Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове нерухоме майно, а саме частина квартири за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіла все належне їй на день смерті майно доньці [PERSON] . Приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ївженко Л.В.24.06.2021 за заявою [PERSON] була заведена спадкова справа №17/2021. Крім того, правом на обов`язкову частку у спадщині скористався чоловік спадкодавця [PERSON] , тобто фактично прийняв спадщину, а саме 1/8 частку квартири, шляхом спільного проживання із спадкодавцем. Після розірвання шлюбу у 1958 році її мати [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Проте при перевірці нотаріусом відповідності відомостей виявилися розбіжності у написанні прізвища матері, оскільки у актовому записі про розірвання шлюбу за №00033981865 Державного реєстру актів цивільного стану громадян прізвище матері після розірвання шлюбу зазначено як « [PERSON] », що не співпадає з прізвищем, зазначеним у свідоцтві про припинення шлюбу, через що позивач не може підтвердити факт родинного зв`язку. Посилається на те, що факт родинних зв`язків підтверджується заповітом матері на її користь, записами в трудовій книжці, вітальними листами та телеграмами, які вона надсилала їй, сімейними фотокартками та закордонним паспортом [PERSON] з візою США. Постановою приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ївженко Л.В. 02.12.2021 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/8 частки квартири [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю доказів родинного зв`язку між нею та [PERSON] [INFO] помер [PERSON] , після його смерті Полтавською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа за заявою [PERSON] , яка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . У зв`язку зі смертю [PERSON] позивач втратила можливість отримання свідоцтво про право на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , оскільки до спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , належить житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке складається з: коридору 1 пл. 6,7 кв. м, кімнати жилої 2 пл. 8,5 кв. м, кімнати жилої 3 пл. 14,7 кв. м, кімнати жилої 4 пл. 14,2 кв. м, кухні 5 пл. 5,2 кв. м, ванної 6 пл. 2,2 кв. м, вбиральні 7 пл. 1,2 кв. м, веранди 1 пл. 6,1 кв. м, веранди ІІ пл.. 4,9 кв. м; загальна площа 63,1 кв. м, житлова площа 37,4 кв. м, де веранда 1 та ІІ збудовані без дозвільних документів, які не є об`єктами самочинного будівництва, оскільки є збудованими приналежностями до основної речі квартири. Власником вказаної квартири є [PERSON] , оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу квартири в 2003 році він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , тому квартира є їхньою спільною сумісною власністю. Постановою приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ївженко Л.В. 06.01.2023 винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із неможливістю встановлення складу спадкового майна. Просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за нею право власності на 3/8 частин квартири за адресою: [ADDRESS] , яка складається з: коридору 1 пл. 6,7 кв. м, кімнати жилої 2 пл. 8,5 кв. м, кімнати жилої 3 пл. 14,7 кв. м, кімнати жилої 4 пл. 14,2 кв. м, кухні 5 пл. 5,2 кв. м, ванної 6 пл. 2,2 кв. м, вбиральні 7 пл. 1,2 кв. м, веранди 1 пл. 6,1 кв. м, веранди ІІ пл.. 4,9 кв. м; загальна площа 63,1 кв. м, житлова площа 37,4 кв. м; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. Відповідач надала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що вона є неналежним відповідачем у справі, оскільки її вини у тому, що у документах зазначені різні прізвища, та те, що не були визначені частки спірної квартири, немає, і вона ніяким чином не порушує прав позивача. Вважає, що [PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, всупереч положенням ч.2 ст.316 ЦПК України, тому суд повинен був залишити заяву без розгляду. Позивач не використала досудові способи врегулювання спору, не зверталася з проханням відновити документи, не повідомила суд, що вона є громадянкою Російської Федерації, а також додані до позовної заяви докази не засвідчені належним чином, а надані ксерокопії фотокарток, листівок та посилання на записи в трудовій книжці не можуть свідчити про родинні стосунки. Не погоджується з тим, що позивач претендує на 3/8 частки квартири та вважає, що судові витрати вона не повинна їй компенсувати. Представник позивача надала відповідь на відзив, у якій зазначила, що належним відповідачем у цій справі є саме [PERSON] як спадкоємець, що прийняла спадщину після померлого [PERSON] , який був співвласником спірного майна. Встановлення юридичного факту викликано необхідністю захисту майнових прав позивача - права на спадкове нерухоме майно, тобто, між сторонами виник спір про право, який повинен розглядатися в позовному провадженні. Крім того, додані до позовної заяви докази завірені належним чином представником позивача згідно з ордером, а заперечення відповідачем факту родинних відносин між позивачем та померлою [PERSON] свідчить про недобросовісне користування [PERSON] своїми процесуальними правами та про її намір ввести суд в оману. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях, просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки доказів родинних відносин позивачем не надано. Підтвердила, що знайома з сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 1990 року, також їй відомо, що у [PERSON] була донька, але з нею вона не знайома і її ніколи не бачила. У [PERSON] дітей на момент смерті не було. Зазначила, що [PERSON] протягом декількох останніх років проживав у неї та склав заповіт на її користь. Також підтвердила, що на деяких фотознімках зображена [PERSON] , [PERSON] та вона; [PERSON] не впізнає, оскільки з нею не знайома. Представник відповідача в судовому засіданні зайважив, що в позовній заяві та наданих суду документах є розбіжності щодо адреси спірної квартири, а саме в позовній заяві та постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначена вул. «Шевченка», тоді як у заповіті від 06.10.2020 зазначена вул. «Шевченко». Також просив не брати до уваги надані позивачем світлини, оскільки відсутній фотоальбом, на який посилається позивач, також відсутні відомості щодо її місця реєстрації у м. Ромни. Представник третьої особи Полтавської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні питання по суті покладається на розсуд суду. Третя особа приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ївженко Л.В. у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.06.2021 (а.с.11); відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.02.2022 [PERSON] помер [INFO] (а.с.12). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , матір`ю [PERSON] записана [PERSON] (а.с.13). [PERSON] у зв`язку з розірванням шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про припинення шлюбу(а.с.14). \~ \~ \~ \~03.03.1971 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Полтавським міським палацом одруження, за актовим записом №386, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 03.03.1971 (а.с.15). \~ \~ \~ \~Відповідно до заповіту від 06.10.2020, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Прядун А.В. та зареєстрованого в реєстрі за №91, [PERSON] на випадок своєї смерті визначила спадкоємцем всього належного їй майна, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, що буде їй належати за законом на момент смерті, дочку [PERSON] (а.с.16). \~ \~ \~ \~Згідно з витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №61951033 від 06.10.2020 приватним нотаріусом Прядун А.В. зареєстровано заповіт №66529083, складений [PERSON] (а.с.17). \~ \~ \~ \~Приватним нотаріусом Івженко Л.В. 24.06.2021 зареєстрована спадкова справа за №67873864 після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №65316872 від 24.06.2021 (а.с.18). \~ \~ \~ \~ 02.12.2021 приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ївженко Л.В. винесена постанова про відмову [PERSON] у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/8 частки квартири [ADDRESS] , після смерті її матері, у зв`язку з відсутністю доказів родинного зв`язку між [PERSON] та [PERSON] (а.с.26-27). \~ \~ \~ \~Постановою приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ївженко Л.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/8 частки квартири [ADDRESS] , після смерті її матері, оскільки відомості щодо виділення частки подружжя та реєстрації права власності за померлою [PERSON] на спадкове майно відсутні, тому визначити склад спадкового майна та встановити безспірність вчинення нотаріальної дії немає можливості (а.с.28-29). \~ \~ \~ \~Відповідно до висновку судового експерта [PERSON] №7 за результатами проведеної оціночно-будівельної експертизи від 22.02.2023, ринкова вартість подібного об`єкта нерухомого майна, квартири [ADDRESS] , станом на 20.02.2023 складає: 985\~000 грн (а.с.30-37). \~ \~ \~ \~Згідно з технічним паспортом від 20.12.2021, квартира [ADDRESS] , складається з: коридору 1 пл. 6,7 кв. м, кімнати жилої 2 пл. 8,5 кв. м, кімнати жилої 3 пл. 14,7 кв. м, кімнати жилої 4 пл. 14,2 кв. м, кухні 5 пл. 5,2 кв. м, ванної 6 пл. 2,2 кв. м, вбиральні 7 пл. 1,2 кв. м, веранди 1 пл. 6,1 кв. м, веранди ІІ пл. 4,9 кв. м; загальна площа 63,1 кв. м, житлова площа 37,4 кв. м (а.с.38-39). Відповідно до договору купівлі-продажу від 01.10.2003, [PERSON] купив у цілому квартиру [ADDRESS] та складається з: коридору 1 пл. 5,9 кв. м, кімнати жилої 2 пл. 8,4 кв. м, кімнати жилої 3 пл. 14,5 кв. м, кімнати жилої 4 пл. 13,7 кв. м, кухні 5 пл. 5,4 кв. м, ванної 6 пл. 2,2 кв. м, туалету пл.1,1 кв.м, житлова площа 36,6 кв. м (а.с.40). \~ \~ \~ \~Згідно зі\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Спірні правовідносини щодо встановлення факту, що має юридичне значення, регулюються Главою 6 Розділу IV ЦПК України. У пункті 7 постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 273 ЦПК України (пункт 1 частини першої статті 315 діючого ЦПК України) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Аналіз положень статті 315 ЦПК України свідчить про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Оскільки іншою вимогою у цій справі є спір про право (право на спадщину), тому всі ці вимоги розглядаються у позовному провадженні. Як встановлено судом, підставою звернення до суду з вимогою про встановлення факту родинних відносин є допущена органом РАЦСу описка у написання прізвища померлого спадкодавця, що унеможливлює оформлення позивачем її спадкових прав у нотаріальному порядку. Також суд\~бере до\~уваги і\~те,\~що технічна\~помилка (описка)\~у Повному\~витязі з\~Державного реєстру\~актів цивільного\~стану громадян\~щодо актового\~запису про\~розірвання шлюбу\~за №00033981865,\~сформованого на\~запит приватного\~нотаріуса Ївженко\~Л.В.,\~що послугувала\~однією з\~підстав відмови\~ [PERSON] \~у видачі\~їй свідоцтва\~про право\~на спадщину,\~не впливає\~на дійсність\~документів,\~що підтверджують\~факт родинних\~відносин позивача\~з її\~померлою матір`ю. \~ \~ \~ \~Факт родинних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] підтверджується наданими позивачем листівками та світлинами (23-25,158-160). Проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог у частині встановлення факту родинних відносин та задоволення позову у цій частині. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Враховуючи, що спірне майно - квартира набута подружжям 01.10.2003, тому для вирішення питання щодо моменту виникнення права власності подружжя на спірну квартиру, повинні застосовуватися положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС). Згідно зі ст. 22 КпШС (чинного на час придбання спірного майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. За змістом вказаних норм майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. При цьому, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності. При цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільного сумісної власності, покладається на особу, яка заперечує факт набуття майна у спільну сумісну власність. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17. \~ \~ \~ \~Твердження відповідача про те, що кошти від продажу квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , були зараховані у вартість квартири [ADDRESS] , не спростовують висновків суду щодо належність спірної квартири до об`єктів права спільної сумісної власності, оскільки не доведено факту набуття останнім спірної квартири за його особисті грошові кошти, що є процесуальним обов`язком сторони. Так, надані відповідачем свідоцтво на право власності на житло від 15.01.1994, згідно з яким [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] (а.с.91), яку він згідно з договором купівлі-продажу від 01.10.2003 продав [PERSON] (а.с.92), не доводять факту належності [PERSON] спірної квартири на праві особистої власності. Отже, відповідач не спростувала закріплену в ст.ст. 22, 24 КпШС презумпцію спільності майна подружжя, набутого за час шлюбу, і не довела, що померлий [PERSON] придбав спірну квартиру лише за власні особисті кошти. Таким чином, спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно зі ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. За статтями 69, 70 СК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). На підставі викладеного, враховуючи відсутність доводів сторін щодо відступлення від рівності часток подружжя, суд вважає, що спірна квартира належала [PERSON] та [PERSON] у рівних частках по частині кожному. [PERSON] за життя заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося та буде їй належати за законом на момент смерті, своїй дочці [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Оскільки на момент смерті [PERSON] її чоловік [PERSON] був непрацездатним, отже, незалежно від змісту заповіту, він успадкував половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом (обов`язкова частка), що становить 1/8(1/4:2=1/8). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог у частині вимог про визнання за позивачем права власності на 3/8 частини спірної квартири. \~ \~ \~ \~Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу суд приходить до таких висновків. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями\~ст. 137 ЦПК України\~встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Судом встановлено, що 03.07.2023 між [PERSON] як представником за довіреністю [PERSON] (а.с.109) та адвокатом Дяченко М.В. укладена угода №53 про надання правової (правничої) допомоги (а.с.42). Згідно з угодою №53 від 03.07.2023 вартість послуг становить 7000 грн, яка включає ведення цивільної справи в суді; відповідно до квитанції №4154 від 03.07.2023 [PERSON] сплачено гонорар в розмірі 7 000 грн (а.с.43). Верховний Суд у постанові від 15.06.2021 по справі № 159/5837/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чиїх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Статтею 137 ЦПК України\~передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 4\~ст.137 ЦПК України\~розмір витрат має бути спів мірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Необхідно зауважити, що ч. 6\~ст.137 ЦПК України\~передбачає, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Враховуючи, що відповідач та представник відповідача будь-яких заперечень стосовно розміру витрат на правничу допомогу не надали, тому суд не вбачає підстав для зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 4\~230,80 грн (3694грн за позовну вимогу майнового характеру та 536 грн за вимогу окремого провадження); оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в зазначеному розмірі.

Outcome: approved