Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

В травні 2024 року до суду звернувся позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. В обґрунтування позову позивача зазначила, що 07 серпня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 65200 доларів США строком користування до 07.08.2018 року, зі сплатою 13,85% річних. Позичальник взяв на себе зобов`язання погашати заборгованість по кредитному договору щомісячно. Кредит був наданий, однак відповідач зобов`язання не виконав належним чином, тому банк звернувся до суду із позовом для стягнення кредитної заборгованості. Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 02.09.2010 року було стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №014/151899 від 07.08.2008 року у розмірі 567,878,41 грн. В подальшому на виконання вищезазначеного рішення судом було видано виконавчий лист, який банком подано для примусового виконання судового рішення до державної виконавчої служби. 18.12.2019 року між Акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» був укладений договір відступлення права вимоги №114/2-28, відповідно до умов якого АТ «Райфайзен Банк Аваль» передав ( відступив) а АТ «Оксі Банк» прийняв право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 014/151899/3661/34 від 07.08.2008 року. В подальшому 18.12.2029 року між Акціонерним товариством «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» «Профіт Капітал» був укладений договір відступлення права вимоги № 114/2-28-1, відповідно до умов якого, ВАТ «Оксі Банк» передав ( відступив), а ТОВ «ФК «Профіт капітал» прийняв право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 014/151899/3661/34 від 07.08.2008 року. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. За таких обставин станом на 23.02.2022 року зважаючи на часткове невиконання відповідачем своїх зобов`язань, встановлених рішенням Дзержинського районного суду від 02.02.2010 року котрим з відповідача стягнуто заборгованість в розмірі 567\~878,41 грн., та враховуючи період за котрий здійснюється розрахунок з 04.04.2017 року по 23.02.2022 року: розмір 3% річних за вказаний період складає 44647,20 грн., розмір інфляційних втрат за вказаний період складає 123\~143,32 грн., що разом дорівнює 167790,53 грн. Враховуючи вищевикладене просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Профіт Капітал» 167,790 гривень заборгованості що складається із заборгованості за ставкою 3% річних за період з 04.04.2027 року по 23.02.2022 року у розмірі 44647 ,20 грн., інфляційні витрати за період 04.04.2027 року по 23.02.2022 року у розмірі 123143,32 грн., 10000,00 грн. витрати на правничу допомогу та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою суду від 29.07.2024 року позов залишено без руху, надано час для усунення недоліків. 09.08.2024 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви разом з додатками Ухвалою суду від 12 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було направлено копію ухвали суду від 12.08.2024 року та копію позовної заяви з додатками, однак вищезазначені документи повернулись на адресу суду. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. Відповідно до\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд вважає\~за необхідне\~у відповідності\~до вимог\~ст.\~280-281\~ЦПК України,\~вирішити справу\~в заочному\~порядку,\~з огляду\~на те,\~що відповідач\~повідомлявся про\~перебування справи\~у провадженні\~суду, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що\~заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2010 року у справі №2-443/10/0408 позовні вимоги позивача Відкритого акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» задоволено в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] , на користь позивача заборгованість по кредитному договору № 014/151899/3661/74 від 07.08.2008 року у розмірі 567878,41 гривень та судові витрати (а.с. 45-46). Згідно договору відступлення права вимоги №114/2-28 Акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль» відступає, а Акціонерне товариство «Оксі банк» приймає право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором ( а.с. 11-14). Згідно договору відступлення права вимоги 114/2-28-1 Акціонерне товариство «Оксі Банк» відступає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» приймає право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором (а.с. 16-18). Згідно розрахунку 3% річних та інфляційних витрат у зв`язку з неповерненням боргу [PERSON] сума 3% річних за період 04.04.2017р. по 23.02.2022р. складає 44647,20 гривень. Згідно розрахунку за інфляційними витратами по пені за період з квітня 2017 року по лютий 2022 року становить 123\~143,32 грн., загальна сума заборгованості 167790,53 грн.. Відповідно до частини 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги\~статті 80 ЦПК України щодо\~достатності доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Відповідно до\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори й інші правочини. Частиною першої статті 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів. Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Судовим розглядом встановлено, що рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2010 року у справі №2-443/10/0408, яким задоволено позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № 014/151899/3661/74 від 07.08.2008 року задоволено в повному обсязі на день звернення до суду з даною позовною заявою, не виконане, грошові кошти в повному обсязі - не повернуті і тому зобов`язання не припинилося. Частинами 4,6 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, відповідачі мають грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду, що набрало законної сили і на даний час не виконано. З огляду на те, що відповідачі порушили вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Зволікання відповідачів з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Отже, відповідачі мають невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується матеріалами справи. Права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання. Саме таку висловлено правову позицію щодо застосування положень статті 625 ЦК України висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18, який відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України має бути врахований судом при розгляді справи. Обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Крім того, із рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Таким чином, суд вважає, про наявність підстав для стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на грошові кошти за неналежне виконання судового рішення Представлений позивачем розрахунок не спростовано, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Отже, суд повністю задовольняє позовні вимоги. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. На підтвердження понесених витрат надані наступні докази: копія договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 року, додаткову угоду №10 до Договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 року, Акт №20-1 прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 року, Акт №1 прийому-передачі правової допомоги від 01.04.2024 року, платіжна інструкція в національній валюті від 22.04.2024 року №647. Згідно з п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених належними доказами понесених витрат, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved