Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Богданов О.В. звернувся із позовною заявою до Бродівського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.08.2018, [PERSON] надав грошові кошти у сумі 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) гривень [PERSON] на строк до 01.03.2024, що підтверджується борговою розпискою. Відповідач ухиляється від повергнення зазначеної суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Просить ухвалити рішення, на підставі якого стягнути з відповідача на користь позивача 350\~000 гривень та здійснити розподіл судових витрат, зокрема витрат на правову допомогу. Ухвалою судді від 13.08.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 04.09.2024. Ухвалою суду від 30.09.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду на 24.10.2024. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник скерував до суду письмову заяву, у якій просить розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують та просить задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувє. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не відомі. Відповідач відзиву на позов не подав. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Відповідно до наданої довідки Відділу з питань організації діяльності Центру надання адміністративних послуг Бродівської міської ради відповідач [PERSON] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів, а також повістки про виклик до суду. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, поштове відправлення на ім`я відповідача не вручені, згідно з даними довідки ф.20 причина невручення кореспонденції адресат відсутній за вказаною адресою. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Суд, зі згоди позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з вимогами частини 2\~статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до такого. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 01.08.2018 отримав від позивача [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 350\~000,00 грн, яку зобов`язався повернути до 01.03.2024, що підтверджується оригіналом розписки від 10.08.2018 (а.с. 42). Позивач вказує, що грошові кошти отримані відповідачем у борг не повернуті, тому покликаючись на\~норми Цивільного\~кодексу України звернулася до суду про захист порушеного права. При вирішенні справи, суд виходить із того, що між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика\~Глави 71 ЦК України. Застосовуючи до даних правовідносин норми права, суд враховує таке. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог статей\~204,\~205 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Недодержання форми правочину тягне за собою недійсність правочину лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Поняття договору позики визначено\~статтею 1046 ЦК України, згідно з якою одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносини за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Вказана позиція підтверджена Верховним Судом при розгляді справи №524/4946/16-ц у постанові від 08.07.2019. Згідно до частини 1\~статті 1049 цього Кодексу\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на наданні другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог\~статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами\~статті 610 Цивільного кодексу України\~порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав оригінал розписки, складеної відповідачем про те, що [PERSON] отримав в борг грошові кошти. Як встановлено\~судом,\~відповідач отримав\~кошти в\~сумі 350\~000\~грн від\~позивача,\~які зобов`язався\~повернути,\~про що\~написав розписку.\~У розписці\~встановлено строк\~повернення боргу\~до 01\~березня 2024\~року. Позивач є держателем оригіналу розписки, оригінал якої надав для приєднання до матеріалів справи, а тому вважається позикодавцем. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, як кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане. Таким чином, оскільки відповідач на час написання розписки мав в користуванні грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час, про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку про повернення боргу. Враховуючи те, що відповідач не виконав зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики в сумі 350 000 грн, позовні вимоги слід задовольнити. Згідно з частиною 2\~статті 141 ЦПК України\~у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved