Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

21.11.2023 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , та просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Підставою цьому\~зазначала те,\~що перебувала\~з Відповідачем\~у шлюбі,\~від якого\~мають двох\~синів: [PERSON] , [INFO] та неповнолітній [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з Відповідачем не склалося і рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2017 року, шлюб між [PERSON] , [INFO] \~та\~\~ [PERSON] , [INFO] розірвано, з того часу Відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками. У 2020 році позивачці стало відомо про перебування Відповідача під вартою в Китайській Народній Республіці, засуджений 26.04.2019 року до 3 років та 6 місяців позбавлення волі. Однак, на даний час відповідач вже повинен був бути звільнений із під варти, але звільнившись він досі на зв`язок із дітьми не вийшов. Зазначене характеризує відповідача як неблагонадійного, такого, що не зацікавлений долею своїх дітей та здебільш неповнолітнім сином [PERSON] , який потребує батьківського піклування. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, дитиною не цікавиться, жодної матеріальної допомоги не надає, тобто ухиляться від виконання своїх батьківських обов`язків. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник позивача звернувся до суду з позовом по якому просить, розглянути справу без ії участі, вимоги позову підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради про розгляд справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення цього позову, виходячи з такого. Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-Х11 від 27.02.1991, «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, що їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний розумовий та духовний розвиток, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] .. Дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності батьку позивачки. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї складеного службою у справах дітей Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради, для дитини створені належні умови для виховання та розвитку. [PERSON] , [INFO] , навчається в 7-В класі Одеського ліцею «Фонтанський» Одеської міської ради, що підтверджується довідкою Одеського ліцею «Фонтанський» Одеської міської ради від 01.11.2023 р. Згідно довідки-характеристики Одеського ліцею «Фонтанський» Одеської міської ради на [PERSON] від 01.11.2023 р., дитина характеризується позитивно. Мати [PERSON] приймає активну участь у вихованні та навчанні сина. Систематично спілкується з класним керівником стосовно успішності сина та відвідує батьківські збори. Батька [PERSON] жодного разу у школі не бачили і участі у шкільному житті дитини він не приймає. Згідно довідки КНП «Дитяча міська поліклініка №6» Одеської міської ради від 10.11.2023, [PERSON] , [INFO] , спостерігається в поліклініці, дитина здорова. У дитячу поліклініку за медичною, консультативно-діагностичною та профілактичною допомогою звертається тільки мати. Рекомендації лікаря-педіатра щодо лікування та профілактики захворювань дитини виконує в повному обсязі. Згідно заяви тренера ДЮФК «Флагман» [PERSON] , неповнолітній [PERSON] тренується у футбольному клубі, з 2016 року не бачив Відповідача та підтверджує, що Відповідач не приймає участі у вихованні неповнолітнього [PERSON] . Згідно висновку Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради, Відповідача [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , доцільно позбавити батьківських прав відносно його неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 156 СК України). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що мала місце винна поведінка відповідача [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина, що виразилась у його нехтуванні обов`язками батька по забезпеченню дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом, одягом, створенням належних умов для проживання, а також спілкування з дитиною в необхідному обсязі. Доказів які б свідчили про поважні причини невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків стосовно дитини судом не встановлено. Враховуючи, що матеріалами справи доведено неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, оскільки він не створює належних умов для утримання дитини, не піклується про його здоров`я, фізичний та моральний розвиток, суд вважає, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що негативно впливає на розвиток дитини, та несе загрозу здоров`ю та життю дитини, а також враховуючи характер його поведінки, відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, яке не змінилося і після пред`явлення даного позову, суд вважає, що він повинен бути позбавлений батьківських прав. При таких обставинах, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved