позивача та її сина [PERSON] . Син, однак, також помер [INFO] . Гараж був збудований подружжям [PERSON] та [PERSON] під час їхнього шлюбу. [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на цей гараж 27.03.1998 року, однак, як з`ясувалось, оригінал свідоцтва виявився втраченим. Через вказану обставину нотаріус не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину, оскільки відсутній документ, який підтверджував би право власності покійного на гараж. Ухвалою судді від 27.05.2024 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. 17.06.2024 системою «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, яким представник відповідача заперечує проти задоволення позову, вказуючи на те, що відсутні документи, які підтверджують право власності покійного [PERSON] на гаражний бокс № [NUMBER] у ГБК «Юпітер». Згідно зі ст. 1216 та 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять лише ті права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Оскільки право власності на гараж не було зареєстроване за життя [PERSON] , [PERSON] , як спадкоємиця не має право на набуття вказаного майна. Ухвалою суду від 25.09.2024 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 09.03.1996р. між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 108, що вбачається із свідоцтва серії [NUMBER] , виданого повторно Печерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві від 20.05.2021 року. [INFO] помер [PERSON] , про що складено актовий запис №194 Подільським районним у місті Київ відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.04.2021. 30.09.2022 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.О. винесено постанову про відмову у чиненні нотаріальної дії № 4459/02-31. Постанова державного нотаріуса мотивована тим, що в [PERSON] та [PERSON] відсутні документи, що посвідчують право власності померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на зазначений гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК «Юпітер», що розташований за адресою: місто Київ, проспект Науки 119-Б , а також у зв`язку з відсутністю реєстрації такого права власності, відповідно до вимог чинного законодавства. 18.06.2024 до суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №401/2021, яка заведена відносно майна покійного [PERSON] , з матеріалів якої вбачається, що свідоцтво про право власності на гараж багатобоксовий, видане [PERSON] 27.03.1998 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, яке підтверджує право приватної власності [PERSON] на гаражний бокс № [NUMBER] у гаражно-будівельному кооперативі «Юпітер», розташований за адресою: м. Київ, Печерський район, проспект Науки, 119-Б, площа гаража становить 19,00 кв. м. Свідоцтво було видано на підставі наказу №147-С/ГК від 20 березня 1998 року. З довідки №3159 від 06.09.2021, виданої комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (КП КМР «КМ БТІ»), вбачається, що на запит Другої київської державної нотаріальної контори від 06.08.2021 року надано інформацію, що гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК «Юпітер» на проспекті Науки, 119-Б у м. Києві зареєстрований за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 27.03.1998, наказа №147-С/ГК від 20.03.1998 року. Дата проведення реєстрації в БТІ - 03.07.1998 року, за реєстровим номером 21714. З довідки №4407 від 02.11.2021 року, виданої комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (КП КМР «КМ БТІ»), вбачається, що згідно з проведеною технічною інвентаризацією загальна площа гаражного боксу [NUMBER] в ГБК «Юпітер», розташованого за адресою: м. Київ, проспект Науки, 119-Б , становить 37,3 кв. м. З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцями першої черги після померлого є позивачка та син померлого - [PERSON] , який, за відомостями, наданими самою позивачкою, помер [INFO] . Інших спадкоємців першої черги судом не встановлено. До набрання чинності ЦК України, тобто до 01.01.2004р., та Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-1V «Про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно» виникнення у особи права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права та відповідно до статей 90, 101 ЗК Української РСР 1970 року разом з правом власності на будівлю до громадянина переходило права користування земельною ділянкою, якщо будівля розташована на землях міст та селищ міського типу. Відповідно до статті. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав, на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Отже, з наданих документів можна дійти висновку, що гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК «Юпітер» на праві приватної власності належав [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 27 березня 1998 року, а також відповідними довідками КП КМР «КМ БТІ» від 06.09.2021 року та 02.11.2021 року, які підтверджують реєстрацію права власності та технічні показники об`єкта, а чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство не вимагало обов`язкової реєстрації нерухомого майна, а тому [PERSON] був власником вказаного нерухомого майна. У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319). Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття: спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статею1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.ст.1, 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, і до нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси, відноситься також і видача свідоцтва про право на спадщину. Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2022р. №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса (п.3 глави 7 розділу І). Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (п.4.16 глави 10 розділу її). Звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно можливе, якщо необхідний нотаріусу правовстановлюючий документ було пошкоджено, зіпсовано або втрачено, і отримати дублікат неможливо через відсутність відповідних документів в органах, що їх видавали, чи у їх правонаступників, чи в архівних установах. Крім того, згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державка реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає . Вказані правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 92.5/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15; від 24 січня 2020 року у справі №910/10987/18. Таким чином, в зв`язку зі смертю власника майна - [PERSON] отримати правовстановлюючі документи, які б посвідчували його право власності на нерухоме майно - гараж, неможливо. А тому, відповідно, в нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину чоловіка позивач не може. Оцінивши надані докази в їх сукупності, враховуючи, що незаконність набуття померлими права на спадкове майно судом не встановлено, позивачка у справі є спадкоємцем першої черги, суд вважає обґрунтованими вимоги щодо визнання за нею права власності на 1/2 нерухомога майна, так як досліджені докази свідчать про неможливість оформити спадщину в нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючих документів. Судові витрати залишаються за позивачем, оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача.

Outcome: approved