Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , звернулася до суду з позовом в якому просить\~ стягнути з [PERSON] на користь громадянина [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 264 544 грн 17 коп та судові витрати. Позов обґрунтований тим, що позивач в 2020 році мав намір вступити на навчання до Одеського національного медичного університету та звернувся до університету із відповідною заявою. У відповідь на звернення він отримав запрошення на навчання до Одеського національного медичного університету, а також банківські реквізити для оплати за навчання, отримувачем в яких була зазначена [PERSON] 08.07.2020 позивачем заповнено заяву про вступ на навчання, а 20.07.2020 перераховано на рахунок відповідача 6450 Євро як оплату за навчання. 31.08.2020 позивач отримав лист від Одеського національного медичного університету, в якому зазначалось, що університет не може організувати навчання в зв`язку з карантином. Пізніше позивача було повідомлено про те, що замість Одеського національного медичного університету він був зарахований до Міжнародного європейського університету. На подану до Міністерства освіти і науки України скаргу, представником позивача було отримано відповідь, що згідно даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти позивач ніколи не навчався в Одеському національному медичному університеті. Крім того, зазначено, що адміністрація університету неодноразово повідомляла про надходження скарг від іноземних громадян про використання невстановленими особами бланків, які відповідають офіційним бланкам закладу. Викладене свідчить про те, що позивач став жертвою шахрайської схеми. Враховуючи викладене, а також те, що між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини, як і відсутні будь-які фінансові зобов`язання позивача перед відповідачем, остання не є офіційним представником Одеського національного медичного університету, представник позивача вважає, що грошові кошти, які позивач перерахував на адресу відповідача у сумі 6450 Євро, є такими, що набуті нею без достатньої правової підстави, а тому, згідно вимог ЦК України підлягають поверненню. Представник позивача в судовому засіданні поданий позов підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи це тим, що відповідач отримала від позивача грошові кошти на свій рахунок для подальшого перерахування Міжнародного європейського університету в якості оплати за рік навчання позивача. Із долученого до позову електронного листа, надісланого позивачем на адресу університету, що він питає про можливість оплати «на банківський рахунок [PERSON] як минулого року». Даний факт підтверджує, що позивач був обізнаний про те, що перераховує гроші відповідачу на рахунок в якості оплати за навчання. Викладене, з урахуванням практики Верховного Суду, свідчить про те, що грошові кошти, отримані відповідачем від позивача не можуть вважатись такими, що отримані без достатньої правової підстави, а тому в задоволенні позову належить відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в позові. Крім того, представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки з часу перерахування коштів і до звернення до суду із позовом минуло більше трьох років. Представником третьої особи, Приватний заклад вищої освіти «Міжнародний європейський університет», подано до суду пояснення, в яких зазначено, що у вересні 2020 року до університету звернувся громадянин [PERSON] щодо зарахування його на навчання. Після розгляду його документів та успішного складання вступних випробувань позивач був зарахований на навчання до університету. В подальшому позивач переводився на 2 та 3 курси відповідно. Протягом 2022-2023 років позивач був відсутній на заняттях, в зв`язку з чим у подальшому згідно наказу Ректора\~ від 23.09.2023 був відрахований. Грошові кошти, перераховані позивачем на рахунок відповідача були передані нею та зараховані до Університету. Представник третьої особи в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, подані сторонами, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Так, судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] [INFO] перерахував на картковий рахунок [PERSON] ( [NUMBER] ) 6450 Євро. Як стверджує представник позивача, вказана сума була перерахована в якості оплати за навчання саме в Одеському національному медичному університеті, але, враховуючи, що до даного закладу освіти він так зарахований і не був, вказані кошти є такими, що набуті [PERSON] без достатньої правової підстави, а тому, згідно вимог ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Разом із тим, на переконання суду, положення статті 1212 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли між сторонами з огляду на наступне. Судом встановлено, що 08.06.2020 року [PERSON] подав заяву на вступ на навчання до Одеського національного медичного університету. Згідно виписки по рахунку позивача 20.07.2020 він перерахував на картковий рахунок [PERSON] ( [NUMBER] ) 6450 Євро із призначенням платежу «оплата за навчання». Крім того, 08.09.2020 [PERSON] подав заяву на вступ на навчання до Приватного закладу вищої освіти «Міжнародний європейський університет». Представник позивача в судовому засіданні стверджувала, що її довіритель такої заяви не подавав, в зв`язку з чим судом в судовому засіданні був оглянутий оригінал вказаної заяви, який містить всі необхідні реквізити, а саме сам текст заяви про допуск до складання вступних іспитів, ім`я та прізвище позивача, дату та підпис. На підтвердження факту навчання позивача у Приватному закладі вищої освіти «Міжнародний європейський університет» представником третьої особи надано суду: копію договору про навчання у закладі вищої освіти № 55-2/20М від 25.09.2020, укладеного між позивачем та третьої особою; копію наказу № 48-С від 25.09.2020 про зарахування [PERSON] з 01.12.2020 студентом першого курсу денної форми здобуття освіти за спеціальностями за кошти фізичних та/або юридичних осіб; навчальну карту студента, яка підтверджує факт навчання позивача у даному закладі освіти та складання ним відповідних іспитів; копію наказу № 264/2-С від 30.09.2021 про переведення позивача на другий курс здобувача; копію наказу № 51-С від 02.09.2022 про переведення позивача на третій курс здобувача; копію листа-вимоги про погашення заборгованості з оплати навчання; копію наказу № 18-С від 23.09.2023 про відрахування позивача з 24.05.2023 за порушення умов контракту. Також факт навчання позивача у Приватному закладі вищої освіти «Міжнародний європейський університет» підтверджено доданою до позову копією листа Департаменту контролю у сфері вищої, фахової передвищої освіти і освіти дорослих Державної служби якості освіти України № 03/01-28/264 від 19.10.2023, згідно якого дані про навчання та його результати містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти. Факт передачі грошових коштів в сумі 6450 Євро від [PERSON] в якості оплати за навчання [PERSON] у Приватному закладі вищої освіти «Міжнародний європейський університет» підтверджується відповідною довідкою університету № 402-06/24 від 10.06.2024, а також електронним листом позивача від 21.07.2021, в якому він повідомляє про своє бажання розрахуватись за навчання та гуртожиток «на банківський рахунок [PERSON] , як і минулого разу». Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що правовідносини між [PERSON] виникли з приводу оплати за його навчання, яка фактично була здійснена та він фактично це навчання проходив, в зв`язку з чим грошові кошти, перераховані позивачем відповідачу ніяким чином не можуть вважатись такими, що отримані відповідачем без достатні правових підстав, в зв`язку з чим в задоволенні позову належить відмовити. Враховуючи висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову, судом не розглядається заява представника відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Outcome: dismissed