Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] , поданої в її інтересах представником адвокатом Вуж Д.В., до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позовна заява обґрунтована тим, що\~09.07.2016 між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що 09.07.2016 зроблено відповідний актовий запис за № 973. Від шлюбу у подружжя [INFO] народився син - [PERSON] . Дитина проживає з матір?ю. У позовній заяві зазначено, що сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Кожна зі сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім?ю. Позивач з відповідачем спільне господарство не ведуть. 3a глибоким переконанням позивача подального сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Подальше збереження сім?ї є неможливе. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано для розгляду судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.08.2024 відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження на 04.09.2024. 23.08.2024 на адресу суду від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та заява про визнання позовних вимог в повному обсязі. У своїй заяві відповідач зазначив, що надання строку на примирення не потребує, наслідки визнання позову відомі, їх додаткового роз`яснення судом не потребує. 03.09.2024 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про залишення без розгляду позовної заяви, в частині визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з його матір`ю [PERSON] , [INFO] . У підготовче судове засідання, призначене на 04.09.2024 з`явився представник позивача адвокат Вуж Д.В. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у справі. Ухвалою суду від 04.09.2024 залучено до участі у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини Орган опіки та піклування Приморської районного адміністрації Одеської міської ради як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та зобов`язано надати письмовий висновок щодо доцільності (недоцільності) щодо визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю. У підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 10.10.2024. У підготовче судове засідання 10.10.2024 учасники справи не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце судового засідання. Про причини неявки до суду не повідомили. 10.10.2024 від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача та підтримання позовних вимог в частині розірвання шлюбу в повному обсязі. Інші учасники справи клопотання та заяви до суду не подавали. Згідно ч. 1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). З метою недопущенні затягування строків розгляду справи, з урахуванням визнання позову відповідачем, не надходження відзиву на позовну заяву, а також інших заяв по суті справи, та наданням до суду заяви про розгляд справи за відсутності відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з огляду на неявку всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, вислухавши доводи учасників справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються, відповідно до ч. 3 ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Приписами ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрували 09.07.2016 року шлюб, про що 09.07.2016 складено відповідний актовий запис № 973. Шлюб зареєстрований Приморським\~відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Після реєстрації шлюбу прізвище: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с. 7). Подружжю видано повторно свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 20.07.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Згідно наданої суду копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що у [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , про що 20.03.2018 складено відповідний актовий запис № 1322, місце реєстрації: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 11). Позивачем [PERSON] виявлено бажання розірвати шлюб із [PERSON] . Відповідач позовні вимоги визнав, зазначив, що надання строку на примирення не потребує. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, проте, як встановив суд, позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. У позовній заяві зазначено, що позивач вважає, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, а спроби примирення не принесли жодних результатів. Відповідач зазначив, що не потребує надання строку на примирення. Суд дійшов висновку, що у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на подальше існування сім`ї, подальше існування сім`ї не можливе. Бажання і право одного з них на розірвання шлюбу не може бути порушено. З огляду на викладене, наявні підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Приморським\~відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що 09.07.2016 складено відповідний актовий запис № 973. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч.2 ст. 114 СК України). Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо заяви представника позивача про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Приписами статті 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Враховуючи викладене, суд вбачає підстави для залишення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини в частині вимог про визначення місця проживання дитини - без розгляду, оскільки це не суперечить закону та відповідає інтересам учасників справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов наступного висновку. Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Сплата судового збору за подання позовної заяви про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини підтверджена платіжною квитанцією № 3325-8305-9151-0122 від 22.07.2024 на суму 1211,20 гривень, та платіжною квитанцією № 5794-2682-4669-3008 від 22.07.2024 на суму 1211,20 гривень (а.с. 5-6). Суд встановив при відкритті провадження у справі факт зарахування суми судового збору до спеціального фонду державного бюджету. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням). Таким чином, за змістом наведеної норми вказаного\~Закону\~у випадку залишення судом позову без розгляду на підставі відповідної заяви позивача сплачена останнім сума судового збору не повертається. Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.01.2022 (справа № 449/1290/20, провадження № 61-18698св21), а також постанові Верховного Суду від 20.05.2024 (справа № 202/16597/23, провадження № 61-2159св24). Таким чином, оскільки заява про визнання позову відповідачем надійшла до суду 23.08.2024, тобто до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків від суми сплаченого судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу, тобто 605,60 гривень, а також стягнення з відповідача на користь позивача 50 відсотків суми судового збору за задоволену позовну вимогу про розірвання шлюбу - у розмірі 605,60 гривень.

Outcome: approved