Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.09.2023 року він домовився із відповідачкою [PERSON] про дарування належного їй житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з чим був укладений договір дарування, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Сторони домовились про усі суттєві умови договору, відбулось повне виконання договору, однак відповідачка ухиляється від посвідчення укладеного договору дарування у нотаріальному порядку. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, справу просив розглянути у його відсутності позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій також просила розглянути справу у її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: нотаріально не посвідчений договір дарування від 01.09.2023 р., згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар житловий будинок [ADDRESS] ; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.09.2020 р.; свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.09.2020 р.; технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] ; паспорт громадянки України [PERSON] з ідентифікаційним номером; паспорт [PERSON] с ідентифікаційним номером. Дослідивши надані докази, судом встановлено, що 01.09.2023 р. позивач прийняв від відповідачки у дар житловий будинок [ADDRESS] . В той же день було укладено відповідний письмовий договір дарування, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Згідно умов пунктів 3.1.3. та 3.3.2. договору дарування сторони взяли на себе зобов`язання з`явитися 15.09.2023 року до нотаріуса у місті Рені, Одеської області для нотаріального посвідчення договору без додаткових нагадувань про це, а понесення цих витрат відповідачка зобов`язалася взяти на себе. Але, після укладання договору дарування відповідачка повідомила про відсутність фінансової можливості оплатити витрати, які пов`язані з нотаріальним посвідченням договору дарування. У зв`язку з цим, договір дарування до теперішнього часу нотаріально не посвідчений, оскільки відповідачка ухиляється від цього. Усі прохання та вимоги позивача до відповідачки щодо нотаріального посвідчення договору є безрезультатними. Відповідачка ігнорує позивача, відмовляється від зустрічі у нотаріуса, та не вживає заходів з посвідчення договору дарування у встановленому порядку. Відповідачка порадила позивачу звернутися до нотаріусу або до суду та запевнила, що не буде заперечувати проти будь-яких вимог позивача, пов`язаних з переоформленням майна. В результаті звернення позивача до державного нотаріусу Ренійської державної нотаріальної контори Одеської області для нотаріального посвідчення договору, в терміни, обумовлені договором, йому нотаріусом було роз`яснено в усній формі, про неможливість нотаріального його посвідчення у односторонньому порядку без участі відповідачки або її представника, у зв`язку з чим було рекомендовано звернутися до суду з метою вирішення даного питання. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність, що регламентовано ч. 1 ст. 717 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 4 ст. 722 ЦК України, прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Згідно норм ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.\~Однак, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. \~ \~ \~ \~Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору дарування була досягнута угода по всіх істотних умовах, крім того відбулось повне виконання договору, а саме відповідачка передала позивачу нерухоме майно та документи на нього, а позивач прийняв майно, фактично вступив у володіння цим майном. Відповідачка жодного разу не висувала вимоги щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечувала проти визнання права власності за позивачем, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS] . З врахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved