Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

09.08.2024 АТ «Сенс Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 3 відсотків річних від суми простроченої заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 13.09.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» та [PERSON] укладено Договір кредиту № 895/06-034-453, відповідно до умов якого Первісний Кредитор надає Відповідачу в користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 19719 доларів США. 24.04.2008 Чорнобаївський районний суд Черкаської області, розглянувши позов Первісного Кредитора про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним Договором, в рамках судового провадження по цивільній справі № 2- 431/08 ухвалив рішення, яким позовні вимоги задовольнив та стягнув з відповідача на користь Первісного Кредитора заборгованість по Кредитному Договору в розмірі 21675 доларів США 57 центів. Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.04.2008 по справі № 2-431/08 набрало законної сили, проте станом на 22.05.2024 воно не виконано. Відтак, грошове зобов`язання, визначене рішенням суду вважається простроченим. 10.09.2019 Загальними зборами КТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером Первісного Кредитора затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа Банк». Таким чином, до АТ «Альфа-Банк» перейшли права і обов`язки Первісного Кредитора, в тому числі і право вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до Витягу з державного реєстру банків, 01.12.2022 АТ «Альфа-Банк» змінило своє найменування на АТ «Сенс Банк». Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на приписи ст. 625 ЦК, беручи до уваги розмір простроченого грошового зобов`язання відповідача, визначеного заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.04.2008 по справі № 2-431/08, станом на 23.02.2022 розмір нарахованих 3 % річних від суми заборгованості визначеної рішенням суду становить 56600 грн. 89 коп. Нарахування 3 % річних здійснювалось щодо заборгованості визначеної заочним рішенням від 24.04.2008 по справі № 2-431/08. На підставі вищевикладеного просять суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» суму 3 відсотків річних від суми простроченої заборгованості у розмірі 56600 грн. 89 коп. та судові витрати в розмірі 3028 грн. 11.09.2024 представником відповідача [PERSON] адвокатом Стратілатовим К.Г. поданий до суду відзив на позов, який мотивований наступним (а.с. 37-39). Вимоги позивача не відповідають положенням ст. 625 ЦК України, оскільки він втратив можливість примусового захисту своєї основної вимоги, у зв`язку з чим на таку вимогу не можуть нараховуватися 3 % річних. Рішення суду від 24.04.2008 набрало законної сили 06.05.2008. У зв`язку з цим воно могло бути пред`явлене до примусового виконання у строк до 06.05.2011. Однак рішення до примусового виконання не пред`являлось, а виконавчі провадження відносно відповідача не відкривались. За таких обставин вимоги, які виникали за договором кредиту № 895/06-034-453 від 13.09.2006, ще 06.05.2011 (тобто більше ніж 13 років назад) втратили можливість бути захищеними в примусовому порядку. У зв`язку з цим на таке зобов`язання не можуть нараховуватись 3 % річних та інфляційні втрати. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.04.2008 у справі № 2-431/08 стягнуто заборгованість за договором кредиту в розмірі 5745,62 доларів США - кредиту та 154,75 доларів США процентів, а також 15775,2 доларів США штрафу, а всього на загальну суму 21675,67 доларів США. Тобто із стягнутих судом 21675,67 доларів США, 15775,2 доларів США є штрафом, у зв`язку з цим ця сума не є зобов`язанням в розумінні положень ч. 1 ст. 509 ЦК України і на неї в будь-якому випадку не можуть нараховуватись проценти відповідно до ст. 625 ЦК України. Отже, вимоги позивача не відповідають положенням ст.ст. 509, 546, 549, 625 ЦК України, оскільки проценти річні в розмірі 41193,26 грн. нараховані на штраф, а ні на грошове зобов`язання. Відповідач дійсно отримав кредит на підставі договору № 895/06-034-453 від 13.09.2006 в розмірі 19719 доларів США. В подальшому у відповідача виникли складнощі з поверненням кредиту, у зв`язку із цим в 2008 році АКБСР «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення залишку кредиту в розмірі 17526,68 доларів США. Під час розгляду справи більша частина заборгованості була погашена і суд стягнув її залишок в розмірі 5745,62 доларів США. Тобто до подання позову відповідач погасив кредит в розмірі 2192,32 доларів США, що складає 11 % кредиту, а під час розгляду справи 11781,06 доларів США, що складає 60 % кредиту. Всього на момент ухвалення рішення суду було погашено кредит в розмірі 13973,38 доларів США, що складає 71 % кредиту. Відповідачу залишилось погасити лише 29 % кредиту. І він цей кредит та проценти за користування кредитом добровільно повністю погасив. Доказом цього є той факт, що АКБСР «Укрсоцбанк» та його правонаступники протягом 16 років не пред`являли рішення до примусового виконання, не намагались поновити строк на примусове виконання рішення, не заявляли додаткових вимог про стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання або процентів річних тощо. Враховуючи значний час, який пройшов з моменту ухвалення рішення та погашення заборгованості, відсутність виконавчих проваджень та інших вимог з боку банку, відповідач не вважав за доцільне так довго зберігати докази погашення заборгованості. У зв`язку з цим вказані докази було втрачено. Разом з цим позивач, розуміючи, що відповідач напевно не буде так довго зберігати документи, скористався тим, що судові рішення мають тривалі строки зберігання, 27.05.2024 (більше ніж через 16 років з моменту ухвалення) отримав копію рішення суду та намагається стягнути проценти річні на заборгованість, яка існувала в 2008 році. При цьому позивачем не надано ані актуального стану рахунків відповідача, ані доказів існування заборгованості на момент передачі прав АКБСР «Укрсоцбанк» до його правонаступників, ані інших доказів реального існування заборгованості відповідача перед позивачем станом на сьогодні. Отже, вимоги позивача не відповідають положенням ст. 44 ЦПК України, оскільки відповідач повністю погасив кредит та проценти за користування кредитом, а звернення до суду позивача є зловживанням процесуальними правами. На підставі вищевикладеного просить суд у задоволенні позовної вимоги відмовити повністю. 17.09.2024 позивачем АТ «Сенс Банк» подана до суду відповідь на відзив, яка мотивована наступним (а.с. 55-57). Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 по справі № 757/44680/15-ц здійснив тлумачення ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 267, ст. 625 ЦК України та дійшов висновку про те, що: 1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; 2) конструкція ст. 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому порядку за сплином позовної давності. Разом з тим, в даній справі основна вимога кредитора вже захищена судом у рішенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.04.2008 у справі № 2-431/08, за яким з відповідача стягнуто суму заборгованості, а отже зобов`язання не можна вважати натуральним. При цьому та обставина, що виконавчий документ, виданий на підставі вказаного рішення, не перебуває на примусовому виконанні (навіть якщо строк пред`явлення вже сплив), не має правового значення, оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 по справі № 916/190/18). Таким чином, у даній цивільній справі, з урахуванням того факту, що кредитор вже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Щодо можливості нарахування 3 % річних на суму заборгованості з неустойки (штрафу) зазначають, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, вказано, що у ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Відповідач у відзиві на позов вказує, що нібито погасив заборгованість, посилаючись виключно на те, що колись, ще до подання кредитором у 2008 році позовної заяви про дострокове стягнення суми кредиту він частково виплачував кредит. Такі посилання не є належними та допустимими доказами на підтвердження виконання рішення суду та припинення зобов`язання. Це лише припущення, а доказування не може ґрунтуватись на припущенні. В матеріалах цивільної справи відсутні будь-які докази того, що рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.04.2008 у справі № 2- 431/08 виконане повністю або частково. На підставі вищевикладеного просять суд задовольнити позовні вимоги повністю. 19.09.2024 представником відповідача адвокатом Стратілатовим К.Г. подано до суду клопотання про зменшення розміру процентів річних, яке мотивоване наступним. В постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц остання дійшла до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Вважає, що заявлений розмір процентів річних є надмірним та має бути зменшений судом з огляду на наступне: 1) відповідач отримав кредит в розмірі 19719 доларів США. В подальшому у відповідача виникли складнощі з поверненням кредиту, у зв`язку з цим в 2008 році АКБСР «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення залишку кредиту в розмірі 17526,68 доларів США. Під час розгляду справи більша частина заборгованості була погашена і суд стягнув її залишок в розмірі 5745,62 доларів США. Отже, відповідачем було сплачено 71 % кредиту; 2) із стягнутих судом 21675,67 доларів США, 15775,2 доларів США є штрафом, що складає 72 % від стягнутої судом суми коштів. Позивач нарахував проценти річні на всі стягнуті судом кошти, в тому числі і на 15775,2 доларів США штрафу. Нарахування процентів річних на суму штрафу збільшило розмір нарахованих процентів в 3,7 рази або на 367 %; 3) рішення суду від 24.04.2008 набрало законної сили 06.05.2008. У зв`язку з цим воно могло бути пред`явлено до примусового виконання у строк до 06.05.2011.Однак рішення до примусового виконання не пред`являлось, а виконавчі провадження відносно відповідача не відкривались. Така поведінка позивача свідчить про те, що виконання рішення суду від 24.04.2008 не має для позивача важливого значення та не завдає йому якоїсь відчутної шкоди; 4) відповідач давно добровільно погасив кредит та проценти за користування кредитом. Однак враховуючи значний час, який пройшов з моменту ухвалення рішення та погашення заборгованості, докази цього було втрачено; 5) 24.02.2022 у зв`язку із вторгненням в Україну збройних сил російської федерації на всій території країни запроваджений воєнний стан, який діє до цього часу. Вказана обставина істотно впливає на життя та майновий стан всіх громадян України, в тому числі і на відповідача. В той же час, згідно відкритих даних, які містяться в ЄДР, статутний капітал позивача становить 28.726.247.548,40 грн. Згідно інформації, яка міститься на сайті позивача, його прибуток за перший квартал 2024 року становить 1,2 млрд. грн. Тобто, заявлений позов складає лише 0,47 % від прибутку, отриманого банком в першому кварталі цього року, та 0,019 % від статутного капіталу банку. На підставі вищевикладеного просить суд зменшити розмір процентів річних, нарахованих позивачем згідно ст. 625 ЦК України, на суму заборгованості, стягнуту рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.04.2008 у справі № 2-431/08. В судове засідання представник позивача АТ «Сенс Банк» не з`явився, у клопотанні про долучення доказів поданому до суду 15.10.2024 просить справу розглядати без участі їх представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник відповідача адвокат Стратілатов К.Г. в судове засідання не з`явився, 16.10.2024 звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до відомостям матеріалів справи 13.09.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір кредиту № 895/06-034-453, відповідно до умов якого Кредитор (АКБСР «Укрсоцбанк») надає Позичальнику ( [PERSON] ) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 19719 доларів США, зі сплатою 13,50 % річних (а.с. 7-9). Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.04.2008, справа № 2-431/08, яке набрало законної сили 06.05.2008, стягнуто з [PERSON] на користь АКБСР «Укрсоцбанк» в особі Черкаської обласної філії заборгованість за договором кредиту № 895/06-034-453 від 13.09.2006 в розмірі 5745,62 доларів США, що еквівалентно 29015,38 гривень, заборгованість по сплаті процентів за використання кредиту в сумі 154,75 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 781,48 грн. та штраф за невиконання умов даного договору кредиту в сумі 15775,20 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 79664,76 грн., а всього на загальну суму 21675,57 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 109461,62 грн. (а.с. 12-13). Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, представник АТ «Сенс Банк» вказує на наявність у відповідача [PERSON] невиконаного грошового зобов`язання за кредитним договором № 895/06-034-453 від 13.09.2006 в розмірі 21675,57 доларів США. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14- 16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи наведене, три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором. В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18, зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 3 % річних в розмірі 56600,89 грн. нарахованих за період з 23.02.2019 по 23.02.2022, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, який приєднаний до матеріалів справи (а.с. 14). Із чого слідує, що позивачем не здійснено нарахування 3 відсотків в період дії воєнного стану. У відзиві на позов представник відповідача зазначає про те, що відповідач погасив заборгованість перед Позичальником, але докази цього не збереглись, оскільки пройшов тривалий час з моменту погашення боргу та звернення позивача до суду із вказаним позовом. Крім того, позивачем не доведено факт наявності у відповідача боргу перед позивачем, оскільки виконавчий лист до виконання не пред`являвся, а отже пройшов передбачений ЗУ «Про виконавче провадження» строк пред`явлення його до виконання, із клопотанням про його поновлення позивач не звертався. \~ \~ \~ \~Із вказаним твердженням суд не може погодитися з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15 (провадження № 61- 32171сво18) сформулювала висновок про те, що «натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. \~ \~ \~ \~Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога у такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку». Кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь період невиконання рішення суду про стягнення боргу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду у поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Відмова суду у поновленні строку для звернення рішення суду до примусового виконання не робить зобов`язання натуральним. Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 7 серпня 2023 року у справі №752/9858/21. Позивачем подано до суду докази існуючої заборгованості за вказаним кредитним договором, яку стягнуто рішенням суду, яке набрало законної сили, а в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем виконано чи частково виконувалось рішення суду. Також, суд не погоджується із твердженням представника відповідача у відзиві про те, що зобов`язання, яке виникло між сторонами є натуральним, а отже на нього не може бути нараховано 3 % річних, оскільки вимога позивача до відповідача захищена в судовому порядку, а саме рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.04.2008, у зв`язку із чим дане зобов`язання не можна вважати натуральним. Отже, установивши, що рішення суду відповідач не виконав, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на стягнення відповідно до ст. 625 ЦК України трьох відсотків річних унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду. 19.09.2024 представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про зменшення розміру процентів річних, в якому просить суд зменшити розмір процентів річних, нарахованих позивачем згідно ст. 625 ЦК України, на суму заборгованості стягнуту рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області. Клопотання мотивує тим, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняні із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, що відповідає правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. Вирішуючи дане клопотання суд звертає увагу на наступне. Дійсно Велика Палата Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 дійшла до висновків про те, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (п. 8.37 Постанови). Однак, суд звертає увагу на те, що представником відповідача не надано суду жодних доказів стосовно майнового стану відповідача, що позбавляє суд можливості прийти до переконання щодо необхідності зменшення розміру процентів нарахованих позивачем на заборгованість відповідача. У свою чергу посилання представника відповідача на введення воєнного стану в Україні без надання доказів щодо погіршення майнового стану відповідача внаслідок цього, не може бути достатньою підставою для задоволення вказаного клопотання. У зв`язку із чим у задоволенні клопотання представника відповідача щодо зменшення розміру процентів річних слід відмовити. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). АТ « Сенс Банк» при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн. ( а.с. 6). У зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3028 грн. витрат по сплаті судового збору. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved