Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою, у якій просить суд встановити його факт постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини. Вказані вимоги обґрунтовано тим, що 27 березня 1999 року [PERSON] склав заповіт на ім`я свого єдиного сина [PERSON] . По вказаному заповіту належне [PERSON] все його майно переходить у власність [PERSON] після смерті заповідача. З 12 серпня 2019 року [PERSON] в зв`язку з тим, що його батько [PERSON] , який мешкав окремо і через свій похилий вік почав потребувати стороньої допомоги переїхав на постійне проживання не змінюючи реєстрацію до [PERSON] за адресою [ADDRESS] . [PERSON] дбав про добробут, забезпечував лікуванням і постійно проживав разом з [PERSON] .? [INFO] у віці 84 роки [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданий Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві). Після смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , вказане підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на житло від 23 жовтня 1997 року № 2009. Право на спадкування після смерті [PERSON] підтверджується заповітом на ім`я [PERSON] складеного 27 березня 1999 року зареєстровано в реєстрі № 2 с-336. З метою оформлення свого права власності на спадщину за заповітом [PERSON] звернувся в нотаріальну контору, однак, нотаріус лише проконсультувала [PERSON] щодо оформлення спадщини та під час консультації нотаріус повідомила, що для оформлення спадщини [PERSON] повинен її прийняти, але у нього відсутні документи, які підтверджують факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] , а тому йому потрібно звертатися до суду. Факт постійного проживання заявника разом з [PERSON] на час відкритгя спадщини підтверджується довідкою Житлово-Експлуатаційної дільниці-7 вих. № 119 від 17.05.2024 року та актом мешканців будинку завіреного о. начальника ЖЕД -7. Ухвалою суду від 10.06.2024 року відкрито провадження по справі. В судовому засіданні заявник та його представник [PERSON] підтримали заяву та просили суд її задовольнити. В судове засідання зацікавлена особа: Київська міська рада не з"явилася, від її представника надійшли пояснення згідно яких остінні просили суд винести рішення згідно чинного законодавства та слухати справу у відсутність їхнього представника. В судове засідання зацікавлена особа: п"ята КДНК не з"явилася, направила лист про слухання справи у їх відсутність. В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка працює лікарем, підтвердила той факт, що покійний [PERSON] обслуговувався в лікарні і приходив на прийом до лікаря із заявником. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сусідом [PERSON] підтримав факт проживання заявника разом з батьком. Суд, заслухавши заявника, його представника та свідків: [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 27 березня 1999 року [PERSON] склав заповіт на ім`я свого єдиного сина [PERSON] . По вказаному заповіту належне [PERSON] все його майно переходить у власність [PERSON] після смерті заповідача. Судом встановлено, що [INFO] у віці 84 роки [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданий Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві). Судом встановлено, що після смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , вказане підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на житло від 23 жовтня 1997 року № 2009. Судом встановлено, що право на спадкування після смерті [PERSON] підтверджується заповітом на ім`я [PERSON] складеного 27 березня 1999 року зареєстровано в реєстрі № 2 с-336. Судом встановлено, що факт постійного проживання заявника разом з [PERSON] на час відкритгя спадщини підтверджується довідкою Житлово-Експлуатаційної дільниці-7 вих. № 119 від 17.05.2024 року та актом мешканців будинку завіреного о. начальника ЖЕД -7. За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно зі статтею 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 даного кодексу, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно пп. 4.10 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. З пп. 3.22 п. 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З огляду на наведене, системний аналіз наявних у справі доказів, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, дозволяє суду дійти висновку, що заявник, на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України, надав суду належні і допустимі докази на підтвердження факту постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини. Обставин, які б давали підстави сумніватись у такому висновку, судом не встановлено. Враховуючи вищенаведене, інтереси заявниці, відсутність спору та інших шляхів захисту прав [PERSON] , суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявника у повному обсязі. Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved