Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

Позивач звернулася до Оболонського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 02.02.2024 року справу передано на розгляд до Центрального районного суду м.Миколаєва за підсудністю. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 04.04.2024 року відкрито провадження у справі. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 20.07.2013 року. [INFO] у них народився син, [PERSON] . Після народження сина стосунки між позивачкою та відповідачем [PERSON] погіршувались. Коли дитині було півтора роки [PERSON] пішов з сім`ї. Відповідач працює моряком і ходить на суднах плавання. У 2016 році [PERSON] виїхав на окуповану територію Криму з метою роботи і більше до Києва не повернувся. Зрозумівши, що [PERSON] не збирається повертатися до Києва та до сім`ї, позивачка подала позов про розірвання шлюбу. Рішенням Оболонського районного суду у м.Києві шлюб між позивачкою та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач вдруге одружився на громадянці російської федерації та переїхав на постійне місце проживання до м.Кіров, Кіровської області, рф. На даний час між відповідачем та сином не має зв`язку, оскільки на думку позивача, створивши нову сім`ю [PERSON] не мав на меті збереження спілкування та родинного зв`язку з сином. Відповідач матеріально не забезпечує свого сина та не цікавиться його життям. З березня 2019 року позивачка стала проживати з [PERSON] , а 11.07.2020 року вона та [PERSON] уклали шлюб. Після укладення шлюбу [PERSON] взяв прізвище дружини - [PERSON] . [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . З березня 2019 року і по теперішній час теперішній чоловік позивачки - [PERSON] піклується про сина, [PERSON] називає його татом. В сім`ї склалася дружня та гармонійна атмосфера. В той же час біологічний батько [PERSON] не цікавиться життям сина, його здоров`ям, успіхами у навчанні, не піклується про дитину, не вітає його з днем народження. На даний час [PERSON] виявив бажання позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав, оскільки вважає своїм батьком [PERSON] і бажає, щоб вони надалі стали однією сім`єю на законних підставах. Просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина: [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала, просила їх задовольнити. Незаперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність не надходило. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Надав суду Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки представник позивача та відповідач не з`явилися до зали судового засідання. Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідачка належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подала відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач не надав до суду відзив, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, та те, що представник позивача надала згоду на проведення судового засідання у відсутність відповідача, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] /а.с.6/. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 23.11.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 04.12.2017 року /а.с.8-9/. Відповідно до Свідоцтва про шлюб від 11.07.2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. [PERSON] державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON] . /а.с.10/. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON] /а.с.11/. З характеристики НВК "Ластівка" слідує, що [PERSON] навчається у школі з першого класу. За період навчання в закладі батько [PERSON] жодного разу його не відвідував, не цікавився досягненнями сина, не спілкувався з вчителями, які викладають в класі. /а.с.12/. Відповідно до довідки директора школи НВК "Ластівка" вказано, що батько [PERSON] контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує./а.с.13/. Згідно листа КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" Оболонського району м.Києва слідує, що [PERSON] спостерігається лікарями вищевказаного закладу. Зі слів лікаря - педіатра дитини на амбулаторному прийомі та профілактичних щепленнях дитину завжди супроводжує мати - [PERSON] /а.с.71/. З довідки Дитячого оздоровчо-екологічного центру Оболонського району м.Києва слідує, що на гуртки [PERSON] приводить мати. Також мати приймає участь у батьківських зборах. Батько [PERSON] участь у розвитку дитини не приймає, з викладачами не спілкується. /а.с.72/. Відповідно до наданого Оболонською районною в м.Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування висновку слідує, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] /а.с.86-87/. Частиною 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У принципі 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, повинна зростати в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 3 ст. 155 СК - відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Проте, відповідач свідомо нехтує батьківськими обов`язками, що розцінюється судом як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню сина внаслідок винної поведінки відповідача. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки [PERSON] свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків, переїхав до іншої держави та нехтує своїми батьківськими обов`язками, а саме: не цікавиться життям, фізичним і духовним розвитком сина, його навчанню; підготовкою до самостійного життя, зокрема: необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкуюється з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; а також не створює умов для отримання сином освіти, суд вважає що відповідач не виконує належним чином свої батьківські обов`язки, а тому є підстави для позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] . Беручи до уваги усе вищевикладене, суд вважає що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved