Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

29.02.2024 р до суду надійшла вказана заява, в якій позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та вирішити питання судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували в фактичних шлюбних відносинах і [INFO] у них народився син [PERSON] . Як зазначив позивач, відповідачка, проживаючи в Україні, не мала постійно місця проживання, весь час вживала алкогольні напої та зловживала наркотичними і психотропними препаратами, через що проходила декілька раз реабілітацію в центрах церкви "Спасіння". 25 липня 2022 рокувідповідач без його дозволу вивезла їх неповнолітнього сина [PERSON] за кордон. Жодних даних щодо місця перебування дитини йому не надавала, також намагалася його шантажувати особисто та за допомогою суду. У вересні 2022 року позивач повернулась до міста Києва та повідомила про місце перебування її та дитини, а також повідомила йому, що у неї онкозахворювання легень. [PERSON] зазначив в позові, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала справа про стягнення аліментів, з нього на користь відповідачки та утримання дитини. Також звернув увагу на те, що відповідачку на даний час відсторонено від виконання батьківських обов`язків, а їх дитину - [PERSON] , [INFO] , передано під тимчасову опіку [PERSON] , з постійним місцем проживання [ADDRESS] , за фактичною адресою [ADDRESS]. Так, 26 червня 2023 року рішенням Районного суду Праги 6 по справі №0 Nc 18008/2023-22, вирішено передати неповнолітнього під тимчасову опіку [PERSON] , [INFO] , з постійним місцем проживання [ADDRESS] , за фактичною адресою [ADDRESS]. 26 липня 2023 року рішенням Муніципального суду у Празі, як суду апеляційної інстанції, підтверджене рішення суду першої інстанції фактичними обставинами. Як зазначив позивач, відповідачка веде нездоровий та аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, та вживає наркотичні засоби, не у повній мірі усвідомлює значення своїх дій, чим створює загрозу для дитини, а тому за переконанням позивача має бути позбавлена батьківських прав. Ухвалою судді від 05.03.2024 вкаазний позов залишено без руху, надано час для усунення недоліків. 07.03.2024 р. від позивача надійшла заява про усунення недоліків, з якої вбачається, що вимоги ухвали суду виконано та подано нову редакцію позовної заяви (а.с.40-45). Ухвалою судді від 12.03.2024 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання(а.с. 58). 25.03.2024 р. до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача проти вимог позивача заперечував, з підстав його необгрунтованості. Також зазначив, що відповідач підтверджує та не заперечує наявність рішення районного суду Праги 6 від 27.06.2023 року на яке посилається позивач, на підставі якого дитину було вилучено та передано під опіку [PERSON] . Однак це рішення є застосуванням тимчасового заходу. Такій захід було застосовано не назавжди, а на певний період. Пізніше, 06.12.2023 року окружним судом Праги 6 було прийнято інше рішення яким встановлено відсутність підстав для подальшого вилучення дитини, встановлено відсутність будь якої загрози з боку матері (відповідача) для дитини, встановлено доцільність повернення дитини матері (відповідачу), попередній захід скасовано та повернуто дитину матері (відповідачу). Так, рішенням (Постановою) Окружного суду Праги 6 від 06.12.2023 року попередній захід скасовано а дитину - [PERSON] повернуто Відповідачу - матері, [PERSON] . Приймаючі рішення про повернення дитини матері (відповідачу) та обґрунтовуючи своє рішення суд зазначив наступне «…29 листопада 2023 року матір подала клопотання про скасування вищевказаного попереднього заходу, в якому вона заявила, що у справі про батьківську відповідальність щодо неповнолітньої дитини на початку липня 2023 р. в німецькому місцевому суді міста Бад-Лібенверд розпочато провадження з документальною позначкою 21 F 221/23, а матір 24.07.2023 була заслухана колізійним опікуном п. [PERSON]. У судовому засіданні 1 серпня 2023 року матір подала звіт дитячих лікарів від 11.07.2023, в якому підтверджується проходження неповнолітнім медогляду та звіт від 25.07.2023, що підтверджує відсутність в її організмі наркотичних та психотропних речовин. На цьому засіданні суд погодився, що мати проживатиме з неповнолітнім за адресою [ADDRESS] 15926 громада Гайдеблік з пані [PERSON] , яка підтвердила це. Згодом суд присудив матері пройти медичний огляд на предмет вживання нею наркотичних чи психотропних речовин. Це дослідження було проведено в університетській лікарні Берліна «Шаріте», інститут судової медицини, судова токсикологія. Згідно з результатами, протягом останніх 6 місяців перед забором волосся, мати не вживала наркотичні речовини, фармацевтичні речовини та алкоголь, тобто навіть на дату 15.06.2023 р. вона не було під їх впливом. Постановою від 12 листопада 2023 року німецький місцевий суд Бад Лібенверда вирішив, припинити справу про батьківську опіку без вжиття заходів судового впливу на родину, коли він заявив, що звіт показав, що у матері не було виявлено жодних ознак регулярного або частого вживання наркотиків чи алкоголю. Під час домашнього огляду було встановлено, що квартира чиста та прибрана, а мати водила неповнолітнього на регулярні медичні огляди. Водночас фінансово мати забезпечена виплатами від служби зайнятості. Тож немає причин відмовляти матері у догляді за дитиною. За висновком суду мати здатна доглядати та виховувати дитину…». На підставі цього рішення суду, 16.12.2023 року, дитину - [PERSON] повернуто матері - Відповідачу [PERSON] . І з того часу дитина мешкає з нею в Німеччині. Крім того, відповідно до Висновку відділу у справах молоді, сім`ї та освіти районної адміністрації Альба-Ельстер - … «сьогодні місцевий офіс відвідав вдома пані [PERSON] . Мати дитини живе в трикімнатній квартирі в Герцбері . Квартира була в чистому та охайному стані. Панувала затишна атмосфера. У [PERSON] своя дитяча кімната в якій знаходяться з любов`ю приготоване ліжко, комод, шафа та іграшки. Їжі на кухні достатньо, холодильник добре укомплектований. Дрібниці ще потребують ремонту. Однак це не впливає на повсякденне життя дитини вдома. У [PERSON] є місце в дитячому садку «Spatzennest» в Герцберзі , яке він міг би зайняти. Там є місцевий педіатр. Є звіт з попередньої практики педіатра. З нього видно, що були регулярні візити до педіатра для оглядів і щеплення. [PERSON] отримує допомогу від центру зайнятості, щоб родина була забезпечена. Згідно з негативним результатом медичного висновку (аналізу волосся), немає жодних заперечень проти повернення дитини на виховання та господарство матері дитини пані [PERSON] . Особливо в [PERSON] віці для збереження зв`язку з матір`ю дитини важливий регулярний і постійний контакт. Пані [PERSON] не змогла відвідати контактні зустрічі в празі через її фінансовий стан. Тому важливо якомога швидше повернути [PERSON] до Німеччини. З точи зору місцевого офісу, подальші заходи сімейного суду не потрібні…» Крім того відповідно до Відповіді на звернення до Міністерства Закордонних справ України - «На звернення щодо вилучення чеськими соціальними службами Вашого сина [PERSON] повідомляємо таке. Згідно з інформацією, отриманою Посольством України у Федеративній Республіці Німеччина, малолітнього сина вам було повернуто 16.12.2023 року». Крім того відповідно до Повідомлення соціального працівника освіти управління у справах молоді, сім`ї та освіти Філії Бад-Лібенверда - «Шановна пані [PERSON] , цим підтверджую, що Ваш син [PERSON] знову постійно проживає у нашому домогосподарстві з 16.10.2023 року…». Отже, відповідача не відсторонено від виконання батьківських обов`язків відносно дитини (як зазначено у позовній заяві), дитина перебуває під вихованням відповідача. Відсутність загрози з боку Відповідача, належне утримання та виховання Відповідачем дитини, можливість подальшого здійснення виховання та догляду за дитиною Відповідачем, а також відсутність будь яких протипоказань до виховання дитини Відповідачем підтверджена та встановлена судовими рішеннями Європейських країни (за місцем мешкання дитини) та відповідними службами Німеччини та Чехії що здійснюють контроль за належним утриманням, доглядом та вихованням дітей які мешкають на території Європейських країн, а тому за переконанням представника відповідача позов є безпідставним та задоволенню не підлягає (а.с. 70-77). 02.04.2024 р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач на вимогах позову наполягав з підстав викладених в позовній заяві. Крім того, заначив, що дитина тривалий час перебувала під опікою сторонніх осіб, мати дитини отримуючи достатні кошти для проживання в Німеччині, не виявляла бажання зустрітися з дитиною. На його думку, немає жодних гарантій, що відповідач не розпочне знову вживати заборонені речовини, чим поставить під загрозу подальший розвиток дитини та його безпеку (а.с. 119-125). 15.04.2024 р. до суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, в якому останній проти вимог позивача заперечував з підстав викладених у відзиві на позов. Також зазначив, що з відповідачем дійсно стався неприємний випадок у зв`язку з яким її дитину було вилучено та передано сторонній особі (як попередній захід), але після цього, відповідач, своєю поведінкою, наполегливістю, ініціюванням судових процесів довела, в судовому порядку, що вона не є наркозалежною чи такою, що зловживає спиртними напоями, довела відсутність підстав для позбавлення її батьківських прав чи вжиття інших заходів, довела необхідність та можливість повернення їй дитини, що і було зроблено та дитину повернуто їй (а.с. 136-138). 21.06.2024 до суду від Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, надійшов висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 177-180). Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 18.07.2024 р., клопотання позивача про витребування доказів (а.с.160-161) повернуто позивачу, оскільки про такий доказ, позивач в позовній заяві не зазначав, не зазначав причини чому не зміг подати доказ у встановлений законом строк з об`єктивних причин (а.с. 182-185). Ухвалою суду від 18.07.2024 р. у справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с. 186). 09.09.2024 р. до суду від позивача надійшло клопотання про забезпечення доказів у справі (а.с. 217-218). 11.10.2024 р. до суду від позивача повторно надійшло аналогічне клопотання про забезпечення доказів у справі. Вказане клопотання розглянуто в судовому засіданні 14.10.2024 р. Ухвалою суду від 14.10.2024 р. в задоволенні поданого клопотання, відмовлено. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідач, проти задоволення позову заперечував з підстав його необгрунтованості. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяви, в якій просив справу слухати за його відсутності (а.с. 176, 191). Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Судом встановлено, та не оспорюється учасниками процесу, що сторони по справі тривалий час перебували у фактичних шлюбних відносинах. 15.04.2022 р. у сторін народився син [PERSON] . Позивач по справі [PERSON] є батьком м, а відповідач [PERSON] матір`ю дитини (а.с. 9). З висновку органу опіки та піклуванняСвятошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 12.06.2024 №107-4357 вбачається за недоцільним позбавляти батьківськх прав гр. [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 177-180). Судом досліджувались обставини справи, які викладені позивачем в позовній заяві. На підставі рішення районного суду Праги 6 від 26 червня 2023 року неповнолітнього [PERSON] , [INFO] було передано під опіку [PERSON] , [INFO] з постійним місцем проживання [PERSON] , 155 00 Прага. На підставі постанови Окружного суду Праги 6 від 06 грудня 2023 року скасовано попередній захід, призначений постановою Окружного суду Праги 6 від 26 червня 2023 року. Крім того, відповідно до Висновку відділу у справах молоді, сім`ї та освіти районної адміністрації Альба-Ельстер - … «сьогодні місцевий офіс відвідав вдома пані [PERSON] . Мити дитини живе в трикімнатній квартирі в Герцбері . Квартира була в чистому та охайному стані. Панувала затишна атмосфера. У [PERSON] своя дитяча кімната в якій знаходяться з любов`ю приготоване ліжко, комод, шафа та іграшки. Їжі на кухні достатньо, холодильник добре укомплектований. Дрібниці ще потребують ремонту. Однак це не впливає на повсякденне життя дитини вдома. У [PERSON] є місце в дитячому садку «Spatzennest» в Герцберзі , яке він міг би зайняти. Там є місцевий педіатр. Є звіт з попередньої практики педіатра. З нього видно, що були регулярні візити до педіатра для оглядів і щеплення. [PERSON] отримує допомогу від центру зайнятості, щоб родина була забезпечена. Згідно з негативним результатом медичного висновку (аналізу волосся), немає жодних заперечень проти повернення дитини на виховання та господарство матері дитини пані [PERSON] . Особливо в [PERSON] віці для збереження зв`язку з матір`ю дитини важливий регулярний і постійний контакт. [PERSON] не змогла відвідати контактні зустрічі в Празі через її фінансовий стан. Тому важливо якомога швидше повернути [PERSON] до Німеччини ». Як вбачається з листа Міністерства закордонних справи України від 22 грудня 2023 року малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , повернуто матері [PERSON] 16 грудня 2023 року. На даний час матір з сином мешкають за кордоном - в Німеччині. Таким чином, встановлено, що відповідача не відсторонено від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, дитина перебуває під вихованням відповідача. Відсутність загрози з боку відповідача, належне утримання та виховання відповідачем дитини, можливість подальшого здійснення виховання та догляду за дитиною відповідачем а також відсутність будь яких протипоказань до виховання дитини відповідачем підтверджена та встановлена судовими рішеннями Європейських країни (за місцем мешкання дитини) та відповідними службами Німеччини та Чехії що здійснюють контроль за належним утриманням, доглядом та вихованням дітей які мешкають на території Європейських країн. Окрім того, слід заначити, що постановою Київського апеляційного суду від 28.06.2024 р., рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2024 року скасовано та постановлено нове судове рішення., яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, щомісячно з подальшою індексацією щомісячно, починаючи з 25 квітня 2023 року до 26 червня 2023 року та з 16 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто, до [INFO] . У задоволенні позову про стягнення аліментів за період з 26 червня 2023 року до 16 грудня 2023 року відмовлено (а.с.196-205). Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що мати дитина ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в її діях вини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини не буде забезпечувати інтереси самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а також, що неналежне виконання нею її батьківських обов`язків створило загрожу життю дитини, про що суду не надано жодного доказу. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю, однак, враховуючи поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, її слід попередити, що у разі продовження такої поведінки вона може бути позбавлена батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В обгрунтування понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 19000,00 грн., представник відповідача надав до суду договір про надання правової допомоги адвокатом від 20.04.2023 р. (а.с. 113-115), акт виконаних робіт щодо надання правової (правничої) допомоги від 15.04.2024 (а.с. 181). Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК). Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами такої діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. А отже, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні позову. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на те, що справа є значної складності, досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в загальному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з позивача витрати за надання правової допомоги на користь відповідача в сумі 100 00 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи.

Outcome: approved