Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, в якій просить встановити факт того, що він самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . З урахуванням того, що син заявника знаходиться на його одноособовому утриманні та він її самостійно виховує, у нього постала необхідність юридичної фіксації цього факту, задля подальшого оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги реєстрації місця проживання та вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини. Представник заявника та заявник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримали, просили здійснювати розгляд справи за їх відсутності. Представник Служби у справах дітей в засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області було розірвано /а.с. 21-22/. За період подружнього життя в них народилися діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки №268 від 04.06.2024 виданої директором школи №160, вбачається, що мати дитини [PERSON] - [PERSON] з 2022 року не спілкувалася з класним керівником та не відвідувала батьківські збори /а.с. 9/. Як вбачається з відповіді Державної прикордонної служби України [PERSON] з 2023 року виїхала з території України та до даного часу не поверталася. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається із ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, як встановлено судом, позивач є батьком сина [PERSON] , [INFO] , який проживає та перебуває по теперішній час на утриманні батька. Однак, як встановлено судом, у заявника виникає необхідність щодо вирішення питання щодо юридичної фіксації факту самостійного утримання та виховання дитини, оскільки в останнього постала необхідність юридичної фіксації цього факту, задля отримання соціальної допомоги та вирішення інших питань пов`язаних з місцем проживання дитини та реєстрації його місця проживання. Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також те, що встановлення вище зазначеного факту необхідно позивачу для безперешкодного переміщення з неповнолітньою дитиною та оформлення допомоги, а також те, що встановлення вказаного юридичного факту не породжує спір про право, суд вважає, що вимоги про встановлення факту самостійного утримання та виховання, підлягають до задоволення. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява є законною обґрунтованою і такою що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved