Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

03.06.2024 р. КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за яким КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго», яке є правонаступником ПАТ «Київенерго», здійснює надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води до вказаного помешкання, де проживають відповідачі, проте останні не проводять оплату за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка у загальному розмірі становить 81941,02 грн. Посилаючись на те, що відповідачі у добровільному порядку заборгованість не погашають, позивач вимушений був звернутись до суду за її примусовим стягненням, а також просив стягнути витрати пов`язані з отриманням відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у сумі 43,00 грн та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою від 27.06.2024 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення, які містили копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів, направлялись за місцем проживання відповідачів, зареєстрованим у встановленому законом порядку, однак повернулись до суду з відміткою про неотримання їх відповідачами з причин закінчення встановленого терміну зберігання. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] . Як зазначила сторона позивача у своєму позові, що між сторонами фактично існують зобов`язання щодо надання позивачем відповідних житлово-комунальних послуг стороні відповідачів. Згідно з розрахунком заборгованості, відповідачі мають наступну заборгованість: - за надані послуги з постачання теплової енергії у сумі 16253,64 грн (станом на 30.04.2018 р.); - за надані послуги з постачання гарячої води у сумі 24718,20 грн (станом на 30.04.2018 р.); - за надані послуги з постачання теплової енергії у сумі 8061,66 грн (за період часу з 01.05.2018 по 31.10.2021 р.); - за надані послуги з постачання гарячої води у сумі 12826,20 грн (за період часу з 01.05.2018 по 31.10.2021 р.); - за надані послуги з постачання теплової енергії у сумі 20034,90 грн (за період часу з 01.11.2021 р. по 31.03.2024 р.); - з плати за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у сумі 31,07 грн; - з плати за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у сумі 15,35 грн. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачами, а отже, і виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідачів, а останні отримують та користуються даними послугами та відповідно зобов`язані здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частина 4 статті 319 ЦК України визначає, що власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин до 09.06.2018 р., споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, яка діє з 09.06.2018 р., врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії у сумі 16253,64 грн (станом на 30.04.2018 р.), заборгованість за надані послуги з постачання гарячої води у сумі 24718,20 грн (станом на 30.04.2018 р.), заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії у сумі 8061,66 грн (за період часу з 01.05.2018 по 31.10.2021 р.), заборгованість за надані послуги з постачання гарячої води у сумі 12826,20 грн (за період часу з 01.05.2018 по 31.10.2021 р.), заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії у сумі 20034,90 грн (за період часу з 01.11.2021 р. по 31.03.2024 р.), заборгованість з плати за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у сумі 31,07 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у сумі 15,35 грн., а всього 81941,02 грн. Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідачів на його користь витрат пов`язаних з отриманням відомостей з Державного реєстру речових прав у сумі 43,00 грн задоволенню не підлягає, оскільки зазначені витрати не пов`язані з розглядом справи. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 3028,00 грн в рівних частках, а саме по 757,00 грн з кожного.

Outcome: partial