Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовною заявою до Свалявської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. В обгрунтування доводів посилається на те, що у 1988 році разом з чоловіком та дітьми вселилася до квартири за адресою: [ADDRESS] . Вимоги мотивує тим, що позивач добросовісно та безперервно (понад 30 років) володіє та користується квартирою, проводить ремонти, сплачує послуги за електроенергію, водопостачання, газопостачання та кабельне телебачення, заборгованості не має. Просить визнати за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. Суд своєю ухвалою від 26.06.2024 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. 23.07.2024 року представник відповідача [PERSON] , яка діє в інтересах Свалявської міської ради Закарпатської області подала до суду відзив на позовну заяву (вх.№5710), в якому зазначає, що наявність в особи відповідного права користування житловим приіщенням підтверджує ордер на житло, однак будь-яких доказів щодо надання позивачу у встановленому порядку житла з видачею спеціального ордеру до позовної заяви не додано, а також не надано позивачем відповідної угоди чи дозволу на вселення в спірне житлове приміщення без ордера. В обгрунтування заперечень вказує, що вибіркова сплата комунальних послуг не є достатнім доказом саме добросовісності володіння та не підтверджують підстав для застосування правил ст.344 ЦК України. Вимоги мотивує тим, що факт проживання позивача у квартирі та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є підставою для виникнення у [PERSON] права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Просить відмовити у задоволенні позову. 07.08.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№6131), відповідно до якого позивач не погоджується з міркуванями та аргументами які наведено відповідачем у відзиві. Вказує, що у кваритру вселилася не самовільно, а із згоди особи, яка на той час володіла квартирою. Зазначає, що у квартирі проживає більше 30 років, відкрито, безперервно та добросовісно володіє та користується майном. Інші особи на спірне майно не претендують, позивач є добросовісним набувачем, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 13.08.2024 року від представника відповідача [PERSON] , яка діє в інтересах Свалявської міської ради Закарпатської області надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх.№6277), відповідно до якого Свалявська міська рада вважає, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру за набувальною давністю При винесенні рішення просить врахувати відзив (заперечння) на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив та відмовити у задоволенні позову. Розгляд справи призначено на 10:00 годину 18.10.2024 року. Позивач подала до суду заяву (вх.№5312) про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги про визнання права власності на квартиру підтримує, просить задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві (вх.№4726). Представник відповідача[PERSON] , яка діє в інтересах Свалявської міської ради Закарпатської області подала до суду заяву (вх.№6277) про розгляд справи у відсутності представника Свалявської міської ради Закарпатської області\~на підставі\~наданих суду\~матеріалів,\~враховуючи подані заперечення, що спростовують заявлені позовні вимоги. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить розгляд без участі сторін за наявними доказами та матеріалами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч.\~1\~ст.\~76\~ЦПК України\~-\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи;\~ч.2\~ст. 83 ЦПК України - позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади"). Відповідно до ст. 316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України визначено - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 344 ЦК України - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (набуття права власності на річ за набувальною давністю - спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва). Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України - для такого набуття необхідна сукупність умов: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (правова позиція у постанові Верховного Суду від 09.07.2019 року, справа № 920/999/16). Судом досліджено:\~ копія технічного паспорту від 20.06.2024 року, інвентаризаційна справа №2537/2024 із планом квартири у будинку квартирного типу, експлікацією приміщень квартири, характеристикою квартири у будинку квартирного типу; копія довідки від 20.06.2024 року за №2054, виготовленої ФОП [PERSON] (інвентаризаційна вартість квартири [ADDRESS] становить 85570 грн.); копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг на утримання квартири (а.с. 6-36). Враховуючи обставини справи, на які позивач послалася як на підставу своїх позовних вимог, оцінивши досліджені у судовому засіданні надані позивачем докази, з яких встановлено, що позивач відкрито користується даною квартирою з 1988 року року, володіє даною квартирою відкрито, проводить ремонт та утримує квартиру, інші особи не оспорюють володіння позивача даним майном, володіння є безтитульним непреривним, так як позивач користується даним майном протягом тридцяти років, суд вважає, що вимоги позивача є обгрунтованими та підставними. Також суд дослідив відзив відповідача на заявлені вимоги і з такого встановлено, що квартира [ADDRESS] не відноситься до житлового фонду, яке підлягає приватизації у відповідності до ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду" зокрема, відповідачем таких відомостей суду не надано. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.09.2024 року №396610192 відомості про зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] відсутні. За таких обставин судом встановлено, що власник квартири [ADDRESS] відсутній, що дає суду правові підстави для визнання на таке майно права за набувальною давністю. Щодо особи, яка може заявити про визнання такого права суд вважає доведеним таке право позивача, поскільки саме вона займалася утриманням такого майна протягом строку користування та володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст.\~264\~ЦПК України\~-\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує,\~чи мали\~місце обставини,\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються;\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи;\~докази на\~їх підтвердження;ст.\~89\~ЦПК України\~-\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів;\~ ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України - право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду (рішення суду,\~що набрало \~законної сили,\~ про задоволення \~позову про\~визнання права\~власності за\~набувальною давністю\~є підставою\~для реєстрації\~права власності\~в Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно"). Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України - право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. На підставі\~досліджених у\~судовому засіданні\~доказів наданих позивачем\~на обґрунтування\~позовних вимог,враховуючи, що володіння є добросовісним, оскільки [PERSON] не знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності, володіння є відкритим (позивач не приховувала факт знаходження майна у її володінні), володіння є безтитульним та безперервним, оскільки воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності, що визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Відповідно до норм ст. 124 Коституції України - юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved