Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

заявник звернулася до суду із заявою про видачу щодо заінтересованої особи [PERSON] обмежувального припису строком на шість місяців із визначенням певних тимчасових обмежень його прав, зокрема: -заборонити кривднику [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] , з постраждалою [PERSON] ; -заборонити кривднику [PERSON] наближатись на відстань 300 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та місця роботи постраждалої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити кривднику [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; -заборонити кривднику [PERSON] вести листування, телефонні розмови з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб. Заяву мотивує тим, що з 23 серпня 2016 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу є неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позовна заява про розірвання шлюбу між подружжям подана до суду в серпні 2024 року. На даний час заявниця вимушена разом із неповнолітніми дітьми проживати за адресою: [ADDRESS] . При цьому, заінтересована особа [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Заінтересована особа [PERSON] , систематично зловживає спиртними напоями та перебуваючи в стані сп`яніння вчиняє домашнє насильство щодо заявниці [PERSON] , в тому числі в присутності їх спільних неповнолітніх дітей, погрожуючи заявниці фізичною розправою, ображає та принижує її людську гідність, вчиняє психологічне насильство. У зв`язку із чим заявниця змушена була разом із дітьми переїхати проживати до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] , де, як зазначає заявниця, немає нормальних умов для проживання дітей. Крім того, заінтересована особа [PERSON] переслідує заявницю, з`являючись у неї на роботі та принижуючи її перед колегами, втручається в її особисте життя, постійно телефонує. У зв`язку із зазначеною систематичною та протиправною поведінкою [PERSON] заявниця змушена була неодноразово звертатись до працівників поліції, за результатами яких було складено протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, які в подальшому розглянуті судом та [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності, а також терміновий заборонний припис серії АА №337818 від 23.11.2023 року терміном на 3 діб, згідно якого заборонено кривднику в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Зазначеної протиправної поведінки заінтересована особа [PERSON] не припинив. А тому з метою захисту своїх порушених прав заявник в порядку положень ст.350-2 ЦПК України та Закону України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству" звернулась до суду з відповідною заявою, яку просить задовольнити. Заявник та її представник адвокат Судомляк І.К., в судовому засіданні подану заяву підтримали в повному обсязі з підстав, передбачених в ній, та просила таку задовольнити. Заявниця пояснила, що заінтересована особа [PERSON] , є її чоловіком. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчиняє постійно відносно неї домашнє насильство фізичного та психологічного характеру. Дії чоловіка мають систематичний характер, на зауваження та профілактичні бесіди з працівниками поліції не реагує. Заінтересована особа [PERSON] , та його представник - адвокат Пітецький В.В., в судовому засіданні проти видачі обмежувального припису заперечили з підстав необгрунтованості та безпідставності поданої заявником заяви, про що також заінтересована особа [PERSON] ,\~подав відзив\~на заяву,\~який судом\~оглянуто та\~долучено до\~матеріалів справи.\~Крім того,\~зазначив,\~що викладені\~заявником у\~заяві обставини\~не відповідають\~дійсності та\~є надуманими.\~Пояснив,\~що заявниця\~ [PERSON] \~сама досить\~часто зловживає\~спиртними напоями\~та відповідно\~провокує конфлікти\~з ним.\~Щодо заявленої\~вимоги про\~ заборону кривднику [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] , з постраждалою [PERSON] , то зазначив про наступне. Враховуючи, що він не має іншого житла для проживання і вказана квартира за адресою: [ADDRESS] є його єдиним житлом, а [PERSON] досить тривалий час проживає за іншою адресою. Переконаний, що доказів вчинення ним перешкод у проживанні чи неможливості проживання за іншою адресою заявницею не надано, а так само не надано доказів виникнення чи продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. А тому вважає, що заборона йому на строк 6 місяців перебувати у квартирі за адресою [ADDRESS] буде непропорційним та невиправданим втручанням у його право на житло в розумінні ст. 8 Конвенції та релевантної практики Верховного Суду.\~ Приведена до присяги та допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду наступні показання. Зазначила, що є співробітницею заявниці [PERSON] .. Підтвердила, що дійсно чоловік [PERSON] - [PERSON] приходить до неї на роботу та вчиняє відносно заявниці психологічне насильство, заважає працювати, на зауваження не реагує. Приведена до присяги та допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , надала суду наступні показання. Зазначила, що є матір`ю заявниці [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] є її зятем. Пояснила, що у зв`язку із вчиненням [PERSON] домашнього насильства щодо доньки, остання змушена була переїхати проживати до неї за адресою: [ADDRESS] . Підтвердила, що декілька раз особисто було очевидцем перебування [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння та провокування конфліктних ситуації із дружиною [PERSON] . На зауваження не реагує, при цьому намагається переконувати оточуючих в тому, що саме заявниця [PERSON] зловживає спиртними напоями. Приведена до присяги та допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , надала суду наступні показання. Зазначила, що є бабусею заявниці [PERSON] . Зі слів онуки знає, що у зв`язку із неправомірною поведінкою [PERSON] , онука разом із своїми дітьми змушена була переїхати проживати до них за адресою: [ADDRESS] . Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , надав суду наступні показання. Зазначив, що є дядьком заінтересованої особи [PERSON] , проживають в одному будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказав, що неодноразово бачив заявницю [PERSON] , як та розпивала алкогольні напої, в тому числі в присутності своїх дітей. При цьому, на відповідне запитання представника заявника підтвердив, що заявниця [PERSON] зверталась до нього за допомогою та прихистком, коли її чоловік перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчиняв відносно неї домашнє насильство. Ухвалою судді\~від 03.10.2024\~рокузаяву прийнято до розгляду, а провадження по справі відкрито. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, постановляючи рішення відповідно до ст.ст.265,350-6 ЦПК України, суд приходить, до наступного переконання. Главою 13 ЦПК України закріплено процесуальні особливості розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису, тобто застосування до кривдника одного чи декількох заходів тимчасового обмеження його прав або покладення на нього обов`язків у зв`язку із доведеністю вчиненого відносно постраждалої особи насильства: домашнього чи за ознакою статі (ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Спеціальними законами, які здійснюють регламентацію вказаної сфери суспільних відносин згідно положень ст.350-2 ЦПК України є Закон України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству" та Закон України\~"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII\~домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з положеннями п.4 ч.2\~ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Положеннями\~ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що "враховуючи положення\~Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях". Згідно з\~частиною третьою\~статті 26\~ Закону\~України «Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Виходячи зі змісту вказаних норм, суди під час розгляду такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (касаційне провадження № 61-19328св18). Судом встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] з 23.08.2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.20). Від шлюбу є неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно відомостей поданої заяви про видачу обмежувального припису судом встановлено, що в серпні 2024 року заявницею [PERSON] до суду подана позовна заява про розірвання шлюбу між подружжям. Звертаючись до суду з вказаною заявою заявник [PERSON] обгруновує мотивованість та підставність подачі такої, а відтак необхідність видачі обмежувального припису тим, що заінтересована особа [PERSON] систематично вчиняє стосовно неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. На зауваження, неодноразово здійснені працівниками поліції бесіди профілактичного характеру, винесені термінові заборонні приписи та прийняті судові рішення про притягнення до адміністративної відповідальності не реагує та продовжує свою протиправну діяльність. У відповідності до положень ч.1 ст.76 ЦПК України, \~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На необхідності зазначення заявником у поданій заяві не лише обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, але й доказів, що їх підтверджують з обов`язковим подальшим їх представленням суду, зазначено у положеннях п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України, яка закріплює загальні вимоги щодо змісту заяви про видачу обмежувального припису. Оцінюючи мотивованість та обґрунтованість поданої заявником заяви про видачу судом обмежувального припису на предмет її доказового підтвердження належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами суд виходить з того, що є обгрунтовано доведеним факт вчинення заінтересованою особою [PERSON] відносно заявника систематичного домашнього насильства. Вказані висновки підтверджуються наступним. Згідно долученої заявником до матеріалів заяви копії термінового заборонного припису серії АА №337818 (а.с.26) стосовно кривдника, встановлено, що такий прийнято працівниками поліції відносно [PERSON] за вчинення 23.11.2023 року домашнього насильства психологічного характеру відносно постраждалої дружини [PERSON] . Постановою Франківського районного суду м.Львова від 23.11.2023 року у справі №465/6658/23 (провадження №3/463/3177/23) [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення 24.08.2023 року домашнього насильства психологічного характеру відносно дружини [PERSON] ). Провадження у справі - закрито. Згідно змісту вказаної постанови правопорушник свою вину у вчиненні домашнього насильства щодо дружини визнав та просив суворо не карати. Крім того, постановою Франківського районного суду м.Львова від 01.07.2024 року у справі №465/2717/24 (провадження №3/463/1682/24) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (вчинення 02.04.2024 року домашнього насильства психологічного характеру відносно дружини [PERSON] ). Постановою Франківського районного суду м.Львова від 11.09.2024 року у справі №465/6069/24 (провадження №3/463/2838/24) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (вчинення 26.07.2024 року домашнього насильства психологічного характеру відносно дружини [PERSON] ). Зважаючи на вищенаведене, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] . Зазначене також дає підстави стверджувати про те, що є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та про які зазначає сама заявниця у прохальній частині поданої заяви. Щодо покликань заінтересованої особи [PERSON] про те, що заборона йому на відповідний строк перебувати у квартирі за адресою [ADDRESS] буде непропорційним та невиправданим втручанням у його право на житло в розумінні ст. 8 Конвенції та релевантної практики Верховного Суду, то суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Тимчасове обмеження права користування кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису в порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи-кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою останнього (постанова Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20). Встановлюючи строк дії обмежувального припису, суд враховуючи позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 415/10120/18 (провадження № 61-7849св19), згідно якої такий має бути пропорційним і достатнім та визначається із урахуванням оцінки ризиків, вважає обґрунтованим видачу обмежувального припису відносно кривдника на строк 6 місяців. А тому з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та підставність заявлених вимог, а тому вважає, що такі підлягають до задоволення з наведених вище мотивів.

Outcome: approved