Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1.\~ [PERSON] (далі\~позивач)\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, а саме 1714,30 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди. 2. Позов обґрунтовано тим, що 25 січня 2024 року, о 13 год. 45 хв., у [PERSON] , який перебував поблизу магазину-бару «Тріумф», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , під час словесного конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на умисне спричинення легких тілесних ушкоджень [PERSON] . Реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, [PERSON] , 25.01.2024 року, о 13 год. 45 хв., перебуваючи поблизу магазину-бару «Тріумф», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , переслідуючи мету спрямовану на умисне завдання ударів [PERSON] , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс два удари металевою підставкою в область голови (потилична ділянка) з правої сторони [PERSON] , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми струс головного мозку, «підшкірна гематома» потиличної ділянки волосистої частини голови справа та «забійна» рана правої тім`яної (у деяких записах «забійно-рвана рана потиличної») ділянки волосистої частини голови з пошкодженням апоневрозу, які за ступенем тяжкості належать до легких з короткочасним розладом здоров`я. За даним фактом стосовно [PERSON] внесено відомості до ЄРДР про вчинення ним кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а позивача у цьому кримінальному провадженні визнано потерпілим. Вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 06.06.2024 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі. Внаслідок вчинення кримінального правопорушення позивачу було спричинено матеріальних збитків, зокрема були витрачені кошти в сумі 714,30 грн. на покупку ліків в аптечному пункті №1 КНП «Кременецька опорна лікарня» та кошти на заправку автомобіля для поїздки в КПН «Кременецька опорна лікарня» в сумі 1000 грн. Крім того, протиправними діями [PERSON] позивачу спричинена моральна шкода. Так, внаслідок злочинних дій відповідача позивач пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, приниженої честі, гідності, тривоги і страху за своє здоров`я. Наслідки перенесеної психологічної і фізичної травм призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін, а саме: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість реакції, насторога, невпевненість в собі. Також, оскільки позивач працює майстром виробничого навчання в ДНЗ «Шумське професійно-технічне училище», він відчув на собі негативне ставлення учнів, внаслідок заподіяння йому травм протиправними діями [PERSON] . Так, учні та колеги по роботі задавали позивачу незручні запитання, які викликали в позивача почуття розгубленості, дратівливості. Розмір заподіяної позивачу моральної шкоди він оцінює в сумі 50000 грн. На підставі викладеного, просить стягнути з [PERSON] в свою користь 1714,30 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди. 3. Відповідач [PERSON] своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. ІІ. Процесуальні дії у справі. 4. Ухвалою суду від 07 серпня 2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого розгляду на 28 серпня 2024 року. 5. Ухвалою суду від 28 серпня 2024 року підготовче засідання відкладено на 19 вересня 2024 року через неявку відповідача в судове засідання. 6. Ухвалою суду від 19 вересня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 10 жовтня 2024 року. 7. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. 8. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності на адресу суду не скеровував. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 9. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~ суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст.\~223,\~280,\~281 ЦПК України, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. 10. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ.\~Фактичні обставини,\~встановлені Судом\~та зміст\~спірних правовідносин. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 11. 04 березня 2024 року [PERSON] було повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень [PERSON] , що спричинили короткочасний розлад здоров`я, про що дізнавачем СД Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області Ліною Мамчур за погодженням прокурора Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури Сергія Петрука винесено Повідомлення про підозру. 12. Крім того, прокурором у кримінальному провадженні прокурором Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури Петруком Сергієм Олександровичем 05 березня 2024 року затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024216010000033 від 26 січня 2024 року, за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, \~яке мало місце 25 січня 2024 року о 13 год. 45 хв. поблизу магазину-бару «Тріумф», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , по факту завдання легких тілесних ушкоджень [PERSON] . 13. Вироком Шумського районного суду Тернопільської області №609/349/24 від 06 червня 2024 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме: в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я\~ [PERSON] . Вирок суду набрав законної сили 09 липня 2024 року. 14. На підтвердження факту витрат на лікування позивачем до матеріалів справи додано квитанцію, яка є нечитабельною, а відтак судом досліджена не була. ІV. Оцінка Суду. 15. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 16. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 17. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 18. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 19. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 20. Як передбачено ч. 1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 21. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України , або й іншим способом, що встановлений договором або законом. 22. Відповідно до п.1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 23. Згідно з ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 24. Згідно зі ст.\~22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 25. Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 26. Відповідно до ст.\~1177\~ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. 27. В силу положень ст.\~1192\~ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. 28. Із абз.1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1\~п.\~2\~постанови Пленуму\~ВСУ №6\~від 27.03.1992\~року «Про\~практику розгляду\~судами цивільних\~справ за\~позовами про\~відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. 29. Пленум Верховного Суду України роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.440,450\~ЦК (ст.ст.1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи». Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини. Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Ураховуючи, що позивачем [PERSON] не надано жодних належних та допустимих доказів спричинення йому матеріальної шкоди в розмірі 1714,30 гривень, яку він зазнав у зв`язку із лікуванням, тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди до задоволення не підлягають. 30. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 31. За правилом ч. 1 ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». У пункті 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні). 32. Суд при визначенні розміру морального відшкодування, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 33. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Суд визнає аргументованими доводи позивача [PERSON] щодо спричинення йому моральної шкоди внаслідок глибини фізичних та душевних страждань. Разом з цим, суд враховує, що позивачем не надано доказів погіршення психічного здоров`я, медичних висновків лікарів щодо вимушених змін у житті, істотності вимушених змін у способі життя потерпілого, появи негативного ставлення до нього зі сторони інших осіб, а також інших доказів, які б свідчили про негативні наслідки особисто для нього після вказаної події, зміни. Позивачем не обґрунтовано належними і допустимими доказами розмір заподіяної моральної шкоди, а саме в сумі 50000 гривень. 34. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. 35. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. 36. Визначаючи розмір моральної шкоди по даній справі суд враховує, що в результаті протиправних дій відповідача позивачу було завдано моральних та душевних страждань. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за №752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Враховуючи викладене та обставини скоєного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають задоволенню у розмірі 10 000,00 грн. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині\~стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. Саме такий розмір моральної шкоди, враховуючи наслідки кримінального правопорушення, фізичний та моральний стан потерпілого, буде достатньою сатисфакцією. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 37. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: partial