Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу в обґрунтування якого зазначила, що з 21.02.1998 року перебуває в шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №204. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що спільне життя з чоловіком не склалось через те, що вони зрозуміли, що не кохають один одного, як раніше, вони не цікавляться життям один одного, їх спільне життя проходить у сварках та постійних образах. Спільне господарство вони не ведуть, фактично проживають окремо один від одного, а тому вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам. Просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. 14.03.2024 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про надання йому строку на примирення на 6 (шість) місяців (а.с. 27). Ухвалою суду від 14.03.2024 року сторонам надано строк для примирення який не може перевищувати 6 (шість) місяців. Ухвалою суду від 23.09.2024 року поновлено провадження у справі та призначене судове засідання. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 37). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав суду заяву, згідно якої просить суд проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує (а.с. 36). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 21.02.1998 року між позивачкою та відповідачем укладений шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №204, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 8). Сторони не заперечували, що мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя позивача з відповідачем не склалось, через те, що сторони зрозуміли, що не кохають один одного, як раніше, сторони не цікавляться життям один одного, їх спільне життя проходить у сварках та постійних образах. Спільне господарство сторони не ведуть, фактично проживають окремо один від одного, а тому позивачка вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам. Судом, з метою збереження сім`ї, за клопотанням відповідача, подружжю надавався строк на примирення, але після закінчення строку на примирення від позивачки не надійшло заяв про відмову від позову чи залишення позову без розгляду, що свідчить про те, що сторони не примирились і позиція позивачки не змінилась. Також суд приймає до уваги, що сторони погодились на розірванні шлюбу, а тому примушування до його збереження є порушенням права позивача на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Клопотань про зміну прізвища від позивачки не надходило. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved