Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом також - заявник), звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту що має юридичне значення, а саме встановлення факту самостійного виховання заявником малолітніх дітей: [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). Заява обґрунтована тим, що заявник є батьком двох малолітніх дітей, які постійно проживають разом із ним. Шлюб між заявником та матір`ю дітей - [PERSON] розірваний у червні 2019 року, проте, як стверджує заявник він не проживає разом із колишньою дружиною з січня 2017 року. З моменту припинення фактичних шлюбних відносин діти проживають разом із заявником та знаходяться на його повному утриманні. Заявник стверджує, що саме він займається вихованням малолітніх дітей, навчанням та їх розвитком, у зв`язку з чим, на замовлення заявника дітям надаються різноманітні послуги у сфері шкільної та позашкільної освіти. В свою чергу, мати дітей - [PERSON] , не приймає жодної участі у вихованні дітей, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Духовного зв`язку між [PERSON] та її дітьми, на думку заявника, не існує. У зв`язку з тим, що у заявника виникла необхідність юридичної фіксації факту самостійного виховання дітей, для оформлення документів щодо допомоги на дитину яка виховується тільки одним із батьків, а також для переміщення заявника і його дітей, зняття та реєстрації місця проживання заявник звернувся до суду із відповідною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Процесуальні дії у справі 21.06.2024 заява [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання дитини була подана до Солом`янського районного суду міста Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2024 головуючим суддею визначено суддю Солом`янського районного суду міста Києва Букіну Олену Миколаївну. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27.06.2024 справа передана на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва з тих підстав, що зареєстрованим місцем проживання заявника є: [ADDRESS] , гуртожиток, що територіально знаходиться у Голосіївському районі. Відповідно до частини другої статті 32 ЦПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2024 головуючим суддею визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєва Сергія Олександровича. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26.08.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження, судове засідання призначено на 02.10.2024. 02.10.2024 у судове засідання з`явилися заявник та його представник. Оскільки суд не мав підтвердження про належне повідомлення заінтересованої особи - [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи суд відклав розгляд справи на 14.10.2024. У судове засідання заінтересовані особи не з`явилися. Згідно положень частини одинадцятої та частини дванадцятої статті 128 ЦПК України [PERSON] була викликана до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Заінтересована особа 2 - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик до електронного кабінету. Жодних заяв та/або клопотань від заінтересованих осіб до суду не надходило. У судовому засіданні 14.10.2024 суд безпосередньо дослідив докази у справі: показання свідків [PERSON] та [PERSON] , письмові докази, пояснення заявника та його представника і за результатами судового розгляду заяви суд проголосив вступну та резолютивну частину рішення. Фактичні обставини встановлені судом Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заявник - [PERSON] є батьком двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.12.2010 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.01.2024. Матір`ю обох дітей є заінтересована особа 1 - [PERSON] , що підтверджується вказаними вище свідоцтвами про народження дітей від 02.12.2010 та від 21.01.2024. Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21.06.2019 у справі № 755/5096/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. У рішенні суду від 21.06.2019 у справі № 755/5096/19 встановлено, що адресою місця реєстрації [PERSON] є: [ADDRESS] . У наявній в матеріалах справи довідці ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОВАЛЬСЬКА-ЖИТЛОСЕРВІС» від 24.05.2024 вих.№257/КЖС-24, яка була видана [PERSON] вказано, що вона проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] 1984 року народження (її сином), [PERSON] 2014 року народження (її онукою) та [PERSON] 2010 року народження (її онуком). На підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 168492258 від 29.05.2019 встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно Технічного паспорту квартири [ADDRESS] , квартира складається з двох кімнат, загальною площею 82,4 кв.м, житловою площею 43,6 кв.м. Згідно листа СЕРЕДНЬОЇ ЗАГАЛЬНООСВІТНЬОЇ ШКОЛИ №221 міста Києва від 08.05.2024 вих.№ 94 діти [PERSON] та [PERSON] є учнями цієї школи та навчаються у 7 та 4 класі відповідно. У листі зазначено, що вихованням дітей займається батько, який підтримає контакт із класними керівниками, цікавиться навчанням дітей та відвідує батьківські збори. Мити дітей, [PERSON] , жодного разу до школи не приходила, навчанням та вихованням дітей не цікавилася. Також на підставі листа КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ №2» від 09.05.2024 вих.№459/01 суд встановив, що діти [PERSON] та [PERSON] мають декларацію на медичне обслуговування з лікарем педіатром амбулаторії загальної практики - сімейної медицини №1 [PERSON] . У графі законний представник вказано заявника - [PERSON] . 03.10.2023 та 02.05.2024 запис дітей до лікаря педіатра здійснював заявник. На підставі показань свідків суд встановив, що малолітні діти проживають разом з батьком, який належним чином про них піклується, діти навчаються у школі, відвідують уроки. Заслухавши у судовому засіданні пояснення заявника та його представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов такого висновку. Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зробила правовий висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України). Згідно частини першої статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені статтями 150-151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Таким чином за змістом наведених норм чинного законодавства з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі пункту 2 частини першої статті 164 СК України. У поданій заяві заявник зазначає, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із ним, знаходиться на його утриманні і самостійному вихованні, тобто фактично при задоволенні даної заяви можна буде дійти висновку, що мати дитини [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, що не є предметом даної цивільної справи. Як суд вже зазначав, в силу статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, а заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання малолітніх дітей, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу. Розірвання шлюбу між заявником та матір`ю дітей - [PERSON] у червня 2019 року не доводить факту відсутності участі матері у вихованні малолітніх дітей. Також, суд зазначає, що Сімейним кодексом України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Наданий суду письмовий доказ, а саме довідка ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОВАЛЬСЬКА-ЖИТЛОСЕРВІС» від 24.05.2024 вих.№257/КЖС-24 лише свідчить про проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом із заявником та їх бабусею по лінії батька [PERSON] . Суд звертає увагу на ту обставину, що довідка видана суб`єктом господарювання - ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОВАЛЬСЬКА-ЖИТЛОСЕРВІС» без вказання статусу такого товариства по відношенню до об`єкта нерухомості - квартири [ADDRESS] в якій, як стверджується проживає заявник та його діти. Зокрема відсутня інформація чи є таке товариство управителем багатоквартирного будинку чи керуючою кампанією, на підставі чого посадові особи товариства дійшли висновку про те хто саме проживає у вказаній вище квартирі. Під час надання усних пояснень заявник вказав, що проживає спільно зі своїми дітьми, а також із своєю дівчиною та її дитиною. Тобто інформація відображена у довідці товариства від 24.05.2024 вих.№257/КЖС-24 про кількість та склад осіб, що проживають у квартирі не узгоджується з інформацією наданою заявником у судовому засіданні. Враховуючи викладене суд ставить під сумнів належність довідки ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОВАЛЬСЬКА-ЖИТЛОСЕРВІС» від 24.05.2024 вих.№257/КЖС-24 як доказу у справі, що підтверджує проживання дітей тільки з батьком. Наданий заявником лист СЕРЕДНЬОЇ ЗАГАЛЬНООСВІТНЬОЇ ШКОЛИ №221 міста Києва від 08.05.2024 вих.№ 94 підтверджує факт того, що діти заявника [PERSON] та [PERSON] навчаються у цій школі, а також свідчить, що заявник, як батько дітей бере активну участь у їх навчанні: спілкується із класними керівниками дітей, цікавиться їх навчанням, відвідує батьківські збори, забезпечує дітей необхідним для навчання приладдям. Та обставина, що мати дітей - [PERSON] не відвідувала школу та не цікавилася навчанням дітей не свідчить про той факт, що мати не бере жодної участі у вихованні, навчанні та матеріальному забезпеченні дітей. Лист КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ №2» від 09.05.2024 вих.№459/01 в якому повідомляється, що діти [PERSON] та [PERSON] мають декларацію на медичне обслуговування з лікарем педіатром амбулаторії загальної практики - сімейної медицини №1 [PERSON] , а в графі законний представник вказано заявника так само як і інші докази не доводить відсутність участі матері дітей у їх вихованні, навчанні та матеріальному забезпеченні. Суд звертає увагу, що сам заявник вказав у заяві, що мати дітей проживає окремо на тимчасово окупованій території України (АР Крим, місто Євпаторія), а тому, враховуючи такі обставини відвідування матір`ю навчального закладу де навчаються її діти або організація медичного обслуговування дітей за місцем їх проживання у місті Києві є ускладненими з об`єктивних причин. Стосовно листа Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.06.2024 вих.№108/24-2802 суд зазначає, що інформація викладена у вказаному листі свідчить лише про те, що мати дітей - [PERSON] у період з 2019 по 2024 року не зверталася до служби із заявою про чинення їй перешкод у спілкуванні із дітьми та визначення способів її участі у вихованні та спілкуванні із дітьми. Оскільки лист Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.06.2024 вих.№108/24-2802 не містить інформації щодо предмета доказування, а саме того що заявник виховує дітей сам, суд вважає такий доказ недопустимим на підставі положень статті 77 ЦПК України. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] , які були надані у судовому засіданні доводять ті обставини, що діти проживають разом із заявником, який виконує свої батьківські обов`язки, піклується про дітей, малолітня [PERSON] відвідує школу. Свідок [PERSON] у своїх показах зазначила, що її та діти заявника навчаються в одній школі, за цей час вона бачила матір дітей заявника декілька разів (двічі-тричі), вказує, що матір дітей активної участі у їх вихованні не брала. Оцінюючи покази свідків суд дійшов висновку, що надана свідками інформація свідчить про проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з батьком (заявником) та його активну участь в їх навчанні, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факт ухилення матері - [PERSON] від участі у вихованні та утриманні дітей. Таким чином, враховуюче вищенаведене суд вбачає, що заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу. Суд зазначає, що поданою заявою заявник фактично намагається юридично закріпити за собою статус одинокого батька, при цьому не позбавляючи матір дітей батьківських прав та не застосовуючи до неї жодного іншого виду відповідальності за ухилення від своїх обов`язків матері, при цьому будь-яких наслідків для прав та обов`язків матері дитини рішення в даній справі, в разі задоволення заяви, не матиме. З огляду на обставини справи заявник не є одиноким батьком, а тому встановлення судом факту самостійного виховання та утримання дітей батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, принаймні тих про які заявник заявив суду. Як передбачено статтями 76 та 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статей 79 та 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на встановлені обставини справи, у відповідності до частини другої статті 315 ЦПК України, у суду відсутні підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання дітей: [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ).

Outcome: dismissed