Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

У квітні 2024 року адвокат Дьячук Наталія Валеріївна, яка діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою про визнання недійсним Свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , виданого 29 січня 2002 року виконкомом Фастівецької сільської ради Фастівського району Київської області та визнання права власності в рівних частках на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. У своїй\~позовній заяві\~позивачі посилаються\~на наступні\~обставини.\~Починаючи з 1985\~року \~позивачі постійно\~проживають та\~зареєстровані в\~будинку [ADDRESS] ,\~тобто добросовісно володіють будинком і продовжують відкрито володіти будинком протягом 39 років. За весь час проживання в будинку позивачі фактично наділені правами та обов`язками власників будинку, тобто сплачували комунальні платежі, проводили ремонтні роботи (які значно збільшили вартість будинку). Згідно Відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно власником будинку є Приватне сільськогосподарське підприємство «Фастівецьке» (код ЄДРПОУ 03756033). Підставою набуття права власності зазначене Свідоцтво про право власності б/н видане 29.01.2002 року виконкомом Фастівецької сільської ради. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] підставою для його видачі є рішення Фастівецької сільської ради № 2 від 29 січня 2002 року. Згідно довідки Фастівецького старостинського округу № 113 від 06.10.2021 року перевіркою наявної документації у Фастівецькому старостинському окрузі встановлено, що Фастівецькою сільською радою 29 січня 2002 року питання «Про визнання права приватної власності за ПСП «Фастівецьке» на житловий будинок в [ADDRESS] не розглядалося та не приймалося. Фактичною ж підставою видачі Свідоцтва про право власності на житловий будинок стало рішення виконавчого комітету Фастівецької сільської ради № 2 від 29.01.2002 року «Про визнання права власності на жилі будинки», відповідно до якого за ПСП «Фастівецьке» визнано право власності на житлові будинки в с. Фастівець Фастівського району Київської області (згідно Списку), зокрема право власності на житловий будинок [ADDRESS] . 26 вересня 2011 року рішенням Апеляційного суду Київської області у справі № 22ц-4247/2011 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Фастівецької сільської ради, треті особи [PERSON] , ПСП «Фастівецьке», [PERSON] визнано незаконним та скасоване рішення виконкому Фастівецької сільської ради Фастівського району Київської області від 29 січня 2002 року та визнано недійсним та скасоване свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Враховуючи те, що судовим рішенням визнано недійсним та скасоване рішення виконавчого комітету Фастівецької сільської ради, яке стало підставою видачі Свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , то є всі законні підстави для визнання недійсним Свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позивачі протягом 39 років використовують житловий будинок [ADDRESS] для власного проживання, фактично наділені правами та обов`язками власника, але оформити своє право власності не мають можливості, оскільки ПСП «Фастівецьке», яке рахується власником житлового будинку фактично власником не може вважатися відповідно до вимог законодавства, так як підстава набуття права власності скасована судом. Саме тому позивачі звернулися до суду з позовом про визнання недійсним Свідоцтва про право власності на житловий будинок б/н. виданого 29 січня 2002 року виконкомом Фастівецької сільської ради Фастівського району Київської області та визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2024 матеріали цивільної справи надійшли в провадження судді Ковалевській Л.М. 26 квітня 2024 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, а також витребувано з архіву Фастівського міськрайонного суду Київської області завірену копію рішення Апеляційного суду Київської області від 26.09.2011 року у справі № 22ц-4247/2011 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Фастівецької сільської ради, треті особи: [PERSON] , ПСП «Фастівецьке», [PERSON] , яким визнано незаконним та скасоване рішення виконкому Фастівецької сільської ради Фастівського району Київської області від 29.01.2022 року; витребувано у приватного сільськогосподарського підприємства «Фастівецьке» завірену копію Свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , виданого 29.01.2002 року виконкомом Фастівецької сільської ради. 20 серпня 2024 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Фастівського міськрайонного суду Київської області\~з викликом учасників справи. Представник позивачів звернулась з заявою до суду, в якій просила розгляд справи проводити без участі представника та позивачів, проти винесення заочного рішення не заперечувала. 15.10.2024 через систему «Електронний суд» від представника третьої особи Фастівської міської ради надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Третя особа - ВПВ рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку загального позовного провадження шляхом неодноразового направлення на офіційну зареєстровану адресу судових викликів, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач ПСП «Фастівецьке», яке належним чином повідомлене про розгляд справи в порядку загального позовного провадження шляхом неодноразового направлення на офіційну зареєстровану адресу судових викликів та розміщення оголошень на сайті «Судова влада України», не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено,\~що з 1985 року позивачі постійно проживають в будинку [ADDRESS] . Згідно витягу з Реєстру Фастівської територіальної громади від 27 лютого 2024 року місце реєстрації [PERSON] у зазначеному будинку задеклароване з 12 лютого 1986 року по теперішній час (а.с. 46-47). \~ \~ \~ \~10 серпня 2001 року рішенням Фастівського районного суду Київської області (яке вступило в законну силу) у справі № 2-303 встановлено, що рішенням правління колгоспу «Заповіт Ілліча» від 31.08.1985 року [PERSON] прийнято в члени колгоспу і йому та членам сім`ї, зокрема позивачам [PERSON] та [PERSON] надано для проживання вільний жилий будинок в [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~З 1985 року позивачі фактично наділені правами та обов`язками власника будинку, передбаченими ст.322 ЦК України, тобто сплачували комунальні платежі, проводили ремонтні роботи (які значно збільшили вартість будинку), доказом слугують - довідка ПСП «Фастівецьке» № 123 від 31 травня 2001 року, відповідно до якої вартість будинку складала 14780 гривень, а відповідно до довідки № 488 від 05.06.2001 року вартість будинку збільшилась до 16571 грн., зокрема за рахунок гаража, який позивачі побудували за власний кошт. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 344 ЦК України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. За змістом наведених норм права, позивачі мають довести, окрім відкритості, безперервності і давності володіння нерухомим майном, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння. Ознака добросовісності присутня у тому випадку, коли володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Цей висновок Верховний Суд зробив у Постанові від 27.09.2018р., по справі № 571/1099/16-ц та Постанові від 31.10.2018р., по справі № 683/2047/16-ц. Отже, для застосування набувальної давності добросовісний набувач має довести, що майно, яким він заволодів, є чужим, тобто належить іншій особі, а у самого добросовісного набувача на момент заволодіння майном були відсутні передбачені законом підстави для набуття власності на нього і він не знав і не міг знати про це. До того ж, таке заволодіння має бути правомірним. Застосування до набувальної давності презумпції добросовісності не відповідає буквальному змісту ст. 344 ЦК, оскільки в силу ч. 5 ст. 12 ЦК презумпція добросовісності діє тоді, коли законом встановлені правові наслідки недобросовісного здійснення особою свого права (частини 1, 3 ст. 388 ЦК), тоді як ст. 344 ЦК вказує на правомірні дії щодо добросовісного заволодіння чужим майном. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного документа, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування положень частини першої статті 344 ЦК України. До цього висновку дійшов Верховний Суд України в Постанові від 27.09.2018р., по справі № 571/1099/16-ц. Зазначене тлумачення норм права щодо інституту набувальної давності є усталеним у судовій практиці. У постанові від 19.09.2018р., по справі № 296/6949/17 Верховний Суд звернув увагу, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Окрім цього суд застосовує усталене у судові практиці тлумачення норм закону щодо неможливості застосування інституту набувальної давності до незавершеного будівництва. Так, постанова Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №357/1902/16-ц містить таку правову позицію. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). За правилами частини першої статті 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Положеннями частини другої вказаної статті передбачено, що безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 272262232 від 28.08.2021 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві приватної власності за Приватним сільськогосподарським підприємством «Фастівецьке» (код ЄДРПОУ 03756033) на підставі свідоцтва про право власності б/н виданого 29.01.2002 року виконкомом Фастівецької сільської ради. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на житловий будинок [ADDRESS] накладено арешт. Підставою для державної реєстрації обтяження зазначена постанова про арешт майна боржника серії 24333317 від 24.10.2018 року, видавник ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області, номер запису про обтяження 28836070, особа, майно якої обтяжується: Приватне сільськогосподарське підприємство «Фастівецьке» (код ЄДРПОУ 03756033). Підставою набуття права власності зазначене Свідоцтво про право власності б/н видане 29.01.2002 року виконкомом Фастівецької сільської ради. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] підставою для його видачі є рішення Фастівецької сільської ради № від 29 січня 2002 року. Відповідно до довідки Фастівецького старостинського округу № 113 від 06.10.2021 року перевіркою наявної документації у Фастівецькому старостинському окрузі встановлено, що Фастівецькою сільською радою 29 січня 2002 року питання «Про визнання права приватної власності за ПСП «Фастівецьке» на житловий будинок в [ADDRESS] не розглядалося та не приймалося (а.с.48). Підставою видачі Свідоцтва про право власності на житловий будинок стало рішення виконавчого комітету Фастівецької сільської ради № 2 від 29.01.2002 року «Про визнання права власності на жилі будинки», відповідно до якого за ПСП «Фастівецьке» визнано право власності на житлові будинки в с. Фастівець Фастівського району Київської області (згідно Списку), зокрема право власності на житловий будинок [ADDRESS] . 26\~вересня 2011\~року рішенням\~Апеляційного суду\~Київської області\~у справі\~№ 22ц-4247/2011\~за позовом\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~до Фастівецької\~сільської ради,\~треті особи\~ [PERSON] ,\~ПСП «Фастівецьке»,\~ [PERSON] \~визнано незаконним\~та скасоване\~рішення виконкому\~Фастівецької сільської\~ради Фастівського\~району Київської\~області від\~29\~січня 2002\~року. Рішення суду від 26 вересня 2011 року вступило в законну силу. У справі № 22ц-4247/2011 також визнано недійсним та скасоване свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Враховуючи те, що судовим рішенням визнано недійсним та скасоване рішення виконавчого комітету Фастівецької сільської ради, яке стало підставою видачі Свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , то вбачаються підстави для визнання недійсним Свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу.\~ Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права;\~ визнання правочину\~ недійним; припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Дослідженими судом доказами встановлено, що позивачі протягом 39 років використовують житловий будинок [ADDRESS] для власного проживання, фактично наділені правами та обов`язками власників, але оформити своє право власності не мають можливості, оскільки власність на спірний будинок зареєстрована на ПСП «Фастівецьке», а підстава набуття права власності ПСП «Фастівецьке» на спірний житловий будинок скасована рішенням суду 26.09.2011 року у справі № 22ц-4247/2011. На запит\~суду було\~надано з\~архіву рішення\~Фастівського міськрайсуду\~від 15\~травня 2012\~року у\~справі №\~2/1027/27/12\~яким підтверджено\~факт скасування\~26\~вересня 2011\~року рішенням\~Апеляційного суду\~Київської області\~у справі\~№ 22ц-4247/2011\~визнано незаконним\~та скасоване\~рішення виконкому\~Фастівецької сільської\~ради Фастівського\~району Київської\~області від\~29\~січня 2002\~року.\~ Відповідач ПСП\~«Фастівецьке» не\~надав на\~вимогу суду завірену копію Свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , виданого 29.01.2002 року виконкомом Фастівецької сільської ради, при цьому копія Свідоцтва надана позивачами до матеріалів справи; Свідоцтво про право власності на житловий будинок зазначене як підстава набуття права власності в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, тому суд вважає за можливе прийняти рішення у справі без надання завіреної копії документу відповідачем. \~ \~ \~ \~За змістом ст.\~4,\~5, ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 41\~Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно статтею 95 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Враховуючи викладене,\~суд вважає\~вимоги [PERSON] та\~ [PERSON] про визнання\~недійсним свідоцтва\~про право\~власності та\~визнання права\~власності на\~майно \~є\~доведеними та обґрунтованими, а тому, підлягають до задоволення.

Outcome: approved