Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

10\~липня 2024\~року представник\~позивачів [PERSON] \~надіслав в\~суд позов\~до Локачинської селищної ради Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування. Вимоги позивачів\~обґрунтовує тим,\~що [INFO] помер\~їхній батько\~ [PERSON] ,\~який на\~момент смерті\~у шлюбі\~не перебував.\~Відповідно до\~виписки з\~погосподарської книги\~№ 3\~за 2016-2023\~роки спадкодавцеві\~ [PERSON] \~на праві\~особистої приватної\~власності належав\~житловий будинок\~з надвірними\~будівлями,\~що розташований\~в [ADDRESS] ,\~рік побудови\~ 1950.\~На випадок\~своєї смерті\~спадкодавець заповіту\~не залишив.\~Позивачі,\~як спадкоємці\~першої черги\~спадкування за\~законом,\~протягом шестимісячного\~строку звернулися\~до приватного\~нотаріуса Володимирського\~районного нотаріального\~округу Волинської\~області Дильного\~І.Г.\~із заявами\~про прийняття\~спадщини на\~вищевказаний житловий\~будинок та\~належні спадкодавцеві\~на праві\~власності земельні\~ділянки.\~Представляючи інтереси\~позивачів,\~адвокат Максимович\~О.В.\~звернувся до\~приватного нотаріуса\~із заявою\~про видачу\~свідоцтв про\~право на\~спадщину за\~законом на\~житловий будинок\~з надвірними\~будівлями,\~однак,\~у їх\~видачі було\~відмовлено постановою\~приватного нотаріуса\~Дильного І.Г.\~від 11.06.2024\~року.\~Житловий будинок,\~який є\~предметом даного\~позову,\~завершений спорудженням\~в 1950\~році,\~а відтак,\~правових підстав\~для визнання\~його самочинним\~будівництвом в\~порядку положень\~ст. 376 ЦК України не має. Зазначає, що зважаючи на рік побудови житлового будинку також відсутні правові підстави для введення цього будинку в експлуатацію, так-як вперше на законодавчому рівні процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію була передбачена постановою КМ України від 05.08.1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». Вважає, що не повинно бути перепоною для визнання за нами права власності на даний житловий будинок також відсутність його державної реєстрації. Просить визнати за позивачами в порядку спадкування за законом права власності в рівних частинах в розмірі 1/2 частки вказаного майна за кожною на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] , а також судові витрати залишити за ними. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 22 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, зазначених в ухвалі. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 31 липня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 19 вересня 2024 року у приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. витребувано матеріали спадкової справи № 181/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 03 жовтня 2024 року підготовче судове засідання у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 21 жовтня 2024 року. Позивачі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідками про доставку електронного листа (а.с. 96, 97, 98). У позовній заяві просили розгляд справи проводити за їх відсутності, однак з участю їх представника (а.с. 4). Представник відповідача у судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 99 на звороті). 18 вересня 2024 року від нього надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, просить винести рішення по справі на розсуд суду за наявними у справі матеріалами (а.с. 50). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивачів та представника відповідача. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Заслухавши пояснення представника позивачів [PERSON] , дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 181/2023 до майна померлого [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в м. Володимир Володимирського району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 26 липня 2023 року Локачинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 9, 61 на звороті). Після його смерті відкрилася спадщина. Із довідки Крухиничівського старостинського округу Локачинської селищної ради Волинської області №117 від 24.07.2023 вбачається, що в с. Крухиничі Володимирського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало померлому [PERSON] 1963 р.н., який був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] та помер [INFO] . Спадкове майно складається із права на житловий будинок в [ADDRESS] , земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі 1,51 га, Державного акту на право приватної власності на земельну частку (пай) серії 1-ВЛ №022869 в розмірі 2,04 га, кадастровий номер 0722484000:02:000:0636 та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі 1,9884 га, кадастровий номер 0722484000:02:000:0627. Спадкоємці після смерті [PERSON] є дочка [PERSON] , 1988 р.н., дочка [PERSON] , 1990 р.н., які проживали окремо від померлого. Заповіт від імені померлого не посвідчувався у Крухиничівській сільській раді (а.с. 12, 62). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України. Як вбачається із спадкової справи № 181/2023, 28 лютого 2023 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчено старостою Крухиничівського старостинського округу Володимирського району Волинської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 7-9, що підтверджується копією заповіту та копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 73343357 від 26.07.2023 року (а.с. 66 зв-74, 81 на звороті). Відповідно до заповіту право власності на майновий пай члена КСП «Слава», згідно свідоцтва про право власності на майновий пай, серія [NUMBER] , та гараж за адресою: [ADDRESS] [PERSON] заповів [PERSON] , 1947 року народження. Згідно ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Відповідно до ч.2 ст.1272 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є дочками спадкодавця [PERSON] , що підтверджується наступним. Згідно копії Свідоцтва про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 10 листопада 1988 року Марковичівською сільською радою Локачинського району Волинської області, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . З Свідоцтва про шлюб (перекладеного з чеської мови на українську) від 06 лютого 2023 року встановлено, що 04.02.2023 Р.\~Мадар та [PERSON] уклали шлюб, прізвище дружини змінилось на « [PERSON] » (а.с. 5,7). Згідно копії Свідоцтва про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 25 липня 2023 року Локачинським відділом ДРАЦС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00040684067 від 25 липня 2023 року дошлюбне прізвище [PERSON] « [PERSON] » (а.с. 6, 8). В шлюбі на дату смерті [PERSON] не перебував. 26 липня 2023 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , на підставі якої нотаріусом було заведено спадкову справу № 181/2023 до майна померлого [PERSON] (а.с. 61). 28 серпня 2023 року [PERSON] також звернулася до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с. 75). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , які прийняли спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори в строк, передбачений ст. 1270 ЦК України. Крім того, 31 серпня 2023 року спадкоємиця за заповітом [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Однак, заповіт, що складений на її ім`я, охоплює лише майновий пай та гараж, тому вона не належить до спадкоємців за законом, які мають право на спадкування іншого майна, що належало [PERSON] . Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину та претендували на житловий будинок, що є предметом даного позову, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи №181/2023 до майна померлого [PERSON] їх теж не вбачається. 11 червня 2024 року [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] на підставі довіреностей, з метою оформлення їхніх спадкових прав за законом після смерті батька [PERSON] щодо житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , звернувся із відповідною заявою до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. (а.с. 85). Однак, йому, як представнику спадкоємців, було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що винесено постанову вих. №204/02-31 від 11.06.2024 року (а.с. 10, 91). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивачі через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавлені права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулися до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Із копії технічного паспорта від 19 жовтня 2023 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що рік спорудження (реконструкції) житлового будинку 1950 (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 14-19). Відповідно до виписки із погосподарської книги № 3 за 2016-2023 рік Крухиничівської сільської ради Локачинського району Волинської області № 166, яка видана Крухиничівським старостинським округом Локачинської селищної ради Волинської області 19 жовтня 2023 року, по особовому рахунку № [NUMBER] будинок з надвірними будівлями і спорудами належав [PERSON] , який народився [INFO] , помер [INFO] , інд. код. [NUMBER] , рік побудови 1950 (а.с. 11). Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 382407264 від 11.06.2024 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 90 на звороті). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивачі як спадкоємці за законом майна померлого, підставно просять суд визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що на момент відкриття спадщини вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавцю [PERSON] , інші спадкоємці, окрім позивачів, які претендують на даний житловий будинок відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємців при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити, визнавши за позивачами, як спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину у встановленому\~законом порядку, право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами кожній. Клопотання представника позивачів, заявлене у позовній заяві про залишення судових витрат по справі за ними, підлягає до задоволення.

Outcome: approved