Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

15 квітня 2024 року представник позивача, адвокат Штепа Дмитро Юрійович (надалі також - представник позивача), звернувся в інтересах [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ), в якій просив стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина [PERSON] в сумі 110764 грн 50 коп. по виконавчому провадженню № 55384768. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 квітня 2024 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 40). Аргументи учасників справи В обґрунтування позову представником позивача зазначено, що відповідно до рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2017 року у справі № 542/1161/17 стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, в особі матері [PERSON] , починаючи з 07 серпня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. У позові вказано, що 15 грудня 2017 року постановою державного виконавця Новосанжарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відкрито виконавче провадження № 55384768 про стягнення з відповідача аліментів на утримання спільного із [PERSON] сина. Представником позивача зазначено, що за період перебування виконавчого листа на виконанні боржник не дотримувався платіжної дисципліни, не виконував належним чином рішення суду, здійснював нерегулярні платежі, чим порушував права їх спільного із позивачкою сина. Вказано, що предметом позову є стягнення пені за прострочення відповідачем строків виплати аліментів за період із листопада 2018 року по листопад 2023 року у розмірі 110764 грн 50 коп. Ізогляду на викладене, представник позивача звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини відповідно до частини 1 статті 196 СК України, оскільки [PERSON] неналежно виконує зобов`язання зі сплати аліментів. Враховуючи зміст частини 1 статті 196 СК України, представник позивача просив стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 110764 грн 50 коп., навівши її розрахунок у позовній заяві. 25 червня 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 103-106), за змістом якого [PERSON] зазначав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а факти, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності та нормам чинного законодавства України. Відповідач зазначив, що він у спірний період належним чином виконував свої батьківські обов`язки, сплачував аліменти, надавав фінансову допомогу. Вказав, що він не ухилявся від сплати аліментів, а надавав матеріальну допомогу, яка виражалась у придбанні різноманітних предметів та речей на прохання сина. Вказав на те, що постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, на підставі якої проводяться щомісячні відрахування в розмірі доходів відсутня, не була винесена державним виконавцем та не була направлена за місцем його роботи або служби. Зазначив, що на момент пред`явлення позову заборгованість зі сплати аліментів була повністю відсутня з переплатою на 2024 рік. Відповідач вказав, що він не був ознайомлений із заборгованістю по аліментах, а виконавча служба не повідомляла його про таку заборгованість. Зазначив,\~що 12\~березня 2022\~року він\~був призваний\~у Збройні\~Сили України\~на підставі\~Указа Президента\~України №\~69/2022\~від 24.02.2022\~за мобілізацією\~та проходив\~службу у\~в/ч\~ [NUMBER] ,\~а 27\~лютого 2024\~року на\~підставі наказу\~командира в/ч\~ [NUMBER] \~був звільнений\~(демобілізований)\~в запас. З огляду на зміст пункту 15 статті 14 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» відповідачу, як військовослужбовцю, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Отже, підстав для стягнення з нього пені за несвоєчасну оплату аліментів немає. Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки в повному обсязі. 01 липня 2024 року від представника позивача надійшла до суду відповідь на відзиві (а.с. 116-121), в якій він повністю не погодився із доводами відповідача, зазначивши таке. На думку представника позивача, відповідачем не підтверджено жодними належними та допустимими доказами того факту, що він у спірний період належним чином виконував свої обов`язки щодо сплати аліментів, надавав фінансову допомогу дитині. Аргумент про належне виконання такого обов`язку спростовується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 55384768, доданим відповідачем до відзиву на позовну заяву, з якого вбачається що аліменти з листопада 2018 року по листопад 2023 року ним або взагалі не сплачувалися, або сплачувалися не в повному обсязі. Представником позивача\~вказано,\~що відповідач був обізнаний про наявність в нього обов`язку, визначеного рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17.10.2017 у справі № 542/1161/17, щодо сплати аліментів на утримання свого сина. Також, в силу приписів частини 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», у разі зміни місця роботи він зобов`язаний був повідомити відділ виконавчої служби про такі зміни. Поряд з цим, відповідачем не було вжито заходів для запобігання виникнення заборгованості, оскільки в спірний період він не вчиняв дій, які були спрямовані на належне виконання свого обов`язку по утриманню спільного з позивачем сина. Акцентовано увагу на тому, що пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», на який посилається відповідач не може бути застосований в даному випадку, оскільки він не поширюється на аліментні правовідносини. Наголошено на тому, що розрахунок пені здійснено з 01.12.2018, тобто до початку служби [PERSON] в Збройних Силах України. Позивач у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 152). Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Відповідач та його представник проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позов, додатково зазначивши, що заборгованість виникла у період проходженням ним військової служби і з незалежних від нього підстав, коли він не мав змоги сплачувати аліменти. Поряд з цим, виконавча служба не зверталась до нього з підстав наявності заборгованості зі сплати аліментів. Акцентовано увагу на тому, що з січня 2024 року заборгованість погашена. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Із матеріалів справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою до суду копією свідоцтва про народження від 30 травня 2017 року серії [NUMBER] , відповідний актовий запис № 5 (а.с. 13). Новосанжарським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист у справі № 542/1161/17 про стягнення із [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, в особі матері [PERSON] , [INFO] , починаючи з 07 серпня 2017 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 15 грудня 2017 року ВП № 55384768 вбачається, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 542/1161/17, виданого 04 грудня 2017 року, про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [INFO] , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 серпня 2017 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 55384768, виданого Новосанжарським відділом державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, встановлено, що відповідач допускав несвоєчасну сплату аліментів або сплату аліментів не у повному обсязі, в наслідок чого утворювалась заборгованість протягом періоду з листопада 2018 року по листопада 2023 року, яка станом на 01 березня 2024 року погашена (а.с. 29-32). Факт невчасного перерахування платежів зі сплати аліментів також вбачається із виписки по надходженням по картці АТ КБ «Приватбанк», яка належить [PERSON] , за період із 01.02.2018 по 01.02.2024 (а.с. 16-26). Судом встановлено, що 02 вересня 2019 року (а.с. 135) та 19 грудня 2023 року (а.с. 136) державним виконавцем вносились відомості про [PERSON] до Єдиного реєстру боржників. Постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 02 вересня 2019 року державним виконавцем Новосанжарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Задорожнім С.Ю. встановлено тимчасове обмеження [PERSON] у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі відповідно до виконавчого листа № 542/1161/17, виданого 04 грудня 2017 року (а.с. 125-126). Постановами від 22 червня 2021 року (а.с. 127-128), від 23 листопада 2021 року (а.с. 133-134), від 09 червня 2022 року (а.с. 129-130), від 26 грудня 2022 року (а.с. 131-132), неодноразово здійснювалось звернення стягнення на доходи боржника [PERSON] . Постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 18 грудня 2023 року начальником Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Задорожнім С.Ю. встановлено тимчасове обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі відповідно до виконавчого листа № 542/1161/17, виданого 04 грудня 2017 року (а.с. 123-124). З огляду на викладене, представником позивача на підставі частини 1 статті 196 СК України здійснено розрахунок неустойки (пені) на заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період із листопада 2018 року по листопад 2023 року включно, який за його підрахунками складає 111502 грн 70 коп. Враховуючи обмеження щодо розміру пені, які визначені частиною 1 статті 196 СК України, представник позивача просив стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 110764 грн 50 коп. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. За правилами частин 1, 3 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Законодавством передбачена спеціальна норма, яка встановлює умови та розміри санкцій за порушення зобов`язання із сплати аліментів (стаття 196 СК України). Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 справа № 333/6020/16-ц наведено висновок щодо обрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів: пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Висновки щодо правозастосування З огляду на викладені норми чинного законодавства, зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач не сплачував своєчасно аліменти на утримання сина за період з листопада 2018 по листопад 2023 року, у зв`язку з чим позивач має право на стягнення неустойки. В судовому засіданні відповідач підтвердив ту обставину, що допускав несвоєчасну сплату аліментів. При цьому суд враховує, що відповідачем не доведено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини. Аргумент відповідача про те, що перебування його на військовій службі у період з 12 березня 2022 року по 27 лютого 2024 року позбавляло його можливості вчасно сплачувати аліменти, і це є достатньою підставою для висновку про відсутність вини щодо невчасної сплати таких аліментів, судом оцінюється критично. Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що останній був обізнаний про наявність в нього обов`язку, визначеного рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17.10.2017 у справі № 542/1161/17, щодо сплати аліментів на утримання свого сина. Відповідно до частини 4 статті 19 «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Отже, в силу приписів частини 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», відповідач, який став на захист Батьківщини мав повідомити виконавця про такі зміни вчасно, що стало б підставою для звернення стягнення на його доходи для оплати аліментів. Поряд з цим, відповідачем не було вжито заходів для запобігання виникнення заборгованості, оскільки в спірний період він не вчинив відповідних дій. Жодних підтверджуючих документів відносно того, що відповідач з 15.05.2022 по жовтень 2022 року перебував на бойовому завданні, що позбавляло його можливості перераховувати аліменти на користь позивачки, до суду надано не було. З огляду на викладене у суду відсутні підстави для висновку про те, що несвоєчасна сплата аліментів на утримання дитини відбулась не з його вини. Більше того, суд наголошує на тому, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП 55384768, відповідач з листопада 2018 року допускав неналежне виконання обов`язку зі сплати аліментів, тобто ще до початку його служби в Збройних Силах України. Крім цього, суд оцінює критично посилання відповідача на положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», як на підставу для ненарахування пені за невчасну сплату аліментів, оскільки такі положення не поширюється на аліментні правовідносини. Відповідно до наявного у позові розрахунку пені, розмір пені за прострочення сплати аліментів станом на листопад 2023 року за період з листопада 2018 року по листопад 2023 року становить 111502 грн 70 коп. (а.с. 27-28). Зважаючи на те, що розмір обрахованої пені перевищує 100 відсотків сукупної заборгованості по сплаті аліментів у період із листопада 2018 року по листопад 2023 року, яка складає 110764 грн 50 коп., суд з урахуванням проведеного розрахунку, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в частині стягнення пені у розмірі, який не перевищує розміру заборгованості зі сплати аліментів. Оскільки розмір такої заборгованості з листопада 2018 року по листопад 2023 року складає 110764 грн 50 коп., то сума неустойки, яка може бути стягнута з відповідача, дорівнює 110764 грн 50 коп. Заперечень з приводу наданого позивачем розрахунку пені за вказаний період відповідачем надано не було. Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивачем надано до суду належні та допустимі докази на обґрунтування позовних вимог, які підтверджують обов`язок відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини. Також, позивачем надані докази про наявність заборгованості зі сплати аліментів, на підставі чого нарахована вищезазначена пеня. Відповідач не спростував своїх дій щодо несплати в повному обсязі аліментів саме за період із листопада 2018 року по листопад 2023 року, не довів обставин щодо відсутності його вини, та не надав заперечень з приводу наданого позивачем розрахунку пені за вказаний період. З урахуванням викладеного, відповідно до вимог частини 1 статті 196 СК України, якою визначено, що розмір пені, що може бути стягнутий за рішенням суду, не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості, а тому заявлений позивачем до стягнення розмір пені, слід задовольнити повністю, саме в межах суми заборгованості по аліментам за період з листопада 2018 року по листопад 2023 року в сукупному розмірі 110764 грн 50 коп. Розподіл судових витрат Позивачка від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнена на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved