Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

І. Короткий виклад обставин справи та правова позиція позивача. [PERSON] , 22.08.2024 року (вх.\~№ 19487)\~звернулась у\~Залізничний районний\~суд м.\~Львова з\~позовною заявою\~до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, у якій просить суд: - збільшити розмір аліментів, які були встановлені судовим наказом Залізничного районного суду м. Львова № 462/4398/24 від 07.09.2022 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання\~малолітньої доньки\~ [PERSON] \~з 1/6\~ частини до\~1/4\~частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.08.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.03.2023 року між сторонами був укладений шлюб. Від цього шлюбу народилися двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25.08.2022 року шлюб між сторонами розірвано. Так, починаючи з 2022 року відповідач не проживає з відповідачем та доньками. 07.09.2022 року Залізничний районний суд м. Львова видав судовий наказ № 462/4398/22, яким стягнув з відповідача аліменти на утримання двох доньок у розмірі однієї третьої з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 23.08.2022 року і до досягнення дітьми повноліття. 16.07.2023року доньці [PERSON] виповнилося 18 років, стягнення на її утримання припинилося. Розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання доньки [PERSON] починаючи з серпня 2023 року становить 1/6 з усіх видів заробітку. Також вказано на те, що позивач ніяких допомог на доньку [PERSON] не отримує. У державі постійно відбувається суттєве збільшення вартості життя, розмір аліментів, які на даний час сплачує відповідач не може в повній мірі забезпечити належний рівень піклування про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів. Окрім цього вказано, що 16.07.223 року [PERSON] була встановлена безстрокова інвалідність 1 групи з дитинства, що пов`язана із її психічним захворюванням. Згідно довідки МСЕК № 373428 донька потребує постійного стороннього догляду, нагляду, допомоги. Через свій стан остання немає можливості навчатися, працювати та відповідно утримувати матеріально себе. Позивач стверджує, що самостійно утримує доньку, піклується про її здоров`я фізичний та духовний розвиток, несе витрати на харчування, одяг, сплату комунальних послуг, купівлю ліків, проходження відповідних реабілітаційних курсів. Відповідач працевлаштований, має постійний заробіток, іншим особам аліменти не виплачує. Має додатковий постійний дохід. З огляду на вказане, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 1-2). ІІ. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М. (а.с. 9). Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) року направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача у справі. Також, запит направлявся і відносно позивача у справі (а.с. 10, 11). Відповіді на вказані запити надійшли до суду 20.09.2024 року (а.с. 14, 15). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.09.2024 року позовну заяву було залишено без руху,\~у зв`язку\~з її\~істотними недоліками (а.с. 16-17). 24.09.2024 року (вх. № 21615) від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 19). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30.09.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 22-23). ІІІ. Щодо правової позиції відповідача. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. У матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке свідчить про отримання відповідачем 08.10.2024 року копії ухвали суду про відкриття провадження. Таким чином, станом на день ухвалення рішення відповідачу відомо про існування даного судового провадження. Строк, встановлений для надання відзиву на позовну заяву станом на день ухвалення рішення сплив. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити її правову позицію щодо предмета спору. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247\~ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1, 2 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 15, 16\~Цивільного кодексу\~України (далі\~ ЦК України), ст.\~4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] стверджується, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] стверджується, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3). Судовим наказом Залізничного районного суду м. Львова від 07.09.2022 року у справі № 462/4398/22 ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї третьої з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 23.08.2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Окрім цього стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір у сумі 248 грн. 10 коп. (а.с. 10). Копією акта ОСББ «Скнилівок 2014» № 4 від 30.07.2024 року стверджується, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). До позовної заяви долучено також розрахунок заборгованості [PERSON] по аліментах від 07.08.2024 року в межах виконавчого провадження ВП № 70025770 (наданий [PERSON] Городоцьким відділом ДВС у Львівському районі за № 7567 від 07.08.2024 року) (а.с. 6, 7) Копією довідки до акта огляду медико-соціальною комісією серії 12ААГ № 373428 стверджується, що така видана [PERSON] , [INFO] , яка потребує постійного стороннього догляду, нагляду, допомоги. Так, встановлено групу інвалідності першу «Б» з 16.07.2023 року безтерміново (а.с. 8). V. Застосоване судом законодавство. Положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і\~фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України), під час вирішення будь-яких питань щодо дітей\~суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. За змістом законодавства, аліменти є власністю дитини, а обов`язок суду полягає у першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання. Аліментні зобов`язання за своєю природою та генезою є саме морально-етичною категорією, яка втілена у нормі позитивного права. Фактично йдеться про повністю не охоплені правом, проте визнані суспільством базові принципи моралі (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 753/20347/20, провадження № 61-5707св22/ від 17.05.2023 року). За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 520/21069/18, провадження № 61-1347св20 від 03.02.2021 року). Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Отже вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні\~розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Статтею 192 СК України передбачено можливість\~зміни раніше\~встановленого розміру\~аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 09.09.2021 року у справі № 554/3355/20. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й інші норми щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідні висновки викладені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 194/629/17-ц (провадження № 61-37792св18). VІ. Мотиви прийняття рішення та висновки суду. Суд приймає до уваги, що судовим наказом Залізничного районного суду м. Львова від 07.09.2022 року у справі № 462/4398/22 з відповідача у справі [PERSON] на користь [PERSON] стягувалися аліменти на утримання\~двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї третьої з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 23.08.2022 року і до досягнення дітьми повноліття, однак, у зв`язку із досягненням [INFO] повноліття донькою [PERSON] , стягнення аліментів з відповідача у цій частині припинилося, та продовжується стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини на утримання [PERSON] , [INFO] . Ухвалюючи рішення\~у справі,\~суд,\~з огляду\~на встановлені\~обставини і\~вимоги ст.\~12,\~81\~ЦПК України,\~враховуючи інфляційні\~процеси,\~прожитковий мінімум\~для дитини\~відповідного віку,\~матеріальне становище\~сторін,\~приймаючи до\~уваги,\~рівність обов`язків\~обох батьків\~щодо матеріального\~утримання дитини,\~збільшення потреб\~малолітньої доньки дійшов висновку про можливість збільшення розміру аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Залізничного районного суду м. Львова від 07.09.2022 року у справі № 462/4398/22 до 1/5 частки заробітку (доходу) щомісячно, що відповідатиме приписам ч. 2 ст. 182 СК України та ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Разом із цим, позивач не надала суду доказів, які б свідчили про те, що дохід відповідача надає йому можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Зокрема, докази про наявність інших доходів у платника аліментів, матеріали справи не містять. Також суд зазначає, що позивач долучає докази на підтвердження невиконання відповідачем обов`язку зі сплати аліментів (заборгованість зі сплати аліментів), проте жодних належних доказів зміни матеріального або сімейного стану відповідача суду не надано. Так, задовольняючи позов та встановлюючи стягнення аліментів у розмірі 1/5 заробітку (доходу) платника аліментів, суд вважає за необхідне зазначити про стягнення аліментів у розмірі, не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (як це передбачено ч. 5 ст. 183 СК України) та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (як передбачено ч. 2 ст. 182 СК України). Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та вказано у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 621/307/17 (провадження № 61-31400св18) відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За таких обставин, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Положеннями п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 0912.1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). VІІ. Судові витрати по справі. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 7.1. Щодо судового збору. Приписами ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд приймає до уваги, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі у\~справах про\~збільшення розміру\~аліментів звільняються\~від сплати\~судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідні судові витрати у разі прийняття рішення на користь позивача підлягають стягненню з другої сторони на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Згідно ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те,\~що позивач\~звільнена від\~сплати судового\~збору за\~подання позовної\~заяви,\~в якій\~міститься вимога\~щодо збільшення розміру аліментів, тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~211 грн. 20 коп. в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial