Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідачки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Особовий рахунок на квартиру оформлений на позивачку. 19.06.2019 о 3 годині 00 хвилин мало місце залиття квартири позивачки. Причиною залиття стало лопнувший шаровий кран на трубі ХВТ діаметром 0,5 дюймів на кухні квартири [ADDRESS] , яка належить відповідачці, про що складено акт ЖЕД -316. За результатами залиття, оцінювачем [PERSON] 02.07.2019 проведено огляд квартири позивачки на предмет пошкоджень внаслідок залиття та складено акт пошкоджень. Відповідно до звіту № 35/19 про оцінку збитків від 01.08.2019, розмір матеріальних збитків становить 202121,00 грн. Копію вказаного звіту було надано відповідачці з пропозицією відшкодувати вказані збитки. Відповідачка [PERSON] погодилась відшкодувати збитки, заподіяні внаслідок залиття та станом на 18.06.2022 останньою сплачено лише 30000, 00 грн. Крім того, позивачка зазнала моральних страждань, які оцінює у 20000,00 грн., що полягають у байдужому відношенні відповідачки за наслідками залиття, необхідністю позивачки проживати у квартирі, яка не відповідає задовільним умовам проживання, а відновлення попереднього стану квартири та обладнання відбувається лише за рахунок позивачки. На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з відповідачки 229190, 21 грн., що складаються з: 172121,00 грн. - збитки відповідно до звіту № 35/19 від 05.08.2019, 32000,00 грн. - вартість меблів «кухня», 20000,00 грн. - моральна шкода, 2800,00 грн. - послуги ФОП [PERSON] , судовий збір - 2269,21 грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27.06.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.07.2022 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.02.2023 призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинене провадження. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04.09.2023 провадження по справі поновлено. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Стороною відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити. Вказує на те, що позовна заява подана із пропущенням строку позовної давності та є необґрунтованою. Всупереч положенню чинного законодавства та враховуючи правовий висновок ВС, в акті ЖЕД 316 не вказано яка матеріальна шкода заподіяна, обсяг необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість, висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Звіт, наданий позивачкою не є належним доказом, оскільки в останньому вказано розмір заподіяних збитків 202121 грн., а у примірнику, наданий відповідачці розмір збитків становить 137009 грн., що в даному випадку викликає сумнів у дійсному розміру збитків. Крім того, наведено перелік робіт, який є зайвим, а розмір таких робіт є завищеним. Акт огляду складено після 13 днів після залиття, відтак надало можливість внести позивачці корективи стану своєї квартири. У звіті відсутнє попередження експерта про кримінальну відповідальність. Підстави щодо стягнення моральної шкоди відсутні, оскільки сплата відповідачкою 30000, 00 грн. не може свідчити про байдужість відповідачки до подій, що сталися. Позивачка подала відповідь на відзив, де заперечує пропуск нею строку позовної давності, вказуючи на прикінцеві положення ЦК України. Обстеження квартири після залиття здійснено працівниками ЖЕД 316, які і склали акт. Відповідачка була присутня під час огляду та складання оцінювачем акту обстеження квартири, де відбулось залиття, проте відповідачка відмовилась від жодних підписів та зауважень щодо змісту. Позивачка наполягає на завданні їй моральної шкоди в результаті залиття квартири, оскільки остання не має можливості належного користування своєї квартирою, нею перенесено хвилювання та стресові стани, що пов`язані із залиттям. Вказана квартира є єдиним житлом позивачки та змушена докладати зусилля для відновлення нормального стану квартири. Сторона відповідача подала заперечення, де вказала, що обсяг наслідків залиття квартири не відповідає обсягу робіт та пошкоджень, що вказані у звіту, який наданий позивачкою. Наданий позивачкою звіт не створює жодних правових наслідків по вказаній справі. Позивачка подала відповідь на заперечення, де вказує на те, що оцінювач має відповідну кваліфікацію для надання звіту. Звіт про оцінку збитків не повинен містити відомостей про попередження експерта про кримінальну відповідальність. Відповідачка в свою чергу не була позбавлена можливості внести рецензування до звіти та акту, проте таким правом не скористалась. Представник відповідачки подала додаткові пояснення та вказує, що доводи позивачки не впливають на обставини справи і не тягнуть за собою задоволення її позовних вимог. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити з викладених підстав. Представник відповідачки проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у відзиві та поясненнях. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Письмові матеріали справи містять заяву [PERSON] про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши доводи позивачки, представника відповідачки, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , про що свідчать копія свідоцтва про право власності на житло від 11.01.1994 (Т. 1 а.с. 68) та копія договору дарування 1/3 частини квартири від 02.06.2000 (Т. 1 а.с 70-71). Відповідно до копії технічного паспорту, квартира [ADDRESS] складається з двох кімнат та розташована на 5 поверсі (Т. 1 а.с.73-75). Згідно акту ЖЕД № 316 від 19.06.2019 (Т. 1 а.с. 76), останній складено за результатом обстеження по заяві мешканки [PERSON] на предмет залиття її квартири [ADDRESS] , вище розташованою квартирою [ADDRESS] на шостому поверсі 19.06.2019 о 03 год. 00 хв. Відповідно до акту від 19.06.2019 при комісійному обстеженні виявлені вологі сліди затікання: кухня - (вологі стеля та стіни (шпалери), мокра підлога та утворився отвір від води біля стелі біля труби), коридори (стіни та стеля у двох коридорах вологі та залита підлога), в маленькій кімнаті (на стелі та стіні вологі сліди затікання, деформований ламінат та залита підлога), велика кімната (стіни та стеля вологі, деформований ламінат та залитий водою), туалетна кімната (волога пляма на стелі), ванна кімната (волога стеля). Причиною залиття квартири [ADDRESS] є те, що лопнув шаровий кран на трубі ХВП діаметром 0,5 дюйма на кухні в квартирі [ADDRESS] . Мешканцям квартири [ADDRESS] рекомендовано замінити шаровий кран. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності відповідачці [PERSON] про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (Т. 1 а.с.72). 02.07.2019 оцінювачем [PERSON] складено акт огляду щодо пошкоджень після залиття оздоблення та меблів квартири [ADDRESS] (Т. 1 а.с.14-15). 01.08.2019 ФОП [PERSON] склав звіт № 35/19 про оцінку збитків. Відповідно до вказаного звіту розмір матеріальних збитків, який завдано [PERSON] в результаті залиття квартири [ADDRESS] , яке трапилось 19.06.2019 станом на момент складання вказаного звіту становить 202121, 00 грн. (Т. 1 а.с. 82-117). Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи від 17.07.2023, вартість завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття приміщень квартири [ADDRESS] , що сталося 19.06.2019 станом на дату залиття складає 59920,42 грн. (Т. 2 а.с. 51-75). За приписами ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно положення ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положення ч. 3 ст. 386 ЦК України передбачає, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно положення ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зобов`язання з відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати, завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до ст. 151 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені ЦК України. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз положень ст.ст. 11, 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання з відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Отже, для застосування положень ст. 1166 ЦК України необхідно довести, що шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю особи, на яку покладається відповідальність відшкодувати шкоду, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) прямий причинно-наслідковий зв`язок між першим та другим елементами; г) вина завдавача шкоди. Пленум Верховного Суду України у п. 2 Постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 03.12.2014 року у справі № 6-183цс14, постановах Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі № 759/4781/16-ц, від 11.09.2019 року у справі № 203/2378/14-ц та від 28.08.2019 року у справі № 638/20603/16. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (п. 1 ч. 2 ст. 1167, ч. 5 ст. 1187 цього Кодексу). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. За правилами ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні відповідачка та її представник не заперечували, щодо наявності вини відповідачки у залитті квартири позивачки, що мало місце 19.06.2019. Крім того, відповідачка добровільно виплатила позивачці 30000,00 грн. (т. 1 а.с. 148-150), про що вказала сама позивачка. Позивачка, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідачки на свою користь майнову шкоду у розмірі 172121,00 грн., посилається на звіт № 35/19 про оцінку збитків, складений ФОП [PERSON] , проте суд вказаний доказ до уваги не приймає з огляду на наступне. Так, позивачка [PERSON] копію звіту про оцінку збитків № 35/19 від 05.08.2019 направила самостійно відповідачці, про що сторони вказали під час виступу із вступним словом, а до справи долучила копію звіту про оцінку збитків № 35/19 від 01.08.2019. Таким чином, суд звертає увагу на те, що письмові матеріали справи містять два варіанти звіту про оцінку збитків № 35/19 (т. 1 а.с. 82-91, 139-147). Один варіант звіту про оцінку збитків № 35/19 датований 01.08.2019, де вказано розмір матеріальних збитків, який завдано [PERSON] в результаті залиття її квартири, станом на момент складання звіту, становить 202121,00 грн., а інший варіант звіту про оцінку збитків № 35/19 датований 05.08.2019, який не містить підпису оцінювача ФОП [PERSON] , але є містить відмітку позивачки - «з оригіналом згідно та підпис», згідно якого розмір матеріальних збитків в результаті залиття квартири [PERSON] станом на момент складання звіту становить 137009,00 грн. При цьому, прохальна частина позовної заяви містить вимогу про стягнення з відповідачки на користь позивачки майнову шкоду у розмірі 172121,00 грн., згідно звіту про оцінку збитків № 35/19 від 05.08.2019, оригінал якого судом оглянуто не було. Крім того, суд звертає увагу на те, що розмір матеріальних збитків має встановлюватися на момент їх заподіяння, а не момент складання звіту, як вказано у звіті. Доводи сторони відповідача про відсутність попередження оцінювача [PERSON] про кримінальну відповідальність суд в даному випадку до уваги не приймає, враховуючи правовий висновок Верховного Суду висловлений у постанові від 04.07.2018 по справі №711/650/13-ц, оскільки об`єктивність і достовірність звітів і висновків оцінювача не визначається його попередженням про кримінальну відповідальність. Тоді всі звіти були б апріорі об`єктивними і достовірними на підставі лише попередження. Об`єктивність оцінки майна та здійснення її відповідно до вимог чинного законодавства як обов`язок встановлені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» без будь-якої прив`язки до повідомлень його про відповідальність. Отже, відсутні підстави стверджувати про необ`єктивність оцінювача через те, що він не був повідомлений про відповідну відповідальність. Разом з тим, за змістом ст. 12 і 33 Закону, звіт про оцінку майна не створює ніяких правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає і підтверджує зроблені оцінювачем висновки і його дії по реалізації свого завдання. Таким чином, звіт № 35/19 про оцінку збитків, на який посилається позивачка у позовній заяві та під час розгляду справи, суд вважає неналежним, недопустимим та недостовірним доказом по справі. За клопотанням сторони відповідача, судом була призначена судова будівельно - технічна експертиза від 17.07.2023 № 587/07-2023, яку суд приймає до уваги (Т. 2 а.с.51-75). Відповідно до висновку судового експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, вартість завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття приміщень квартири [ADDRESS] , що сталося 19.06.2019 станом на дату залиття становить 59920,42 грн. Таким чином, враховуючи вказаний висновок експерта від 17.07.2023 № 587/07-2023, та сплату відповідачкою 30000,00 грн., про що сторони визнали під час розгляду справи, а відтак в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доведенню, суд приходить до висновку, що розмір майнової шкоди, яка підлягає стягнення з відповідачки на користь позивачки становить 29920,42 грн. (59920,42-30000=29920,42). Позовна вимога про стягнення з відповідачки на користь позивачки 32000,00 грн. за вбудовані меблі «кухня», що виготовлені по індивідуальному замовленню, задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. На підтвердження вказаної позовної вимоги, позивачка долучила до позовної заяви копію замовлення - договір № 217 від 20.09.2015 (Т.1 а.с.118). Проте, суд позбавлений можливості встановити, чи перебували вказані меблі-кухня на момент залиття у квартирі позивачки та ймовірний розмір їх пошкоджень. Покази свідка [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки позивачка та свідок перебувають у дружніх відносинах, а відтак остання не може бути об`єктивною у своїх показах. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000, 00 грн., суд приходить до наступного висновку. У положенні п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно роз`яснень, що містяться у п.4 вказаної постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачка вказала, що вона зазнала моральних страждань, які оцінює у 20000,00 грн., що полягають у байдужому відношенні відповідачки за наслідками залиття, необхідністю позивачки проживати у квартирі, яка не відповідає задовільним умовам проживання, а відновлення попереднього стану квартири та обладнання відбувається лише за рахунок позивачки, проте зазначені обставини не підтверджені відповідними доказами, як і спричинення позивачу у зв`язку з цим моральних страждань. Позивачкою також не вказано, з яких міркувань вона виходила, визначаючи суму моральної шкоди у розмірі 20000 грн., розрахунку розміру моральної шкоди позивачкою не надано, у зв`язку з чим підстави для відшкодування моральної шкоди у вказаному ним розмірі відсутні. Разом з тим, суд вважає за можливе позовні вимоги в частині відшкодування завданої позивачу моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 3 000 грн., визначений розмір є достатнім, співмірним із завданою шкодою та не призведе до збагачення позивачки за рахунок відповідачки та не поставить у вкрай тяжкий матеріальний стан відповідачки. Доводи представника відповідачки про відмову у задоволенні позову у зв`язку із пропуском позивачкою строків позовної давності, суд приймає критично, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Як вже було вказано вище, залиття квартири позивачки мало місце 19.06.2019. Позивачка в свою чергу, позовну заяву направила до Деснянського районного суду міста Києва 18.06.2022, про що свідчить накладна, опис вкладення цінного листа із відміткою поштового відділення 18.06.2022 та конверт (а.с.53,54). Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що підстави для застосування строків позовної давності відсутні. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 32920,42 грн. (32920,42 *100:224121=14,68%) та з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь позивачки в сумі 340,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial