Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

позивачі звернулися в суд з позовом до відповідачки, у якому просять усунути потенційного спадкоємця- [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті сина- [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого приватний нотаріус Львівського державного нотаріального округу Максимів Людмила Денисівна завела спадкову справу №66026106. Спадкоємцями першої черги після смерті особи є [PERSON] -мати, [PERSON] -дружина, [PERSON] -донька. Позивачі вважають, що [PERSON] , тобто матір спадкодавця, слід усунути від права на спадкування. Аргументують свою позицію тим, що така вчиняла «судові тяжби» протягом тривалого часу щодо свого сина, що і призвело до розладу здоров`я останнього, а в подальшому, внаслідок захворювань та перенесених операцій [PERSON] не міг самостійно пересуватися, був лежачим і помер. Окрім цього, стверджують, що [PERSON] , будучи обізнаною про хворобу сина, не надавала жодної матеріальної чи моральної підтримки, натомість навпаки чинила перешкоди в узаконенні права власності на належне йому майно, чим ще більше погіршувала його стан. Враховуючи наведене вище, позивачі в силу вимог ч. 5 ст.1224 ЦК України, яка передбачає, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, вирішили звернутися в суд для вирішення даного спору. Ухвалою судді від 26 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 10 червня 2024 року витребувано у приватного нотаріуса Львівського державного нотаріального округу Максимів Людмили Денисівни копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , що помер [INFO] та підготовче провадження у справі закрито. 13 червня 2024 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву. Зі змісту такого вбачається, що відповідач у повному обсязі заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав. Зокрема, відповідачка не заперечує факт наявності у 2003-2004 роках між нею та спадкодавцем спору щодо меж земельної ділянки, проте вже у 2005 році відповідачка продала будинок своєму молодшому сину- [PERSON] і відповідно з цього часу між нею та [PERSON] за її зверненням жодних судових справ не існувало. Додатково зазначає, що пізніше всі позови ініціював саме [PERSON] . Твердження позивачів щодо ненадання матеріальної чи моральної підтримки відповідач спростовує тим, що сама потребувала такої допомоги, адже протягом останніх двадцяти років була обмежена у пересуванні і можливості себе обслуговувати, внаслідок чого молодшим сином- [PERSON] відносно останньої здійснювався догляд. Також у відзиві відповідач заперечує факт перебування [PERSON] у безпорадному стані з огляду на те, що матеріали позовної заяви не містять відповідної доказової інформації. Враховуючи вищенаведене, просить відмовити у задоволенні позовної заяви за безпідставністю. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, додатково просила звернути увагу суду на документи, долучені до позовної заяви в якості додатків на підтвердження того факту, що відповідач ініціювала судові справи щодо свого сина [PERSON] , а останній у свою чергу змушений був протягом багатьох років звертатися до органів місцевого самоврядування, прокуратури, поліції для врегулювання земельних питань. Зазначила про систематичні конфлікти з матір`ю, зокрема щодо доступу до будинку, які призвели навіть до спроб [PERSON] скоїти самогубство, проте донька і дружина завадили цьому. Правовими підставами позову, як уточнила суду представник позивачів, є ч.ч. 2, 5 ст.1224 ЦК України. Позивач [PERSON] погодилась із своїм представником та додатково вказала, що батько мав бажання і навіть частково реалізував своє право на складення заповіту, проте не встиг засвідчити такий у нотаріуса, адже, як вважає позивач , відповідач чинила для цього перешкоди. Пояснила, що понад 15 останніх років батько проживав з нею та матір`ю та перебував на її утриманні. Позивач [PERSON] підтвердила слова доньки про складні відносини між відповідачем та [PERSON] , внаслідок чого у останнього був важкий емоційний стан. Підтримала заявлені позовні вимоги та просила задоволити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] підтримав позицію відповідача, викладену у відзиві. Окремо додав, що не розуміє яким чином відповідач могла чинити перешкоди у складенні та посвідченні заповіту, якщо позивач сама стверджує про проживання спадкодавця протягом понад останніх 15 років з нею. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви за її безпідставністю. Допитана за клопотанням представника позивачів свідок [PERSON] підтвердила, що справді у [PERSON] були вкрай складні взаємини з матір`ю, тобто потенційною спадкоємицею. Пояснила суду, що спадкодавець сам безпосередньо їй розповідав, що матір протягом всього життя не вважала його сином та чинила перешкоди у доступі до будинку, який він власноруч збудував. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши та вивчивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається із свідоцтва про смерть [PERSON] , такий помер [INFO] (а.с.95). Спадкоємцями після його смерті є дружина- [PERSON] , донька- [PERSON] та мати- [PERSON] , що входять у першу чергу спадкування за законом. Відповідно до спадкової справи, що витребувана ухвалою суду від 10 червня 2024 року, яка зареєстрована в реєстрі спадкових справ за № 8/2020 та заведена приватним нотаріусом Львівського державного нотаріального округу Максимів Людмилою Денисівною із заявами про прийняття спадщини звернулися: -25.06.2020 [PERSON] -мати; -06.11.2020 [PERSON] -дружина; - 06.11.2020 [PERSON] -донька. Частина 2 ст.1224 ЦК України вказує, що не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Згідно з ч. 3 ст.12, ч.1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даному випадку, стороною позивачів суду не надано жодних об`єктивних даних, які б свідчили про чинення перешкод у складенні заповіту спадкодавцем, натомість пояснення [PERSON] про те, що [PERSON] протягом останніх 15 років проживав з такою та перебував на її утриманні, свідчать про те, що таких перешкод з боку відповідача не існувало. Частина 5 ст. 1224 ЦК України передбачає, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно із сталою практикою Верховного Суду у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, суд має встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. При цьому безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення повинне бути пов`язане із винною поведінкою особи, котра усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але відповідних дій не вчиняла. Окрім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб та чи мав спадкоємець матеріальну чи фізичну змогу надавати таку допомогу. Наведені висновки містяться у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, провадження № 61-3197св19, від 25 березня 2019 року у справі № 766/810/17, провадження № 61-37615св18, від 11 лютого\~2019 року у справі № 756/11676/16-ц, провадження № 61-34600св18 тощо. В даному випадку позивачі стверджують, що відповідач ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, котрий перебував у безпорадному стані, не міг самостійно пересуватися і відповідно потребував сторонньої допомоги. Судом встановлено, що відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №01/20 від 02 січня 2020 року причиною смерті стала ішемічна хвороба серця. Докази, які підтверджують слова позивачів про безпорадний стан спадкодавця у матеріалах справи відсутні, відповідно і підстав для суду вважати, що особа перебувала у безпорадному стані, немає. Більше того, на момент смерті спадкодавця, відповідач була у віці 81 року (а.с. 98), згідно із випискою із медичної картки амбулаторного хворого від 09.02.2023 року [PERSON] перебувала під спостереженням у сімейного лікаря з 1996 року, періодично лікувалась стаціонарно, систематично приймає підтримуючу терапію та потребує постійного підтримуючого догляду(а.с. 86). Враховуючи наведене вище, суд не вбачає винної поведінки відповідача із умисного невиконання свого обов`язку щодо догляду за спадкодавцем. Більше того, як стверджує позивач [PERSON] , спадкодавець протягом більше 15 років до моменту смерті проживав з такою та своєю дружиною і перебував на її утриманні. Тому потреби спадкодавця у допомозі саме від відповідача не існувало, адже донька повністю забезпечувала такі потреби. Суд вважає, що позбавлення особи права на спадкування це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку та з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Проте, доказів того, що [PERSON] справді перебував у безпорадному стані та потребував догляду саме [PERSON] , позивачами суду не надано, так як і доказів того, що відповідач чинила будь-які перешкоди для складення заповіту. Аналізуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed