Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

І. Позиції сторін Аргументи позивача 18 липня 2024 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2024 головуючим суддею визначено Кравченка Юрія Вікторовича. Справа передана судді 22.07.2024. Позов обґрунтований тим, що: - 07 липня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» і [PERSON] уклали договір позики № 7816379 на суму 6 000,00 гривень; - 14 червня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» і позивач уклали договір факторингу № 14/06/21. 21 грудня 2023 року відповідно до Реєстру боржників № 13 до договору факторингу від 14.06.2021 Товариство набуло право вимоги до [PERSON] за вказаним договором позики; - 13 липня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» і [PERSON] уклали договір позики № 5838663 на суму 2 000,00 гривень; - 15 листопада 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАНІФОЮ» і позивач уклали договір факторингу № 15-11/2023, відповідно до якого Товариство набуло право вимоги до [PERSON] за вказаним договором позики; - свої зобов`язання за вказаними договорами [PERSON] не виконав, у результаті чого утворилася заборгованість: за договором позики № 7816379 в сумі 20 437,50 гривень, з яких: -6 000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; -14 437,50 гривень - заборгованість за відсотками; за договором позики № 5838663 в сумі 5 747,00 гривень, з яких: -2 000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; -3 747,00 гривень - заборгованість за процентами за користування позикою. Загальна сума заборгованості [PERSON] перед Товариством становить 26 184,50 гривень Позиція відповідача [PERSON] на позовні вимоги не відреагував, про судовий розгляд справи був повідомлений належним чином, у тому числі через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. ІІ. Процесуальні дії суду 23 липня 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, у якій визначив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 24 липня суд направив на адресу [PERSON] ухвалу про відкриття провадження у справі, а також примірник позовної заяви і додатків до неї. Поштовий конверт, яким відповідачу на його зареєстроване місце проживання суд направив ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, повернувся до суду без вручення. На довідці про причини повернення / досилання від 12.08.2024 стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Суд зауважує, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Окрім того, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника - суду. Також суд повідомляв [PERSON] про розгляд справи через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (а.с. 64). З огляду на викладене, суд ужив всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи. Проте відповідач у встановлений судом строк заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмовий відзив на позов не подав. За таких обставин, суд вирішує справи за наявними матеріалами відповідно до положень частини п`ятої статті 279 і частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Обставини, які встановив суд 07 липня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Позикодавець) і [PERSON] (Позичальник) уклали договір позики № 7816379 (а.с. 8-10). За цим договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника, з використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити Позикодавцю плату (проценти) від суми позики (пункт 1 договору). Відповідно до пункту 2.1. договору сума позики становить 6 000,00 (шість тисяч) гривень 00 копійок, строк позики - 16 днів (до 23 липня 2023 року), базова процентна ставка - 2,5% на день, знижена процентна ставка - 0,875% на день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,70% на день, пеня - 2,70% на день, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 1886,74%. Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на вебсайті www.mycredit.ua, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі (пункт 5.3. договору). Договір підписаний Позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MwSb5d2xu5. 14 червня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Клієнт) і Товариство (Фактор) уклали договір факторингу № 14/06/21 (а.с. 11-12). За цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав, до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту (пункт 1.1. договору). Згідно з пунктом 1.2. договору перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Фактор сплачує Клієнту 100% ціни продажу протягом 7 (семи) робочих днів з моменту передачі за Актом прийому-передачі відповідного реєстру боржників шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта, вказаний в розділі 10 цього договору. За сплачені Фактором грошові кошти у вигляді ціни продажу Клієнт сплачує Фактору плату в розмірі 100,00 гривень з ПДВ, шляхом перерахування протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту проведення Фактором ціни продажу на поточний рахунок Фактора № [NUMBER] в АТ «ТАСкомбанк». Моментом виконання Фактором грошового зобов`язання сторони визначають момент надходження ціни продажу за відповідним реєстром боржників на рахунок Клієнта (пункти 3.2.-3.4. договору). Наявний у матеріалах справи примірник договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 містить 1, 2, 4, 8 сторінки вказаного договору. Сторінки 3, 5-7 договору Товариство суду не надало. 21 грудня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Клієнт) і Товариство (Фактор) уклали додаткову угоду № 14 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 14). Згідно з пунктом 1 додаткової угоди загальна сума прав вимоги, що відступаються згідно з реєстром боржників № 13 від 21.12.2023 становить (сума у поданому примірнику додаткової угоди не зазначена). Відповідно до п. 2 додаткової угоди в якості ціни продажу згідно з реєстром боржників № 13 від 21.12.2023 Фактор сплачує Клієнтові суму грошових коштів, яка становить (не зазначено) % від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить (не зазначено). Згідно з Актом прийому-передачі реєстру боржників № 13 від 21 грудня 2023 року за договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року Клієнт передав, а Фактор прийняв реєстр боржників № 13 кількістю 5824, після чого, з урахуванням пункту 1.2. договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, від Клієнта до Фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає Кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає (не зазначено) (а.с. 15). Згідно з витягом з реєстру боржників № 13 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало Товариству право вимоги до [PERSON] за договором позики № 78163769 на загальну суму 20 437,50 гривень, з яких: 6 000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 14 437,50 гривень - заборгованість за відсотками (а.с. 16). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 78163769 від 07.07.2023 за період з 21.12.2023 до 31.05.2024 заборгованість [PERSON] становить 20 437,50 гривень, з яких: 6 000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 14 437,50 гривень - заборгованість за відсотками (а.с. 17) 13 липня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» (Позикодавець) і [PERSON] (Позичальник) уклали договір позики № 5838663 (а.с. 23-27). За цим договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (позику), а Позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити Позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору (пункт 2.1 договору). Сума позики - 2 000,00 гривень. Строк позики - до 16 вересня 2023 року (65 днів). Строк складається з розрахункових періодів, визначених розрахунком. Дата надання позики - 13 липня 2023 року. Дата повернення позики - 16 вересня 2023 року. Акційна процентна ставка - 1,74300% на день, базова процентна ставка - 2,49000% на день, основна процентна ставка - 3,00000% на день (пункт 2.3.,2.4. договору). Відповідно до пункту 2.5. договору позика надається Позичальнику в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок Позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] , зареєстрованого Позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті. Позичальник вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання фінансових послуг Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ», які є невід`ємною частиною цього договору (пункт 10.1.5. договору). Договір підписаний Позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором z76675. Відповідно до паспорту позики встановлений такий порядок її повернення: до 28 липня 2023 року - 2 322,90 гривень; до 16 вересня 2023 року - 500,00 гривень. Паспорт позики підписаний Позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором v46096 (а.с. 30-32). 15 листопада 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» (Клієнт) і Товариство (Фактор) уклали договір факторингу № 15-11/2023 (а.с. 33-35). За цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (пункт 1.1. договору). Згідно з пунктом 1.2. договору перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до пункту 3.2. договору загальна сума прав вимоги, що відступаються за договором, становить (не зазначено). Ціна продажу за договором становить (не зазначено), без ПДВ (пункт 3.3. договору). Згідно з пунктом 3.4. договору Фактор сплачує Клієнту 100% ціни продажу, передбаченої пунктом 3.3. цього договору, в день підписання Акта прийому-передачі реєстру боржників шляхом (далі не зазначено). Наявний у матеріалах справи примірник договору факторингу № 15-11/2023 від 15.11.2023 містить 1-4, 9 сторінки вказаного договору. Сторінки 5-8 договору Товариство суду не надало. Згідно з Актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № № 15-11/2023 від 15 листопада 2023 року Клієнт передав, а Фактор прийняв реєстр боржників в кількості (не зазначено), після чого, з урахуванням пункту 1.2. договору факторингу № 15-11/2023 від 15 листопада 2023 року, від Клієнта до Фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає Кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає (не зазначено) (а.с. 36). Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 15-11/2023 від 15.11.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» передало Товариству право вимоги до [PERSON] за договором позики № 5838663 на загальну суму 5 747,00 гривень, з яких: 2 000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 3 747,00 гривень - заборгованість за процентами за користування позикою (а.с. 37). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 5838663 від 13.07.2023 за період з 15.11.2023 до 31.05.2024 заборгованість [PERSON] становить 5 747,00 гривень, з яких: 2 000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 3 747,00 гривень - заборгованість за процентами за користування позикою (а.с. 38). ІV. Мотиви суду Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 4 ЦПК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанову Верховного Суду від 04 вересня 2024 року в справі № 756/1384/20). Між сторонами у справі виникли правовідносини щодо виконання зобов`язань за договорами позики. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Особливості укладання договору позики в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Особові рахунки та виписки з них обов`язково мають складатися на паперових та/або електронних носіях. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. У постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 464/3214/16 Верховний Суд виснував, що по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, зокрема, позикодавцем, з метою визначення суми боргу з урахуванням умов договору, періоду користування кредитними коштами тощо, з яким суд може погодитись або ж навести свій розрахунок, виконуючи обов`язок щодо визначення належної до стягнення суми заборгованості. Пунктом 1 частини 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 Велика Палата Верховного Суду навела такі ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. Отже, для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про факторингу, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Тлумачення наведеної норми свідчить, що за договором факторингу можливе відступлення майбутніх вимог. Водночас таке відступлення допускається тільки за умови їх визначеності. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16. Отже, встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора, необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, суд, вирішуючи цю справу, має встановити чи надав позивач належні, допустимі, достовірні і достатні докази: - укладення договорів позики; - наявності у відповідача заборгованості за договорами позики у заявленому розмірі (у тому числі правильності нарахування відсотків); - переходу до позивача права вимоги до відповідача за договорами позики. V. Оцінка суду Щодо укладеності договорів позики На підтвердження укладення відповідачем договорів позики позивач надав копію договору позики № 7816379 від 07.07.2023 та копію договору позики № 5838663 від 13.07.2023, які підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Суд погоджується з доводами позивача про те, що зазначені договори є укладеними, оскільки одноразовий ідентифікатор за своєю сутністю є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При цьому, без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт Товариства і здійснення ним всього алгоритму дій, необхідних для отримання позики, договори між ним та позикодавцями не буди б укладені. Щодо наявності у відповідача заборгованості за договорами позики в заявленому розмірі На підтвердження наявності у [PERSON] заборгованості за договорами позики Товариство надало розрахунок заборгованості за договорами станом на 31.05.2024. Зазначені розрахунки суд відхиляє, адже вони не є належними доказами наявності боргу за договорами позики. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення дій одної сторони (банку). Також він є внутрішнім документам банку та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків, а також, за відсутності належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Належних, допустимих і достовірних доказів наявності і розміру заборгованості за договорами позики (первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») позивач не надав, будь-яких клопотань про витребування доказів не заявляв. Щодо наявності у прав вимоги за договорами позики. На підтвердження переходу до Товариства прав вимоги за договорами позики позивач надав договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 і договір факторингу № 15-11/2023 від 15.11.2023. Зазначені договори факторингу суд не приймає як докази наявності у Товариства прав вимоги до [PERSON] , оскільки: - вони подані не у повному обсязі. Зокрема, договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 не містить 3, 5-7 сторінок, договір факторингу № 15-11/2023 від 15.11.2023 не містить 5-8 сторінок. - наведені договори містять порожні місця, зокрема щодо загальної суми заборгованості, ціни продажу прав вимоги, порядку оплати ціни продажу. За таких обставин, суд позбавлений можливості перевірити виконання умов договорів факторингу щодо перерахування Товариством ціни продажу на рахунки клієнтів. Жодних доказів, які підтверджували б виконання Товариством вказаних зобов`язань матеріали справи не містять. Самі по собі акти прийому-передачі прав вимоги та витяги з реєстру боржників, що додані до позовної заяви, без надання позивачем доказів на підтвердження оплати ціни продажу, не свідчать про виникнення у Товариства прав вимоги за договорами позики. Окрім того, суд зауважує, що договір факторингу № 14/06/21 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» і позивачем був укладений 14 червня 2021 року. 07 липня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» і [PERSON] уклали договір позики № 7816379. Отже, договір позики від 07.07.2023 був укладений більш ніж через два роки після укладення договору факторингу. Право вимоги до [PERSON] вказано лише у реєстрі від 21 грудня 2023 року і не існувало на момент укладення договору факторингу від 14 червня 2021 року. Право майбутньої вимоги на момент укладення договору факторингу мало би бути визначеним. Водночас жодної визначеної вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 14 червня 2021 року не було. Сторони договору факторингу ніяк не могли передбачити, що 07 липня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» і [PERSON] укладуть договір позики № 7816379. VІ. Висновки суду Товариство не надало належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів наявності у [PERSON] заборгованості за договорами позики на загальну суму 26 184,50 гривень та наявності у Товариства прав вимоги до [PERSON] за договорами позики № 7816379 від 07.07.2023, № 5838663 від 13.07.2023. За таких обставин, суд констатує відсутність порушених прав Товариства і відмовляє у позові повністю. VІІ. Судові витрати Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Позивач сплатив судовий збір в сумі 3 028,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією АТ «СЕНС БАНК» № 73204 від 21.06.2024 (а.с. 2). Доказів понесення інших витрат сторони не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовив у позові повністю, судовий збір стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed