Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

Адвокат Кафтасьєва Ганна Володимирівна, яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом в якому просила Визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомого майна, від 27 жовтня 2000 року, укладений між [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені неповнолітніх [PERSON] (1985 року народження), [PERSON] ( 1989 року народження), на підставі рішення Жовтневого районного виконавчого комітету Криворізької міської ради № 83\\26 від 20 вересня 2000 року, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , квартири, загальною площею 45, 10 кв. м., житловою площею 27, 30 кв. м., яка складається з 2-х кімнат, знаходиться на 7 (сьомому) поверсі 9 ти поверхового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на товарній біржі «НОВЕ СТОЛІТТЯ» реєстраційний номер № [NUMBER] . Позов обґрунтований тим, що 27 жовтня 2000 року між позивачем по справі, [PERSON] , який далі за текстом договору іменується «Покупець» та [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені неповнолітніх [PERSON] , 1985 року народження, [PERSON] , 1989 року народження, на підставі рішення Жовтневого Виконавчого Комітету Криворізької міської ради № 83\\26 від 20 вересня 2000 року, [PERSON] , які іменуються за текстом договору « Продавець» було укладено договір купівлі продажу нерухомого майна, а саме квартири, копія договору купівлі продажу долучається до позовної заяви. За змістом вказаного договору, п. 1, відповідачі « Продавець» продав, а позивач « Покупець» придбав квартиру [ADDRESS] ( вісім) загальною площею 45, 10 кв. м., житловою площею 27, 30 кв. м., яка складається з 2-х кімнат, розташована на 7 му поверсі 9 ти поверхового будинку. Договором визначено, що, нерухоме майно, яке є предметом договору, а саме квартира належить Продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16 липня 1996 року, виданого Управлінням Житлово Комунального Господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради на підставі розпорядження № Ж -834 від 13 червня 1996 року и зареєстрована в БТІ міста Кривого Рогу в книзі реєстрації за № 124п-669. На підставі ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року « Про товарну біржу» даний договір зареєстрований на біржі нерухомості « НОВЕ СТОЛІТТЯ» та не підлягає нотаріально посвідченню, договір зареєстрований за реєстраційним номером 1-255 договір підписаний у присутності уповноваженої посадової особи та підписаний заступником генерального директора товарної біржі « НОВЕ СТОЛІТТЯ » - [PERSON] . Умови договору сторонами виконано, однак договір не був нотаріально посвідчений, що впливає на його дійсність, та відповідно на право розпорядження майном позивача. Посилаючись на вищевказані обставини сторона позивача просила суд задовольнити позов. Ухвалою суду від 22.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.08.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася,належним чином повідомлена про день, час та місце судового розгляду. Представником позивача - адвокатом Кафтасьєвою Ганною Володимирівною надано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримали у повному обсязі у разі неявки відповідачів у судове засідання не заперечували щодо розгляду справи в заочному порядку. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час, день, та місце слухання справи повідомлялися належним чином, кожен окремо, через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи без їх участі, проти позовних вимог не заперечували. ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, представницею [PERSON] подано заяву про розгляд справи без її участі, просила прийняти рішення згідно норм чинного законодавства за наявними у справі доказами. КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ «КРИВОРІЗЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» повідомлені належним чином про день, час та місце розгляд справи, їх представники до суду не з`явилися, будь яких клопотань до суду направили клопотання про розгляд справи без участі їх представників. Враховуючи згоду представника позивача, що викладена у його письмовому клопотанні, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України\~ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 27 жовтня 2000 року між позивачем по справі, [PERSON] , який далі за текстом договору іменується « Покупець» та [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені неповнолітніх [PERSON] , 1985 року народження, [PERSON] , 1989 року народження, на підставі рішення Жовтневого Виконавчого Комітету Криворізької міської ради № 83\\26 від 20 вересня 2000 року, [PERSON] , які іменуються за текстом договору « Продавець» було укладено договір купівлі продажу нерухомого майна, а саме квартири, копія договору купівлі продажу долучається до позовної заяви. Предметом договору є квартира [ADDRESS] (вісім) загальною площею 45, 10 кв. м., житловою площею 27, 30 кв. м., яка складається з 2-х кімнат, розташована на 7 му поверсі 9 ти поверхового будинку. За договором оцінка квартири становить 11 275, 00 ( одинадцять тисяч двісті сімдесят п`ять гривень 00 копійок), П. 3. Договору визначено, що квартира продана за 1700, 00 гривень ( одна тисяча сімсот гривень), грошові кошти отримані Продавцем від Покупця до підписання цього договору. П. 4 Договору визначено, що згідно до тверджень Продавця, квартира до моменту укладання договору нікому не продана, не подарована, не перебуває в заставі, в спорі та забороною не перебуває. Сторони досягли згоди щодо умов звільнення квартири, та розподілу витрат щодо реєстрації цієї угоди. У пункті 9 Договору визначено, що даний договір укладений на виконання біржової угоди, зареєстрованої на ТОВАРНІЙ БІРЖІ «НОВЕ СТОЛІТТЯ» від 27 жовтня 2000 року за № 1 -255 (а.с.8). У відповідності до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] (вісім) власником є [PERSON] та [PERSON] , запис зареєстровано в книзі № 124П-669. Власність спільна сумісна (а.с.9). До суду стороною позивача надано інформаційні довідки щодо сплати [PERSON] комунальних послуг квартири [ADDRESS] , за травень 2024 року, лютий 2023 року, січень 2022 року, лютому 2021 року, лютому 2014 року (а.с. 10-15). Вказане свідчить, що [PERSON] , як власник квартири, належним чином виконує обов`язок щодо утримання належного йому майна (квартири). Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р., що набрав чинності з 01 січня 2004 року, встановлено, що цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. За змістом ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними умовами є ті умови договору, які визнані такими за Законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін було досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10.12.1991, згідно ч.2 якої угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених в законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. За правилами\~ст.\~328\~ЦК України,\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України). Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991, який діяв на момент укладення договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України). Верховний Суд\~у складі\~Об`єднаної\~палати Касаційного\~цивільного суду\~у справі\~№ 336/6023/20 зазначив про те, що у частині другій статті 15 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року. Адже статті 47 і 227 ЦК УРСР 1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15 Закону "Про товарну біржу" регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі; спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex posterior derogat priori).\~Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У листі Міністерства Юстиції України від 25.12.2023 р. № 171014/Б-41627/8.4.4 міститься роз`яснення про те, що Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Закон) встановлює обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав, але при цьому визнає дійсними речові права, що виникли до 01 січня 2013 року. Закон не розмежовує, чи була проведена реєстрація у Державному реєстрі прав, інших електронних реєстрах чи на паперових носіях. На факт визнання державної реєстрації прав, проведеної до 01 січня 2013 року, впливає виключно відповідність такої реєстрації чинному на момент її проведення законодавству. Договір купівлі-продажу від 27.10.2000 року укладений під час дії ст.15 Закону України "Про товарні біржі" є дійсним в силу закону та не підлягав нотаріальному посвідченню. Відсутність нотаріального посвідчення не порушує прав та законних інтересів позивача. Позивач зворотного не довів. Хто саме оспорює вказаний договір, або не визнає набуте на його підставі право власності позивача на нерухоме майно (нотаріус, державний реєстратор тощо) з підстав відсутності нотаріального посвідчення, позивач у позові не зазначив. Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19). Таким чином, оскільки позивач не довів порушення або не визнання його права власності, за захистом якого він звернувся до суду, в задоволенні позову йому слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed