Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №3323/5 від 18 вересня 2023 року, визнати необґрунтованим анулювання рішень від 21 квітня 2023 року №№ 67295054, 67296954, 67296423 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченко М. О. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що наказ Мін`юсту прийнято порушеннями законодавства, оскільки скарга подана майже через 4 місяці: дата прийнятого рішення у сфері державної реєстрації прав: 21 квітня 2023 року; дата реєстрації скарги в Міністерстві юстиції України: 15 серпня 2023 року) без надання відомостей передбачених Законом, зокрема: не було надано відомості про дату, коли скаржник дізнався про порушення своїх прав, Мін`юст був зобов`язаний відмовити у задоволенні скарги. Застосування встановленого Постановою № 187 мораторію (заборони), на який послався відповідач, потребує з`ясування наявності або відсутності у відповідного громадянина рф документів, які підтверджують його проживання на території України на законних підставах, що відповідачем при прийняті оскаржуваного рішення - зроблено не було. Мінюст проігнорував факт, що на момент укладання [PERSON] та [PERSON] договорів та посвідчення 21 квітня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко М. О., Головним управлінням ДМС у Львівській області (код підрозділу 4601) [PERSON] було оформлено та видано строком до 07 травня 2023 року посвідку на тимчасове проживання в Україні № [NUMBER] (запис № 19680714-05731). Як переконана сторона позивача, до правовідносин, що виникли в зв`язку та на підставі укладених та посвідчених 21 квітня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко М. О. договорів між продавцем, що мав на момент посвідчення договорів чинну посвідку на тимчасове проживання в Україні № [NUMBER] , та [PERSON] , положення Постанови № 187 застосуванню не підлягають. Відповідач позов не визнав, представник у відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, заперечуючи проти них, вказала, що оскаржувані рішення та рішення приватного нотаріуса Бровченко М.О. прийняті з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, то допущені при їх прийнятті порушення не є формальними (несуттєвими) помилками та впливають на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей Державного реєстру прав, тому, враховуючи, що відновлення порушених прав неможливе шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини сьомої статті 37 Закону, ці рішення підлягають анулюванню. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 23 травня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 24 травня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 27 травня 2024 року ухвалою судді залишено позовну заяву без руху, на виконання якої 07 червня 2024 року представником позивача подано заяву з платіжним документом. 11 червня 2024 року у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному позовному порядку з викликом сторін. 23 вересня 2024 року через Електронний суд представник відповідача подала до суду відзив на позов та клопотання про залучення третьої особи зареєстровані 24 вересня 2024 року. 03 жовтня 2024 року представник позивача подав відповідь на відзив сторони відповідача. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просив задовольнити з підстав, наведених у заявах по суті. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити, посилаючись на доводи, вказані у відзиві. Треті особи у справі у судове засідання не з`явилися, представників не направили, для участі у судовому засіданні, про час, дату і місце призначення якого повідомлені належним чином. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача і заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 21 квітня 2023 року [PERSON]. , який є громадянином і російської федерації, і Республіки Туреччина, від імені якого, на підставі довіреності, діяв [PERSON] , та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 329 від 21 квітня 2023 року та договір купівлі-продажу комплексу, бази відпочинку № 335 від 21 квітня 2023 року, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Бровченко М. О. 10 серпня 2023 року до Міністерства юстиції України надійшла скарга Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 10 серпня 2023 року № 5/7/5/1-19450, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 15 серпня 2023 року за № СК-3233-23, на рішення від 21 квітня 2023 року №№ 67295054, 67296954, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О., щодо житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , комплексу, бази відпочинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] ), з вимогою анулювати доступ приватному нотаріусу Бровченко М. О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 31 серпня 2023 року Центральною Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції розглянуто скаргу та прийнято висновок, яким рекомендовано наступне: 1. Скаргу Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 10 серпня 2023 року № 5/7/5/1-19450 задовольнити частково. 2. Визнати прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювати рішення від 21 квітня 2023 року №№ 67295054, 67296954, 67296423 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченко М. О. На підставі висновку Колегії від 31 серпня 2023 року прийнято наказ Міністерства юстиції України від 18 вересня 2023 року № 3323/5 «Про задоволення скарги», яким: 1. Скаргу Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 10 серпня 2023 року № 5/7/5/1-19450 задоволено частково. 2. Визнано прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення від 21 квітня 2023 року №№ 67295054, 67296954, 67296423 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченко М. О. 3. Виконання пункту 2 наказу покладено на Офіс протидії рейдерству. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Міністерство юстиції України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України. Згідно із пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктом 83 (з приміткою 10) пункту 4 Положення № 228 Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань розглядає відповідно до закону скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Мін`юсту та приймає обов`язкові до виконання рішення. Пунктом 10 Положення № 228 визначено, що Мін`юст у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням. Правові засади та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Порядок та процедура розгляду скарг на рішення дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав визначено статтею 37 Закону № 1952-IV та Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128. Правові засади та процедуру проведення державної реєстрації змін до юридичної особи врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Порядок та процедура розгляду скарг на рішення дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав визначено статтею 34 Закону № 755-IV та Порядком № 1128. Частиною першою статті 34 Закону № 755-IV встановлено, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає, серед іншого, скарги на проведення державним реєстратором дії про державну реєстрацію прав (пункт 1 частини другої статті 34 Закону № 755-IV). Абзацом першим частини першої статті 37 Закону № 1952-IV встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає, серед іншого, скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (пункт 1 частини другої статті 37 Закону № 1952-IV) . Відповідно до пункту 2 Порядку № 1128 розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом. Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком. Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом. Порядок створення Мін`юстом та його територіальними органами Колегій з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, організаційні та процедурні засади діяльності Колегій визначені Положенням про Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим наказом Мін`юсту від 09 січня 2020 року № 71/5. Скарга на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав подається у письмовій формі та має містити відомості про прізвище, ім`я, по батькові (найменування) скаржника, його місце проживання (місцезнаходження), номер телефону та/або адресу електронної пошти, суть (реквізити) оскаржуваного рішення, дій або бездіяльності, обставини, якими обґрунтовується порушення прав скаржника, а також прохання (вимоги) скаржника та дату складення скарги. Якщо з дня прийняття оскаржуваного рішення, здійснення дії або бездіяльності спливло більше двох місяців, а у випадку, передбаченому абзацом другим частини третьої цієї статті, - більше одного місяця, скарга має містити також відомості про дату, коли скаржник дізнався про порушення своїх прав. Скарга на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав має бути підписана скаржником. Така скарга може бути подана в електронній формі за умови підписання її скаржником з використанням засобів електронної ідентифікації з високим рівнем довіри. До скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав можуть бути додані документи (їх копії), що підтверджують порушення прав скаржника. До скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав, що подається представником скаржника, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або копія такого документа, засвідчена у встановленому порядку (абзаци перший-четвертий частини четвертої статті 37 Закону № 1952-IV). Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено (частина 3 статті 34 Закону № 755-IV). Отже, Мін`юст здійснює розгляд скарг у сфері державної реєстрації у межах компетенції, визначеної законом, зокрема, на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора. Іншими словами, Міністерство юстиції України під час розгляду скарг перевіряє лише правильність оскаржуваних реєстраційних дій та не встановлює або спростовує факт набуття чи припинення майнових і корпоративних прав. Визначений позивачем відповідач - Мін`юст не оспорює корпоративні права або право власності позивача чи іншої особи, а здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації і розглядає скарги на рішення, дії державних реєстраторів, подані особами, які не визнають або ж оспорюють набуття, зміну чи припинення речового або корпоративного права заявника. Подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 707/477/20. На підставі оскаржуваних рішень приватним нотаріусом Бровченко М. О. зареєстровано перехід права власності на об`єкти нерухомості від [PERSON] до [PERSON] . Департаментом захисту національної державності у рамках контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері примусового вилучення активів рф та її резидентів виявлено дії приватного нотаріуса Бровченко М.О., що створюють загрозу виведення активів рф з-під дії українського законодавства та істотного порушення прав держави Україна. З відомостей Державного реєстру прав Колегією встановлено, що рішення від 21 квітня 2024 року № 67295054 прийнято приватним нотаріусом Бровченко М. О. за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав від 21 квітня 2023 року № 55017602, до якої додано договір купівлі-продажу житлового будинку від 21.04.2023, посвідчений приватним нотаріусом Бровченко М. О., зареєстрований у реєстрі за № 329, укладений між [PERSON] , від імені якого діяв представник [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 05 квітня 2023 року присяжним нотаріусом Ризького окружного суду Латвійської Республіки Агрітою Ліепніеце за реєстровим № 2050, та [PERSON] , технічний паспорт № TI01:9222-3729-8219-6139, виданий фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 30 листопада 2022 року, який отримано у результаті взаємодії з Єдиною державною електронною системою у сфері будівництва, та відомості з Державного земельного кадастру від 21 квітня 2023 року № 63242457. Рішення від 21 квітня 2023 року № 67296954 приватним нотаріусом Бровченко М.О. прийнято за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав від 21 квітня 2023 року № 55019851, до якої додано договір купівлі-продажу комплексу, бази відпочинку від 21 квітня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Бровченко М. О., зареєстрований у реєстрі за № 335, укладений між [PERSON] , від імені якого діяв представник [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] , технічний паспорт № TI01:4044-3543-4491-2749, виданий ТОВ «КИЇВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» від 12 січня 2023 року, який отримано в результаті взаємодії з Єдиною державною електронною системою у сфері будівництва, та відомості з Державного земельного кадастру від 21 квітня 2023 року № 63244573. Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав. Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 3 Закону № 1952-IV загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, а також внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Частиною першою статті 22 Закону № 1952-IV визначено, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами України у зв`язку з військовою агресією російської федерації» для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією рф встановлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону), зокрема, на відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання рф або особами, пов`язаними з державою-агресором, крім безоплатного відчуження на користь держави Україна; відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання на користь осіб, пов`язаних з державою-агресором, або на користь рф. Колегією виявлено, що договір купівлі-продажу від 21 квітня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Бровченко М. О. і зареєстрований у реєстрі за № 329, і договір купівлі-продажу від 21 квітня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Бровченко М. О. і зареєстрований у реєстрі за № 335, укладалися [PERSON] як громадянином Республіки Туреччина. Також, з відомостей Державного реєстру прав Колегією виявлено, що приватним нотаріусом Бровченко М. О., під час проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомості за [PERSON] було виявлено наявність в архівній складовій Державного реєстру прав - Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформації щодо реєстрації права власності [PERSON] на об`єкти нерухомості як громадянина рф, реєстраційний номер облікової картки платників податку № [NUMBER] (записи про право власності №№ 30689437, 26578282). Отже, незважаючи на наявність заборон, визначених постановою КМУ № 187, приватним нотаріусом Бровченко М.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав на об`єкти нерухомості, що призвели до відчуження майна, яке належало громадянину країни-агресора. Таким чином, суд погоджується, що рішення №№ 67296954, 67295054 були прийняті з порушенням Закону та підлягали анулюванню. Крім того, на підставі відомостей Державного реєстру прав Колегією встановлено, що приватним нотаріусом Бровченко М. О. виправлено технічну помилку у відомостях Державного реєстру прав щодо житлового будинку, а саме змінено номер житлового будинку з 257 на 257-а на підставі договору купівлі-продажу від 21 квітня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Бровченко М. О. і зареєстрованого у реєстрі за № 329. Рішення, прийняте приватним нотаріусом Бровченко М.О., підлягало анулюванню як таке, що випливає з факту прийнятого з порушенням оскаржуваного рішення № 67296954, оскільки також призвело до внесення недостовірної інформації до Державного реєстру прав. Під час дії воєнного стану та з урахуванням вимог, встановлених пунктом 10 Порядку № 1128, за 15 днів (дата публікації оголошення 15 серпня 2023 року) до дня засідання колегії на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України забезпечено оприлюднення інформації про дату засідання розгляду даної скарги та додатково повідомлено зазначену інформацію скаржнику та приватному нотаріусу Бровченко М. О. засобами електронної пошти. Абзацом п`ятим пункту 10 Порядку № 1128 регламентовано, що розгляд скарг у сфері державної реєстрації під час дії воєнного стану проводиться без участі скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також іншим заінтересованим особам, зазначеним у скарзі у сфері державної реєстрації або встановленим відповідно до відомостей реєстрів. Після повідомлення про розгляд скарги до Міністерства юстиції України надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами скарги від приватного нотаріуса Бровченко М. О. від 17 серпня 2023 року № 35/01-16, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17 серпня 2023 року за № СК-3275-23, відповідь на яке надано листом Міністерства юстиції України від 17 серпня 2023 року № 108868/СК-3275-23/33.2.1. Пунктом 12 Порядку № 1128 передбачено, що заінтересовані особи мають право подавати письмові пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації, які обов`язково приймаються Колегією до розгляду. Також до Міністерства юстиції України надійшли письмові пояснення по суті скарги від приватного нотаріуса Бровченко М.О. від 17 серпня 2023 року № 36/01-16, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2023 року за № СК-3291-23. Відповідно до частини шостої статті 37 Закону № 1952-IV за результатами розгляду скарги на рішення, у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України приймає мотивоване рішення, зокрема, про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав). Підпунктами «а», «б» пункту 1 частини сьомої статті 37 Закону № 1952-IV визначено, що підставою для визнання прийнятим з порушенням Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є, зокрема, встановлення Міністерством юстиції України, що державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 3 цього Закону, а також за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав. Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав визнається прийнятим з порушенням цього Закону та анулюється виключно у разі неможливості відновлення порушеного права скаржника шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини сьомої статті 37 Закону № 1952-IV. Не можуть бути підставою для визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора допущені ним формальні (несуттєві) помилки, які не впливають на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Оскільки рішення приватного нотаріуса Бровченко М. О. прийняті з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, то допущені при їх прийнятті порушення не є формальними (несуттєвими) помилками та впливають на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей Державного реєстру прав, тому враховуючи, що відновлення порушених прав неможливе шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини сьомої статті 37 Закону, ці рішення підлягають анулюванню. Відповідно до частини третьої статті 37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів особою, права якої порушено, протягом двох місяців з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення своїх прав. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували обізнаність скаржника про оскаржувані рішення державного реєстратора раніше дати звернення зі скаргою. Відповідно до частини першої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою, третьою статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 79 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на те, що позивачем не надано жодних доказів, які відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності та вірогідності доказів, то можна дійти висновку, що позивачем не доведено факт пропущення скаржником строку для звернення зі скаргою до Міністерства юстиції України. Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на, зокрема: 1) виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором): громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті. Зазначене обмеження не застосовується до юридичних осіб, утворених та зареєстрованих відповідно до законодавства України: які є банками або за рахунками яких на підставі нормативно-правових актів або рішень Національного банку дозволяється здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій; які є постачальниками електронних комунікаційних мереж та/або електронних комунікаційних послуг, визначеними розпорядженням Національного центру оперативно-технічного управління мережами телекомунікацій, прийнятим відповідно до Порядку оперативно-технічного управління телекомунікаційними мережами в умовах надзвичайних ситуацій, надзвичайного та воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 2004 року № 812 «Деякі питання оперативно-технічного управління телекомунікаційними мережами в умовах надзвичайних ситуацій, надзвичайного та воєнного стану» (Офіційний вісник України, 2004 р., № 26, ст. 1696); 2) відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, права участі в юридичній особі (акцій, паїв, часток у статутному капіталі або інших об`єктів цивільних прав, що засвідчують участь в юридичній особі), прав вимоги до боржника у справах про банкрутство (неплатоспроможність), транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання Російською Федерацією або особами, пов`язаними з державою-агресором, крім: безоплатного відчуження/передачі на користь держави Україна; задоволення вимог Національного банку за наданими кредитами рефінансування з підтримки ліквідності банків; відчуження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб або уповноваженою особою Фонду майна банку, щодо якого Національним банком прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; відчуження права участі в юридичній особі за наявності рішення Кабінету Міністрів України про погодження такого відчуження. З системного аналізу зазначених норм випливає, що приписи Постанови № 187 не поширюються на громадян російської федерації, які перебувають в Україні на законних підставах лише у разі виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи, пов`язані з державою-агресором. При цьому приписи підпункту 2 пункту 1 Постанови № 187 щодо мораторію (заборони) відчуження майна застосовуються до всіх без винятку громадян російської федерації, в тому числі і тих, що перебувають в Україні на законних підставах. Отже твердження позивача про те, що мораторій (заборона) відчуження нерухомого майна не застосовується до громадян російської федерації, які перебувають в Україні на законних підставах, є хибними та необґрунтованими. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов не ґрунтується на законі та не підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed