Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання непрацездатної матері, яка потребує матеріальної допомоги, у розмірі 1/3 частки від його заробітку щомісячно з дня звернення з позовною заяво до суду і довічно та стягнення з [PERSON] на її користь додаткових витрат, що пов`язані з її хворобою та інвалідністю, у розмірі 1/6 частки від його заробітку щомісячно з дня звернення з позовною заяво до суду і довічно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Позивач належним чином виконувала обов`язки стосовно виховання, розвитку та утримання сина. Наразі позивач проживає одна, у шлюбі не перебуває, є особою з інвалідністю ІІІ групи та особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Єдиним, основним доходом позивача є пенсія по інвалідності, місячний розмір якої становить 6 077,66 грн. Позивач має проблеми зі здоров`ям, для забезпечення мінімальних потреб у лікуванні щомісячно витрачає орієнтовно 3 500,00 грн, також має щомісячні витрати на оплату житлово-комунальних послуг, які в середньому становлять 1 300,00 грн. Враховуючи доходи позивача та беручи її щомісячні витрати, позивач вважає, що перебуває у скрутному матеріальному становищі та потребує матеріальної допомоги. Відповідач своїх обов`язків по утриманню матері не виконує. Позивач вважає, що матеріальний в сімейний стан відповідача дозволяє надавати утримання позивачу у заявленому розмірі та брати участь у додаткових витратах на її утримання, що пов`язанні з її хворобою та інвалідністю. Ухвалою суду від 22 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 23 вересня 2024 року протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виклик свідків та про витребування інформації про доходи [PERSON] (дружини відповідача), розгляд справи відкладено за 09 жовтня 2024 року. 09 жовтня 2024 року в судовому засіданні оголошено перерву до 10 жовтня 2023 року. 10 вересня 2024 року відповідачем подано відзив на позов. У відзиві зазначено, що відповідач не ухилявся від допомоги матері під час спільного проживання. З листопада 2008 року з ініціативи позивача вони припинили спілкування. Вважає, що позивачем не доведено необхідність отримання матеріальної допомоги від нього, оскільки розмір її пенсії перевищує розмір прожиткового мінімуму, не надано належних та допустимих доказів щодо необхідності стягнення додаткових витрат, що пов`язанні з її хворобою та інвалідністю. Вказує, що у власності позивача є садовий будинок та три земельні ділянки, що свідчить про відсутність нужденності позивача. Факт непрацездатності не є безумовною підставою для виникнення у відповідача обов`язку утримання позивача. Зазначає, що немає можливості сплачувати аліменти на утримання матері. У задоволенні позовних вимог просить відмовити. 16 вересня 2024 року позивачем подано відповідь на відзив у якій зазначено, що отримання позивачем пенсії по інвалідності розмір якої є більшим ніж прожитковий мінімум установлений законом автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Зазначає, що в загальному на лікування позивач потребує мінімум 11 990,96 грн регулярно і потійно. Вказує, що у зв`язку із станом здоров`я та її похилим віком позивач не здатна самостійно обробляти належні їй земельні ділянки та належним чином їх утримувати. Відповідач є працездатним, має достатні доходи для забезпечення себе і своєї родини та здатен забезпечувати та утримувати свою непрацездатну матір, яка потребує матеріальної допомоги. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили суд його задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позові. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане повторно, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №433 від 15 листопада 2023 року підтверджено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована одна особа - [PERSON] . Як убачається із довідки МСЕК №022217 від 28 лютого 2003 року [PERSON] , має III групу інвалідності, безтерміново, обмежено об`єм виконуваної праці. [PERSON] є особою, яка постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Відповідно до довідки про доходи №1295 9928 7202 9214 від 16 травня 2024 року, [PERSON] перебуває на обліку в Володимирецькому об`єднаному управлінні ПФУ в Рівненській області і отримує пенсію по інвалідності, сума пенсії [PERSON] за період з 01 грудня 2023 року по 31 травня 2024 року становить 35 003,64 грн ( з березня 2024 року - 6 077,66 грн на місяць). У довідці ЛКК №544 від 05 грудня 2023 року, яка видана на ім`я позивача, зазначено її діагноз та супутні захворювання. Діагноз позивача та лікувальні і трудові рекомендації для неї також зазначені у виписці із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 05 грудня 2023 року. Суд не бере додану до відповіді на відзив «копію рекомендації лікаря від 23 січня 2022 року», оскільки у вказаних рекомендаціях не вказано прізвище особи якої вони стосуються. 12 квітня 2024 року [PERSON] зверталася за консультацією кардіолога у лікувально-діагностичний центр «Альянс-32». Діагноз: ІХС, аортокадіосклероз, гіпертонічна хвороба, ІІ стадія, ступінь І - ІІ, ризик ІІІ. Відповідно до консультативного заключення лікаря-офтальмолога від 25 вересня 2024 року [PERSON] рекомендовано оперативне лікування зрілої катаракти лівого ока в умовах офтальмологічного стаціонару. Згідно з відомостями з реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 вересня 2024 року, [PERSON] належить: - земельна ділянка, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в смт Кодра, Макарівського району Київської області, кадастровий номер 3222755400:00:014:0001, розмір частки складає 1/1; - земельна ділянка, для ведення особистого селянського господарства в смт Кодра, Макарівського району Київської області, кадастровий номер 3222755400:00:014:0002, розмір частки складає 1/1; - земельна ділянка, площею 0,0439 га, кадастровий номер 5620889300:04:033:0049, розмір частки складає 1/1; - садовий будинок [ADDRESS] у обслуговуючому кооперативі Вараського садівничого товариства «Промінь», кадастровий номер 5620889300:04:033:0049, розмір частки складає 1/1. В судовому засіданні [PERSON] вказала, що земельну ділянку з кадастровим номером 5620889300:04:033:0049 та садовий будинок подарувала онуці, однак доказів на підтвердження вказаного факту суду не надано. Згідно з довідкою про доходи №1802 від 30 вересня 2024 року [PERSON] працює у Філії «ВП «Рівненська АЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом» на посаді начальника дільниці ІІ групи, загальна сума його доходу за період з березня 2024 року по серпень 2024 року становить 469 768,02 грн, утримано за виконавчими надписами 94 540,82 грн. З витягу з амбулаторної карточки хворого [PERSON] від 28 вересня 2024 року убачається, що він з 23 серпня 2022 року періодично звертається до ТОВ «ЦДЕМ «Панацея». Діагноз: розповсюджений псоріаз, середньої важкості, стаціонарна стадія, змішаний, фото чутливий тип, псоріатичний артрит (колінних суглобів) (23 звернення). 18 грудня 2008 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Учасниками справи визнається та обставини, що позивач не ухилялася від виконання батьківських обов`язків, та що сторони не спілкуються з 2008 року. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (ч.8 ст.7 СК України). Згідно з частиною першою ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Відповідно до ст.203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. За змістом ст.202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі. Згідно зі ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі N 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення ст.202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено на 2024 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, в розмірі 2 361,00 грн. Із матеріалів справи вбачається та не заперечувалось позивачем, що вона є пенсіонером, перебуває на обліку в Володимирецькому об`єднаному управління ПФУ в Рівненській області та отримує пенсію з березня 2024 року у розмірі 6 077,66 грн щомісячно, тобто, в розмірі понад встановлений законом прожитковий мінімум. Положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів із дітей на утримання непрацездатних батьків. При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. У постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №400/1621/16-ц зазначено, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги. Обґрунтовуючи пред`явлений позов позивач посилалася, зокрема, на те, що на комунальні послуги щомісячно витрачає в середньому 1 300,00 грн, на підтвердження чого надано суду рахунки та квитанції на оплату комунальних послуг лише за березень 2024 року. Суд враховує, що у судовому засіданні позивач вказала, що отримує субсидію на оплату комунальних послуг. Позивач також зазначає, що у зв`язку із хворобами вона потребує на лікування мінімум 11 990,96 грн регулярно і постійно. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано фіскальні чеки на придбання ліків. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що вказані у фіскальних чеках ліки необхідні для лікування позивача. В лікувальних рекомендаціях для позивача, зазначених у виписці із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 05 грудня 2023 року та у консультації кардіолога від 12 квітня 2024 року не вказані ліки зазначені у фіскальних чеках: барбовал, дексалгін, мелоксикам, ксефокам, цефинак, міновазін, діапірид, долоксен. Доказів понесення витрат на лікування, які перевищують дохід позивача, що ставило б її у скрутне матеріальне становище суду не надано, а сам факт встановлення групи інвалідності, проходження періодичного медичного обстеження чи лікування не свідчить про витрати на лікування. Зважаючи на те, що позивач хоча і є непрацездатною особою, проте отримує пенсію у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, має у власності земельні ділянки та нерухоме майно, у порушення ст.12, 76-81 ЦПК України, не довела суду потребу у матеріальній допомозі від відповідача на утриманні якого знаходиться неповнолітній син, суд дійшов висновку, що за недоведення потреби позивача у матеріальній допомозі, у її повнолітнього сина не виникає зобов`язання із утримання матері, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed