Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

23 вересня 2024 року Дніпровський державний медичний університет направив поштою до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву до відповідача [PERSON] про стягнення витрат за надання освітніх послуг, який надійшов до суду 26 вересня 2024 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду суду та відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2024 року було вирішено питання про розгляд справи в заочному порядку. Позивач у своєму позові посилався на те, що на підставі рішення приймальної комісії наказом ректора ДЗ «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» від 11 серпня 2014 року відповідача було зараховано на перший курс медичної академії. 01 вересня 2014 року між позивачем і [PERSON] було укладено угоду про підготовку фахівців з вищою освітою, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови працювати за навчанням, відшкодувати вартість навчання в установленому порядку. Направленням Міністерства охорони здоров`я України № 186 від 18 травня 2020 року [PERSON] був направлений до КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» для роботи на посаді лікаря з медицини невідкладних станів. На підставі наказу Дніпропетровського державного медичного університету № 380-ос від 22 червня 2020 року відповідачеві присвоєно освітньо-кваліфікаційний рівень за спеціальністю та видано документ про вищу освіту та відраховано у зв`язку із закінченням навчання. Листом Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної військової адміністрації від 01 серпня 2024 року позивача повідомлено, що [PERSON] до роботи не приступив, для працевлаштування на посаду лікаря-інтерна не звертався. Відповідач порушив умови угоди про підготовку фахівців від 01 вересня 2014 року в частині відпрацювання після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення. Згідно з умовами зазначеної угоди відповідач зобов`язаний відшкодувати кошти, витрачені з державного бюджету на його навчання в закладі. Просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь витрати на навчання у розмірі 160\~931 грн. 26 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3\~028 грн. Позивач у своїй заяві до суду просив позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, справу просив розглядати за відсутності представника. Відповідач [PERSON] про час та дату судового розгляду повідомлений в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явися, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що наказом Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 658ос від 11 серпня 2014 року [PERSON] зараховано на навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст» напряму «медицина» спеціальності «медико-профілактична справа» на денну форму навчання за держзамовленням (а.с. 10-11). 01 вересня 2014 року між Державним закладом «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» і відповідачем було укладено угоду про підготовку фахівців вищої освіти (а.с. 6), відповідно до умов якої серед іншого студент зобов`язується прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням, відшкодувати до бюджету вартість навчання в установленому порядку. Направленням № 186 від 18 травня 2020 року [PERSON] направлено на роботу на посаду лікаря медицини з невідкладних станів до КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради з 01 серпня 2020 року (а.с. 15). Наказом Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 380ос від 22 червня 2020 року [PERSON] відраховано зі складу студентів з 22 червня 2020 року у зв`язку із закінченням навчання (а.с. 12-14). На підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України № 473 від 16 березня 2021 року Державний заклад «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» перейменовано на Дніпровський державний медичний університет (а.с. 20-21), зміни про що зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 18-19). Листом Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної військової адміністрації № 5581/0/29-24 від 01 серпня 2024 року повідомлено позивача, що лікар-інтерн державної форми навчання [PERSON] не приступив до навчання в інтернатурі, до Департаменту з приводу зарахування в інтернатуру не звертався (а.с. 16). Згідно з розрахунком, наданим позивачем, на навчання студента медичного факультету Дніпровського державного медичного університету Ткаченка Д.Ю. за 2014-2020 навчальні роки витрачено 160\~931 грн. 26 коп. (а.с. 17). Частиною першою статті 509\~ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 638\~ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про освіту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, передбачено пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням»(чинна на час укладення угоди про підготовку фахівця з вищою освітою від 01 вересня 2014 року) та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367. Відповідно до зазначених вище нормативних актів, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. У постанові від 26 січня 2021 року у справі № 607/3693/17 (провадження № 14-151цс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо між сторонами укладеної угоди про підготовку фахівця з вищою освітою передбачений обов`язок цього фахівця після закінчення відповідного навчання відпрацювати три роки, наприклад, в закладі охорони здоров`я, куди цей фахівець (випускник) буде направлений за розподілом, а також його обов`язок компенсувати (відшкодувати) замовнику його навчання вартість витрат цього замовника на це навчання у разі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (наприклад, відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом), то зазначене зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням. Положення ч. 1 ст.\~58\~Конституції України та ч. 2 ст.\~5\~ЦК України щодо зворотної дії в часі закону, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, в даному разі потрібно розуміти так, що особа звільняється від встановленої законом цивільної відповідальності, в тому разі, коли така відповідальність закріплена лише скасованим законом, однак, скасування закону, який передбачає цивільну відповідальність особи, за загальним правилом не звільняє її від цивільної відповідальності на користь контрагента, якщо така відповідальність закріплена і в чинному цивільно-правовому договорі, укладеному цією особою. За таких обставини суд приходить до висновку, що на час укладення між сторонами угоди про підготовку фахівців з вищою освітою від 01 вересня 2014 року та вступу [PERSON] до Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України», діяли положення ст. 52 ЗУ «Про освіту», тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються укладеною угодою. Таким чином, [PERSON] , добровільно підписуючи угоду від 01 вересня 2014 року, яка передбачає відшкодування вартості навчання у разі відмови працевлаштуватися і відпрацювати не менше трьох років, навчався за кошти державного бюджету, при цьому після отримання диплому і отримання направлення на роботу, не відпрацював не менше трьох років, тобто не дотримався вимог законодавства України та умов угоди від 01 вересня 2014 року, тому має відшкодувати витрати на навчання його в університеті у розмірі 160\~931 грн. 26 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн. (а.с. 1), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з [PERSON] на користь Дніпровського державного медичного університету складає 163\~959 грн. 26 коп. (160\~931 грн. 26 коп. + 3\~028 грн. = 163\~959 грн. 26 коп.) На підставі викладеного,

Outcome: approved