Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

У травні\~2024\~року виконавчий\~комітет Вінницької\~міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , у тому числі шляхом зняття його з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати з відповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.04.2021 у справі №127/6351/21 за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування, зобов`язання укласти договір найму, позов задоволено. Визнано за [PERSON] право користування квартирною [ADDRESS] та зобов`язано виконавчий комітет Вінницької міської ради укласти з [PERSON] договір найму на квартиру [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08.07.2021 №1645 «Про зміну договору найму жилих приміщень та часткові зміни в рішенні виконавчого комітету міської ради від 27.05.2021 №1288» надано дозвіл житлово - експлуатаційним конторам, відповідним підприємствам, установам, організаціям, які обслуговують будинок, а в будинках де створено ОСББ - відповідним об`єднанням на укладення договору найму в державних житлових приміщеннях з членом сім`ї квартиронаймача. Відповідно до п. 1.9 вказаного рішення надано дозвіл на укладення договору найму на однокімнатну квартиру під [ADDRESS] , жилою площею 11,2 кв.м. з [PERSON] на підставі рішення суду. На підставі викладеного вище, між виконавчим комітетом Вінницької міської ради та [PERSON] укладено договір найму на спірну квартиру. 22.04.2024 до департаменту житлового господарства Вінницької міської ради надійшов Акт обстеження МКП УК «Господар Люкс» щодо квартири [ADDRESS] , відповідно до якого [PERSON] з березня 2022 року у вказаній квартирі не з`являється, а у квартирі з`являються/проживають сторонні особи. Квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Вінницької міської територіальної громади в особі Вінницької міської ради, а [PERSON] не повідомляв виконавчі органи Вінницької міської ради про свою відсутність та причини цієї відсутності понад шість місяців у вказаному житловому приміщенні, тобто з жодними заявами з даного приводу не звертався, тому виконавчий комітет Вінницької міської ради вважає, що [PERSON] втратив право на користування спірною квартирою. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право власності або користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні. 15.07.2024\~від представника\~відповідача [PERSON] \~ адвоката\~Якименка О.О.\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~згідно якого\~просив відмовити\~в задоволенні\~позову з\~наступних підстав. Згідно позовної заяви, 22.04.2024 до Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради надійшов Акт обстеження МКП УК «Господар Люкс», однак хто подав вказаний не вказується, але це має суттєве значення по справі, оскільки в Акті одним із його підписантів є сусід відповідача [PERSON] , який працює головним спеціалістом Департаменту комунального господарства ВМР. Тобто сам Департамент став зацікавленою особою у справі. А також в дійсності Акт - це не акт обстеження МКП УК «Господар Люкс». В дійсності посадова особа (невідома) даної установи лише посвідчила підписи двох осіб, які підписали акт - сусіди кв. [ADDRESS] - [PERSON] та кв. [ADDRESS] - [PERSON] , тобто це не Акт установи МКП УК «Господар Люкс», а Акт двох осіб. Посвідчення підписів виконано не у відповідності до вчинення такої дії, а саме не вказано, що ці особи дійсно підписали цей Акт в присутності посадової особи установи; не вказано, що посадова особа пересвідчилася у дієздатні цих осіб та їх вільному розумінню того, що вони діють; не вказана посадова особа, яка посвідчувала підписи. Крім цього загалом акт - це дія трьох осіб, що вказано в самому Акті (три графи), а в дійсності - дві особи підписали. Тому є всі ознаки того, що цей Акт не направлений на засвідчення факту, а направлений на заволодіння квартирою [ADDRESS] , в якій мешкає відповідач [PERSON] , отже вказаний Акт є неналежним та недостовірним доказом. Також, у позовній заяві вказано, що між виконавчим комітетом Вінницької міської ради та [PERSON] укладено договір найму на квартиру [ADDRESS] , проте до позовної заяви позивач не додав вказаний договір найму, тобто відсутні докази, що позивач є наймодавцем. Водночас до позовної заяви додано рішення виконкому від 08.07.2021 №1645, згідно якого: «1. Надати дозвіл житлово-експлуатаційним конторам, відповідним підприємствам, установам, організаціям, які обслуговують будинок, а в будинках, де створено ОСББ - відповідним об`єднанням на укладення договору найму в державних житлових приміщеннях з членом сім`ї квартиронаймача: 1.9. На однокімнатну квартиру під [ADDRESS] , жилою площею 11,2 кв., з [PERSON] на підставі рішення суду». Такою житлово-експлуатаційною конторою є МКП УК «Господар Люкс». Саме ця установа і є дійсно наймодавцем спірної квартири. На даний час між МКП УК «Господар Люкс» та [PERSON] (дружиною [PERSON] ) існує Договір найму житла, яке перебуває в комунальній власності м. Вінниці від 27 червня 2024 року - квартира під [ADDRESS] . Отже, позивач не є особою, яка може звертатися до суду з позовами, що випливають із договору найму, тобто позивач звернувся до суду за захистом права, яке йому не належить. Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 01.08.2024 залучено до участі у справі за позовом Виконавчого комітету Вінницької міської ради до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] . 03.09.2024\~від представника\~третьої особи\~ [PERSON] \~ адвоката\~Якименка О.О.\~надійшли пояснення\~щодо позову\~та відзиву, згідно яких\~просив відмовити\~в задоволенні\~позову з\~наступних підстав. [PERSON] є дружиною [PERSON] , а саме проживають однією сім`єю. Відповідач [PERSON] в дійсності проживає в квартирі, що підтверджується Актом обстеження житлових умов заявника від 09.04.2024 та спростовується Акт від 22.04.2024, згідно якого зазначено, що в квартирі «невідомо чи хтось проживає», «мешканців не бачили», зокрема, [PERSON] з березня 2022 року, який не відповідає дійсним обставинам, тому є неналежним та недостовірним доказом. В квартирі постійно проживають [PERSON] та [PERSON] , а також з липня 2024 року проживає [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] . Наймодавцем спірної квартири є Міське комунальне підприємство «Управляюча компанія «Господар Люкс», а наймачем квартири є не [PERSON] , а [PERSON] , що підтверджуються Договором найму житла, яке перебуває в комунальній власності м. Вінниці від 27.06.2024 та рішенням виконкому від 16.05.2024 № 1192 «Про надання дозволу на зміну договору найму житлових приміщень». Для [PERSON] спірна квартира є єдиним житлом, де він постійно проживає, тому слід відмовити в позові. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просив позов задоволити. Представник відповідача та третьої особи адвокат Якименко О.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у позові відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та поясненнях. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.04.2021 у справі №127/6351/21 за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування, зобов`язання укласти договір найму, позов задоволено. Визнано за [PERSON] право користування квартирною [ADDRESS] та зобов`язано виконавчий комітет Вінницької міської ради укласти з [PERSON] договір найму на квартиру [ADDRESS] (а.с. 13-15). Відповідно до п. 1, 1.9 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1645 від 08.07.2021 №1645 надано дозвіл житлово - експлуатаційним конторам, відповідним підприємствам, установам, організаціям, які обслуговують будинок, а в будинках де створено ОСББ - відповідним об`єднанням на укладення договору найму в державних житлових приміщеннях з членом сім`ї квартиронаймача: на однокімнатну квартиру під [ADDRESS] , жилою площею 11,2 кв.м., з [PERSON] на підставі рішення суду (а.с. 9). 15.07.2021 між міським комунальним підприємством «Управляюча компанія «Господар Люкс» (наймодавець) та [PERSON] (наймач), на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1645 від 08.07.2021, укладено договір найму на однокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 63 на звороті - 64). Згідно з наданими суду поясненнями представників сторін, квартира [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Вінницької міської територіальної громади. Згідно з довідкою МКП «УК «Господар Люкс» №05-21/410 від 01.05.2024, відповідно до особового рахунку № [NUMBER] по квартирі за адресою: [ADDRESS] , у ній проживають: з 03.08.2021 [PERSON] , з 03.04.2024 [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до витягів з Реєстру Вінницької територіальної громади за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: з 03.08.2021 [PERSON] , з 03.04.2024 [PERSON] , з 03.07.2024 [PERSON] (а.с. 11, 38 на звороті, 55). Згідно з актом мешканців будинку [ADDRESS] [PERSON] і [PERSON] від 22.04.2024, в квартирі [ADDRESS] невідомо чи хтось проживає, двері зачинені. Мешканців не бачили, зокрема [PERSON] з березня 2022 року. Періодично в даній квартирі з`являються (проживають) невідомі особи квартиранти, які за останні два роки змінювалися тричі (а.с. 10). Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За частиною першою статті 318 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положенням частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом зазначених норм права власник, за наявності для того законних підстав, має право вимагати усунення порушень свого права на житлове приміщення будь яким шляхом, зокрема як шляхом виселення осіб, що проживають у цьому приміщення так і шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування цим приміщенням, якщо такі особи не проживають, а також шляхом зняття їх з реєстрації у цьому приміщенні. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК УРСР). Суд виходить із того, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. В той же час, оскільки предметом позову є вимога про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, слід керуватися статтями 71, 72 ЖК УРСР. Отже, статтею 71 ЖК УРСР визначено умови, відповідно до яких особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Аналіз статті 71 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин для такого непроживання. У вказаній категорії справ на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами. Вирішуючи спір у даній справі, суд виходить з того, що представник відповідача і третьої особи в судовому засіданні наголошував, що відповідач [PERSON] та його цивільна дружина [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS] і доказів протилежного позивачем суду не надано. До матеріалів справи додано акт обстеження житлових умов від 09.04.2024 квартири [ADDRESS] (а.с. 35 на звороті), який був складений співробітниками МКП «УК «Господар Люкс» та підтверджує факт проживання [PERSON] і [PERSON] у спірній квартирі. Суд вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, що в спірній квартирі відсутні особисті речі відповідача, а також що відповідач крім спірної квартири має в користуванні чи у власності інше житло. Наданий позивачем акт мешканців будинку [ADDRESS] [PERSON] і [PERSON] від 22.04.2024 (а.с. 10) не підтверджує факт непроживання відповідача у спірній квартирі з березня 2022 року без поважних причин. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з підстав, передбачених статтею 71 ЖК УРСР. Крім того, суд вважає, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами позовні вимоги щодо зняття відповідача [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Outcome: dismissed