Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб з [PERSON] , зареєстрований 16 квітня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис №229, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, фактичні шлюбні відносини припинені у грудні 2023 року. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо та суперечить його інтересам. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, яка проживає з відповідачкою. У позовній заяві просив не стягувати з відповідачки понесені ним судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила суд залишити їй прізвище « [PERSON] ». Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 16 квітня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, 16\~квітня 2005\~року сторони\~уклали шлюб,\~про що\~складено відповідний\~актовий запис\~за №229\~(а.с.3). У позовній заяві позивач зазначив, що від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, яка проживає з відповідачкою. Судом встановлено те, що сім`я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачка просить суд залишити їй прізвище « [PERSON] ». Таким чином, позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. У позовній заяві позивач просив судові витрати з відповідачки не стягувати.

Outcome: approved