Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» (ПАТ «СК «Універсальна») звернулось до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача в порядку регресу шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 15\~551, 45 грн. Також просить стягнути сплачену суму судового збору у розмірі 3028, 00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3\~500, 00 грн. На обґрунтування позову зазначає, що [INFO] в м. Новояворівську по вул. Львівській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Renault, номерний знак [NUMBER] , та транспортного засобу Chevrolet, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Chevrolet, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 09 січня 2023 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ст .124 КУпАП. Відповідно до умов договору страхування ПАТ «СК «Універсальна» було здійснено страхове відшкодування потерпілому у розмірі 15 551 грн 45 коп. Враховуючи, що відповідач, будучи винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце ДТП, позивач, відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача 15 551 грн 45 коп матеріальної шкоди в порядку регресу. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 02 квітня 2024 року, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не прибув, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності представника, просить позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не прибув про розгляд справи повідомлена належним чином, а саме шляхом скерування на адресу, вказану у позовній заяві рекомендованого поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Також про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин не з`явився, не повідомив причини неявки, не подав відзиву, а також позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Частиною 4 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 09 жовтня 2024 року, є дата складення повного судового рішення 21 жовтня 2024 року. Оцінивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Суд встановив, що [PERSON] , 01 листопада 2022 року, о 09 год 20 хв, по [ADDRESS] , керуючи транспортним засобом марки Chevrolet, номерний знак [NUMBER] , при зміні напрямку руху, а саме, здійснюючи поворот ліворуч, здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки Renault, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали технічні ушкодження, після цього залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим\~ порушив\~ вимоги п.2.10 (а), 10.1 ПДР\~ України, тобто вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 122-4, 124 КУпАП. Відповідно до постанови Яворівського районного суду Львівської області від 09 січня 2022 року у справі № 944/5554/22, яка набрала законної сили, [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4,124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ч. 6, ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільна-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПАТ «CK «Універсальна» полісом № АР3349924. В результаті вказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб Renault, номерний знак [NUMBER] , який було застраховано у АТ «СК «ІНГО» відповідно до страхового полісу № 211438178. АТ «СК «ІНГО» на підставі вказаного договору та згідно із страховим актом здійснило виплату потерпілій особі ПрАТ «ТЕХЕНЕРГО» страхового відшкодування в розмірі 15\~551, 45 грн. На підставі страхового акту № 118733-1 позивач здійснив виплату ПрАТ «СК «ІНГО» страхового відшкодування в розмірі 15\~551, 45 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 20248 від 08 грудня 2022 року. На адресу [PERSON] ПАТ «CK «Універсальна» надсилалася регресивна вимога та досудове попередження, щодо сплати у добровільному порядку боргу на рахунок ПАТ «CK «Універсальна» в розмірі 15\~551, 45 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Абзацом «в» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). А згідно із ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено вище, ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Також абз. «в» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Як описано вище, постановою Яворівського районного суду Львівської області від 09 січня 2023 року у справі № 944/5554/22, яка набрала законної сили, [PERSON] було визнано винуватим, зокрема, у скоєнні ДТП з автомобілем марки Renault, номерний знак [NUMBER] , та у самовільному залишенні місця ДТП. З огляду на вищевикладене, оскільки [PERSON] керував автомобілем марки Chevrolet, номерний знак [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність якого на момент спричинення ним дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПАТ «CK «Універсальна», та скоївши ДТП, самовільно залишив місце пригоди, що встановлено постановою суду, а позивачем було відшкодовано завдану відповідачем шкоду, суд дійшов висновку, що позивач отримав право зворотної вимоги до відповідача про стягнення виплаченого страхового відшкодування, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Зі свого боку відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви ПАТ «CK «Універсальна»» сплатило судовий збір в розмірі 3028, 00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 19 лютого 2024 року № 28250. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому статтею 4 Закону України «Про судовий збір. Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог з [PERSON] слід стягнути на користь ПАТ «CK «Універсальна» судові витрати із сплати судового збору в розмірі 3028, 00 грн. Що стосується судових витрат на правничу допомогу в розмірі 3 500 грн, то суд зазначає таке. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ч. 3 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з частинами 3, 4 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу до позовної заяви не додано жодного доказу. З урахуванням викладеного суд вважає, що витрати на правничу допомогу у сумі 3000 грн, які просить стягнути позива у зв`язку із розглядом даної справи, є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved