Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до суду позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд поновити строк позовної давності для подання позову та стягнути з останньої заборгованість за договором № 200512401 від 22.04.2016 року в загальному розмірі 52867 грн. 92 коп., яка складається з суми заборгованості - 34705,68 грн., суми інфляційних втрат - 15040,44 грн., суми 3% річних - 3121,80 грн. та судові витрати, з тих підстав, що відповідач порушила умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Представник позивача надав письмове клопотання, за змістом якого просить справу розглядати у відсутності представника ТОВ «Діджи Фінанс», позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує ( т.2 а.с. 139). Відповідач у наданий судом строк та станом на 16.10.2024 року своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористалася, відзив на позов не подала, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку, будь-яких клопотань чи заяв не надала. У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно правил ч. 6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 22.04.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200512401 щодо кредитування. Відповідно до умов кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 12436,55 грн., з встановленим строком користування з 22.04.2016 року по 22.04.2018 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (т.1 а.с. 15, 16, 18,19, 20, 20-21, 21-22). 20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за Кредитним договором. 20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до якого позивач набув право вимоги до позичальників банку, зазначених у Додатку № 1 до договору ( т.1 а.с.11-12, 13, 14). У витягу з\~ реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський», Додатку № 1 до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги вказано, що заборгованість [PERSON] складає 34705,68 грн., з яких: 11931 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 22774,68 грн. - заборгованість за доходами ( т.1 а.с. 14). За змістом ст.ст. 202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідност.16 ЦПК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1ст. 1077 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до ст.1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що сторони не ставили питання про розірвання договору від 22.04.2016 року, таким чином між позивачем та первісним кредитором виникли цивільні права та обов`язки, які вони врегулювали вказаним договором. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Сторонам, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. На відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, протилежне, на що позивач посилається як на підставу своїх вимог. Відповідач [PERSON] не оспорювала договір позики, укладений між нею та ПАТ «Банк Михайлівський», не надала суду доказів, що кредитний договір укладений проти її справжньої волі. Від [PERSON] не надійшло заперечень про те, що між ПАТ «Банк Михайлівський» та нею було укладено договір позики, та, що за вказаним кредитним договором у неї мається заборгованість в сумі 34705 грн. 68 коп. Враховуючи положення ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Таким чином, суд приходить до висновку про достатність обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за\~ договором № 200512401 від 22.04.2016 року в розмірі 34705 грн. 68 коп., з яких: 11931 грн. - заборгованість за кредитом; 22774,68 грн. - заборгованість за відсотками. В позові ТОВ «Діджи Фінанс» ставить питання про стягнення інфляційних втрат за період з 09 серпня 2021 року до 07 серпня 2024 року в розмірі - 15040,44 грн., а також 3 % річних за період з 09 серпня 2021 року до 31 грудня 2023 року та з 01 січня 2024 року до 07 серпня 2024 року - 3121,80 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18. Суд враховує, що згідно п. 18 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, по всій території України з 05 год 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб запроваджено воєнний стан, який триває і на даний час. Торгово промислова палата\~ України 28 лютого 2022 року засвідчила форс-мажорну обставину ( обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України , що стало підставою введення воєнного стану з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року (а.с.43), про що розміщено на сайті ТПП України загальний офіційний лист . За змістом ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Позивач обрахував інфляційні втрати та 3% річних, серед іншого і з 24 лютого 2022 року по 07 серпня 2024 року\~ відповідно,\~ тобто і в період дії обставин непереборної сили. Суд вважає , що в період дії обставин непереборної сили відповідач звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, внаслідок зазначених обставин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат за період з 24 лютого 2022 року по 07 серпня 2024 року та\~ 3 % річних за період з 24 лютого 2022 року по 07 серпня 2024 року. Суд не зобов?язаний обраховувати інфляційні втрати та 3% річних до 24 лютого 2022 року. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України доказів іншого позивачем не надано. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторонам, зокрема позивачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Докази, на які позивач посилається, як на підставу своїх позовних вимог мають бути доведені не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції сторони, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних\~ свобод. Позивачем, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду доказів розміру нарахування інфляційних втрат на суму боргу за період з 09.08.2021 року по 23.02.2022 року та трьох процентів річних за період з 09.08.2021 року по 23.02.2022 року, тому в цій частині позову також слід відмовити. Крім того, згідно договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та згідно витягу з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 200512401 в розмірі 34705 грн. 68 коп.

Outcome: partial