Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] в особі представника адвоката Боряк Г.Ю. звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою про звільнення майна з під арешту. В обгрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що згідно інформації із Державного реєстру обтяжень рухомого майна на усе рухоме майно, що знаходиться на праві власності [PERSON] накладено арешт - заборона відчуження (обтяження зареєстроване 15.08.2012 року за № 12876851, обтяжувач: Головне слідче управління державної податкової служби України, старший слідчий з ОВС ГСУ ДПС України Небелюк В.І.). Відповідно до інформації з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, на усе нерухоме майно, що знаходиться на праві власності [PERSON] накладено арешт. Підставою для внесення запису про обтяження вказано Постанову про накладення арешту від 02.08.2012 року, що видана старшим слідчим з ОВС ГСУ ДПС України Небелюком В.І. (номер запису про обтяження: 9757740 від 15.08.2012 року). Листом від 27.06.2022 року Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в м. Києві (філія МВС) було повідомлено, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 25.06.2022 (на час проведення перевірки), зазначений в запиті ТЗ марки CHEVROLET, моделі SUBURBAN, 2009 року випуску, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , перебуває в арешті. Ініціатор накладення арешту ГСУ ДПА України (постанова від 04.10.2012 №4/8-8529). Позивач вказує, що йому на праві приватної власності належить машино-місце [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 641888480000). Також, Позивач є власником транспортного засобу CHEVROLET SUBURBAN, 2009 року випуску (VIN код: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Позивач зазначає, що накладення арешту на належне йому майно в даному випадку є порушенням його права власності, у зв`язку із чим він звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.03.2024 було відкрито спрощене провадження по справі з повідомленням (викликом) сторін по справі. 05.03.2024 від Міністерства фінансів України надійшли заперечення, у яких представник просив відмовити позивачу у залученні до участі у справі Міністерства фінансів України в особі голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України, оскільки відсутні правові підстави для такого залучення, як і відсутні підстави для висновку, що голова комісії з реорганізації ДФС може представляти Міністерство фінансів України у відносинах з третіми особами. 25.03.2024 від Бюро економічної безпеки України надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник зазначив, що БЕБ не може виступати стороною в даній справі, оскільки не ухвалювало жодного процесуального рішення в межах здійснення досудового розслідування кримінального провадження у відношенні Позивача. При цьому, виступаючи відповідачем у справі, БЕБ позбавлено можливості вчинення дій направлених на відновлення можливого порушеного права позивача. Тобто, в такому випадку, вчинення дій направлених на відновлення можливого порушеного права позивача може лише уповноважений орган, до компетенції якого віднесено вжиття заходів з реалізації знаття з арешту рухомого і нерухомого майна позивача. 25.03.2024 від Бюро економічної безпеки України надійшло клопотання про виключення БЕБ із числа відповідачів. 25.03.2024 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів у справі - витягу із інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності на наявності судимості» відносно [PERSON] , яке судом задоволено. 03.04.2024 від Міністерства фінансів України надійшли пояснення щодо відзиву, у яких представник зазначив, що рішення у справі за позовом [PERSON] до Державної фіскальної служби України про звільнення майна з під арешту не стосується повноважень, прав та обов`язків Мінфіну та, відповідно не може вплинути на права або обов`язки Мінфіну щодо однієї із сторін. 05.04.2024 від представника позивача надійшло клопотання про заміну третьої особи та залучення у якості третьої особі, що не заявляє самостійних вимог на боці відповідача Державну податкову службу України в особі Голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України [PERSON]. Ухвалою суду від 08.04.2024 замінено третю особу Міністерство фінансів України, в особі голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України на Державну податкову службу України в особі Голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України [PERSON]. Ухвалою від 08.04.2024 витребувано у Бюро економічної безпеки України належним чином засвідчені копії матеріали кримінального провадження №32012000000000001. Витребувано у Державної податкової служби України в особі Голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України [PERSON] належним чином засвідчені копії матеріалів кримінального провадження № 32012000000000010. Встановлено строк надання доказів, які витребовує суд, - до 14 травня 2024 року. 05.04.2024 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів судової справи доказів та про витребування доказів у Бюро економічної безпеки України та Державної податкової служби України в особі Голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України [PERSON]. Ухвалою суду від 08.04.2024 року клопотання позивача [PERSON] в особі представника адвоката Боряк Галини Юріївни про витребування доказів у справі було задоволено. 07.05.2024 року від Бюро економічної безпеки України надійшло клопотання про зупинення провадження у справі та продовження строку виконання ухвали про витребування доказів від 08.04.2024 року до 31.07.2024 року. 13.05.2024 від представника позивача адвоката Боряк Г.Ю. надійшло клопотання про витребування доказів від Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ). Ухвалою суду від 14.05.2024 року задоволено клопотання адвоката Боряк Г.Ю. та витребувано докази від Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ). Ухвалою від 14.05.2024 витребувано в Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) матеріали реєстраційної справи, а саме документи, на підставі яких до Державного реєстру обтяжень було внесено запис № 9757740 про арешт машино-місця № 4 за адресою: [ADDRESS] . Встановлено строк надання доказів, які витребовує суд, - до 20 червня 2024 року. 17.06.2024 до суду надійшли матеріали реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на об`єкт - машино-місце № 4 (літ. А), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 04.07.2024 на виконання ухвали суду від 14.05.2024 року від Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) надійшли матеріали реєстраційної справи. Ухвалою від 30.08.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 21 жовтня 2024 року об 11:00 год. 18.10.2024 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів у справі - адвокатського запиту та відповіді на адвокатський запит. Разом із цим, представник просила поновити строк на подання таких доказів до суду. Мотивувала це тим, що 04.09.2024, у відповідь на адвокатський запит, Солом`янською окружною прокуратурою міста Києва було надано інформацію про те, що кримінальні провадження №32012000000000001та № 32012000000000010. були об`єднані в одне провадження за № 32012000000000001, яке 30.12.2016 закрито на підставі п. 2 ч. 1. ст. 284 КПК України. Таким чином, вказаними відомостями додатково підтверджуються обставини, викладені у позовній заяві щодо наявності беззаперечних підстав для скасування арешту майна позивача. Такий доказ не був поданий під час підготовчого провадження з поважних причин, оскільки отриманий вже після прийняття судом ухвали про призначення розгляду справи по суті. Дане клопотання представника позивача було задоволено, а докази долучені до матеріалів справи. 21.10.2024 від представника позивача - адвоката Боряк Г.Ю. надійшло клопотання про зміну процесуального складу сторін у справі шляхом виключення з відповідачів Бюро економічної безпеки України, яке судом було задоволено. Ухвалою суду від 21.10.2024 задоволено клопотання сторони позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Державної податкової служби України та виключено з кола відповідачів Бюро економічної безпеки України, та замінено третю особу у справі. У судове засідання з`явились представники позивача адвокати Боряк Г.Ю. та Візіренко В.В., представник Бюро економічної безпеки України та представник третьої особи. Представники відповідача - Державної фіскальної служби України у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не подавали. Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність всіх учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, які є достатніми для прийняття рішення, що відповідає положенням ч. 3, 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу - [PERSON] на праві приватної власності належить машино-місце [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 641888480000) та матеріалами реєстраційної справи та транспортний засіб CHEVROLET SUBURBAN, 2009 року випуску ( VIN код: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Згідно інформації із Державного реєстру обтяжень рухомого майна на усе рухоме майно, що знаходиться на праві власності [PERSON] накладено арешт - заборона відчуження (обтяження зареєстроване 15.08.2012 за № 12876851, обтяжувач: Головне слідче управління державної податкової служби України, старший слідчий з ОВС ГСУ ДПС України Небелюк В.І.) Відповідно до інформації з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, на усе нерухоме майно, що знаходиться на праві власності [PERSON] накладено арешт. Підставою для внесення запису про обтяження вказано Постанову про накладення арешту від 02.08.2012 року, що видана старшим слідчим з ОВС ГСУ ДПС України Небелюком В.І. (номер запису про обтяження: 9757740 від 15.08.2012 року). Слідчим управлінням кримінальних розслідувань Головного слідчого управління фінансових розслідувань Міністерства доходів і зборів України проводилось досудове розслідування кримінальної справи № 69-155 за фактом створення злочинного угруповання та участі у ньому [PERSON] , [PERSON] й інших осіб за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України. 22.11.2012 відомості про ці злочини були внесені до ЄРДР як такі, що на день набрання чинності КПК України перебували у провадженні слідчих ГСУ ДПС України (кримінальна справа № 69-155) та зареєстровані за № 32012000000000010. У вказаній кримінальній справі, 03.08.2012 [PERSON] було притягнуто як обвинуваченого за ч. 5 ст. 27 м. 3 ст. 212 КК України за фактом пособництва в умисному ухиленні від сплати податків службовим особам ТОВ «Альянс-сервіс». 02.08.2012 слідчим була винесена постанова про накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно Позивача. Також, 12.11.2012 управлінням розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління ДПС України було порушено кримінальну справу № 69-167 за фактом заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в особливо великих розмірах відносно службових осіб ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" за ч.5 ст.191 КК України, а також за фактом пособництва у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в особливо великих розмірах, відносно [PERSON] , службових осіб ТОВ "НВФ ТД "Рема" та інших невстановлених осіб за ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України. 21.11.2012 матеріали кримінальної справи № 69-167 зареєстровано в ЄРДР як кримінальне провадження № 32012000000000001 за фактом вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27. ч. 5 ст. 191 КК України. 4 вересня 2013 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 32012000000000001 в частині підозри [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України у зв`язку із відсутність в діянні ознак злочину. 5 листопада 2013 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 32012000000000010 в частині обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину. Станом на час звернення позивача із вказаним позовом ГСУ ДПС України, яке здійснювало досудове розслідування кримінальних проваджень № 32012000000000001 та № 32012000000000010 відносно [PERSON] було ліквідовано у зв`язку із прийняттям від 28 січня 2021 року Закон України «Про Бюро економічної безпеки України» № 1150-IX. Листом від 30.06.2022 року за № 1/5/0/6430-22 БЕБ України повідомило, що відповідно до акту приймання-передачі архівних кримінальних проваджень Головного управління ДФС матеріали кримінального провадження №32012000000000001 були передані до БЕБ України. Матеріали кримінального провадження №32012000000000010 до Бюро не передавались. Листом від 27.07.2022 за вих. № 16030-04-10/16307 Міністерство фінансів України, в особі голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України повідомило про те, що «Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2021 №01127 «Деякі питання застосування окремих положень законодавства у процесі реорганізації Державної фіскальної служби», зобов`язано Бюро економічної безпеки прийняти в упорядкованому стані від Державної фіскальної служби (далі- ДФС) архівні кримінальні справи, досудове розслідування щодо яких закінчено, та речові докази, які були вилучені в ході досудових розслідувань. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2021 р. № 761 «Про внесення зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 р. № 85» (далі - постанова No761) внесено зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 р. № 85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» та виключено ДФС з переліку органів виконавчої влади, для яких затверджено граничну чисельності працівників. На виконання Постанови №761 всі співробітники ДФС та її територіальних підрозділів, у тому числі, які входили до складу комісії з реорганізації ДФС, станом на 01.01.2022 були звільнені. У зв`язку з цим було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року № 8 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 15 травня 2019 р. № 395 і від 28 жовтня 2021 р. №1127», якою затверджено нового голову комісії з реорганізації Державної фіскальної служби (далі - Голова комісії). Станом на сьогодні, Головою комісії проводиться робота щодо оновлення персонального складу комісії з реорганізації Державної фіскальної служби, а також щодо збору інформації в частині виконання Плану заходів з реорганізації(ліквідації) ДФС, затвердженого наказом ДФС від 24.05.2019 р. №62-рг, один із пунктів якого передбачав передачу протягом вересня-листопада 2021 року матеріалів кримінальних проваджень (у яких прийнято рішення про їх закриття) на архівне зберігання. Враховуючи вищевикладене, у Голови комісії відсутня інформація про те, де станом на сьогодні зберігаються матеріали кримінального провадження №32012000000000010. Листом від 22.08.2022 року № 1/5/0/9527-22 БЕБ України повідомило, що у кримінальному провадженні №32012000000000001, досудове розслідування у якому здійснювалось слідчими Державної фіскальної службі України, прийнято рішення про закриття, матеріали кримінального провадження передано до архіву. Листом від 14.11.2022 року за вих. № 25/3-1288вих-22 Офіс Генерального прокурора повідомив, що станом на 10.11.2022 встановлено кримінальне провадження № 32012000000000001, в якому обліковано відомості про повідомлення [PERSON] , [INFO] , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, а також прийняття 04.09.2013 постанови про закриття кримінального провадження щодо нього на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Інших кримінальних проваджень, в яких обліковано відомості про притягнення [PERSON] , [INFO] до кримінальної відповідальності в Реєстрі не встановлено. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2024 року № 786-р «Про звільнення [PERSON] з посади заступника Голови Державної податкової служби України» [PERSON] звільнено з посади заступника Голови Державної податкової служби України за власним бажанням. Листом від 27.03.2024 за вих. № 31/26-331аз Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві (філія МВС) повідомлено, що транспортний засіб марки CHEVROLET, моделі SUBURBAN, 2009 року випуску, об`єм двигуна 6000 см3 номер кузову [NUMBER] , перебуває в арешті. Ініціатор накладення арешту ГСУ ДПА України ( вх. 2ц7160 від 08.10.2012), постанова № 4/8-8529 від 04.10.2012 по кримінальній справі 69-0149. 04.09.2024 року Солом`янською окружною прокуратурою міста Києва було надано інформацію про те, що ГСУ ДПС України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 32012000000000001 від 21.11.2012 року а також вказано, що матеріали досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні Генеральною прокуратурою України 04.11.2013 об`єднано з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 32012000000000010 від 22.11.2012, об`єднаному провадженні присвоєно реєстраційний номер № 32012000000000001. За результатами досудового розслідування кримінальне провадження 30.12.2016 СУ ФР ДПІ у Солом`янському районні ГУ ДФС у м. Києві закрито на підставі п. 2 ч. 1. ст. 284 КПК України. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Державна фіскальна служба України з 17.05.2019 перебуває в стані припинення та станом на 21.10.2024 не ліквідована. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України в редакції 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у частині першій статті 214 КПК України в редакції 1960 року. Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає. У своїх постановах від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 Велика палата Верховного Суду, зазначила, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за КПК України 1960 року та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року або КПК України 2012 року. Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17, відповідно до якого вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції, адже вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, потрібно розглядати за правилами цивільного судочинства. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 372/2904/17-ц визначено, що разом із тим, скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин. Так, судом встановлено, що арешт на все майно [PERSON] було накладено під час проведення досудового слідства у кримінальній справі № 69-155 за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 та № 69-167 за ч. 5 ст. 27. ч. 5 ст. 191 КК України під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. Разом з тим, 04.09.2013 року кримінальне провадження № 32012000000000001 (кримінальна справа № 69-167) відносно [PERSON] закрито, у зв`язку із відсутністю в діянні ознак злочину, а 05.11.2013 року відносно [PERSON] було закрито кримінальне провадження № 32012000000000010 (кримінальна справа № 69-155) також у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину. За даними із інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності на наявності судимості», [PERSON] на території України станом на 05.03.2024 року, незнятої чи непогашеної судимості не має. Окрім цього, судом встановлено, що 04.11.2013 кримінальне провадження № 32012000000000001 об`єднано з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 32012000000000010, об`єднаному провадженні присвоєно реєстраційний номер № 32012000000000001. За результатами досудового розслідування кримінальне провадження 30.12.2016 СУ ФР ДПІ у Солом`янському районні ГУ ДФС у м. Києві закрито на підставі п. 2 ч. 1. ст. 284 КПК України». Вказане свідчить про те, що станом на час розгляду справи судом [PERSON] статусу підозрюваного чи обвинуваченого не має, а тому наразі такий вид обтяження, як арешт всього майна, є безпідставним. Всупереч положенням ч. 1 ст. 214, ч. 6 ст. 126 КПК України в редакції 1960 року, слідчим СУ ФР ДПІ у Солом`янському районні ГУ ДФС у м. Києві та прокурором Генеральної прокуратури України при закритті кримінальних справ відносно [PERSON] питання щодо скасування арешту його майна не вирішено, арешт постановою слідчого або прокурора знято не було. Зважаючи на встановлені судом обставини та вищезазначені вимоги чинного законодавства, враховуючи, що кримінальні справи № 69-167 (кримінальне провадження № 32012000000000001) та № 69-155 (кримінальне провадження № 32012000000000010) відносно [PERSON] закриті, однак одночасно із винесенням постанов про закриття провадження у справах не прийнято рішень про зняття арешту, за відсутності у позивача іншої можливості усунути перешкоди у праві власності на належне йому майно, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту з майна, який накладено постановою старшого слідчого з ОВС ГСУ ДПС України Небелюка В.І. від 02.08.2012 року на усе нерухоме майно, та постановою від 04.10.2012 про арешт усього рухомого майна, підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному арешті наразі відпала потреба, а його існування порушує право власності позивача. Разом із тим, суд зазначає, що скасування арешту майна накладеного слідчим у кримінальній справі, у цивільному провадженні, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин. Відповідно до ч.1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», у складі органів державної податкової служби знаходяться відповідні спеціальні підрозділи по боротьбі з податковими правопорушеннями. Відповідно до п.2,3 Указу Президента від 18.03.2013 №141/2013 «Про Міністерство доходів і зборів України», Міністерство доходів і зборів України є правонаступником Державної податкової служби України та Державної митної служби України, що реорганізуються. Установити, що до прийняття законодавчих та інших нормативно-правових актів: у складі Міністерства доходів і зборів України та його територіальних органів утворюються та діють підрозділи податкової міліції. Постановою Кабінету Міністрів України №160 від 21.05.2014, утворено Державну фіскальну службу України. Відповідно до п.7 Постанови Кабінету Міністрів України №236 від 21.05.2014 «Про Державну фіскальну службу України», у складі ДФС та її територіальних органах діють підрозділи податкової міліції, які здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, виконують оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Отже, останнім органом, у складі якого діяла податкова поліція, є ДФС України. Таким чином, Державна фіскальна служба України є належним відповідачем у даній справі, а тому позовні вимоги до неї підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач не бажає стягувати з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати по справі, відповідно суд не вирішує питання щодо їх розподілу.

Outcome: approved