Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до Макарівської селищної ради Київської області (далі - відповідач), треті особи: Бучанська районна державна адміністрація Київської області, Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування позову вказала, що вона, [PERSON] [INFO] протягом 1956 1986 років була членом колгоспу та працювала у колгоспі, що функціонував на території села Чапаєвка Чорнобильського району Київської області; у різні часи колгосп мав різні назви колгосп імені Молотова, колгосп «Червоне Полісся». У 1986 році внаслідок Чорнобильської катастрофи село Чапаєвка опинилося в зоні відчуження. Позивач була евакуйована з зони відчуження у с. Фасова Макарівського району Київської області, де протягом 1986 1989 років працювала в колгоспі ім. Горького. У січні 2024 року [PERSON] звернулася до Макарівської селищної ради із заявою щодо отримання земельної частки (паю) на території Людвинівської сільської ради. Із листа-відповіді від 25.01.2024р. за № 4 за підписом старости Фасівського старостинського округу вбачається, що колективному сільськогосподарському підприємству «Людвинівське» 15.11.1995 року видавався Державний акт на право власності на землю за № 14, до якого доданий додаток № 1 Список громадян-членів колективного сільгосппідприємства. Особам, що були включені в такий список були виділені земельні ділянки, на даний час на території Макарівської селищної територіальної громади відсутні землі запасу сільськогосподарського призначення, із яких би можливо було виділені земельну ділянку позивачці. На адвокатський запит до ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області вказане управління листом від 01.05.2024 р. за № 29-10-0.331-4391/2-24 повідомив, що відповідно до додатку № 1 до державного акту на право колективної власності на землю серії КВ № 000014 реєстраційний номер 14 від 15.11.1995 року, виданого колективному сільськогосподарському підприємству «Людвинівське» [PERSON] не включена до списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сертифікат на право на земельну ділянку (пай) на ім`я [PERSON] не видавався. Тому за захистом своїх прав звернулася до суду. Враховуючи викладене, позивач просила суд: визнати право [PERSON] на земельну частку (пай) із земель запасу чи резервного фонду на території Макарівської селищної ради Київської області в розмірі земельної частки (паю) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Людвинівське». Ухвалою суду від 29.05.2024 року позов [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України, а третім особам строк для подання письмових пояснень. У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому заперечуючи викладені позивачем обставини, вважає позовні\~вимоги безпідставними\~та необгрунтованими, просив відмовити у їх задоволенні та застосувати позовну давність. Ухвалою суду від 21.08.2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 24.09.2024 року, яке відкладено на 16.10.2024 року. У судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися. Представник позивача згідно заяви просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги задовольнити. Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника, у задоволенні позовних вимог відмовити. Треті особи письмові пояснення не подавали. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] , [INFO] , протягом 1956 1986 років була членом колгоспу та працювала у колгоспі, що функціонував на території села Чапаєвка Чорнобильського району Київської області; у різні часи колгосп мав різні назви колгосп імені Молотова, колгосп «Червоне Полісся». У 1986 році внаслідок Чорнобильської катастрофи село Чапаєвка опинилося в зоні відчуження. Позивач була евакуйована з зони відчуження у с. Фасова Макарівського району Київської області, де протягом 1986 1989 років працювала в колгоспі ім. Горького. Факт евакуації позивачки із зони відчуження підтверджується довідкою Виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів від 21.07.1991р. №66420 (а.с. 13). Факт роботи позивачки у колгоспах підтверджується архівною довідкою Комунальної установи «Об`єднаний трудовий архів» Макарівської селищної ради від 27.12.2022 № 318 (а.с. 14-15) та листом тої ж установи від 19.04.2024 р. № 157 (а.с. 11). Як вказала позивач, у січні 2024 року вона звернулася до Макарівської селищної ради із заявою щодо отримання земельної частки (паю) на території Людвинівської сільської ради. Із листа-відповіді від 25.01.2024 р. за № 4 за підписом старости Фасівського старостинського округу вбачається, що колективному сільськогосподарському підприємству «Людвинівське» 15.11.1995 року видавався Державний акт на право власності на землю за № 14, до якого доданий додаток № 1 Список громадян-членів колективного сільгосппідприємства. Особам, що були включені в такий список були виділені земельні ділянки, на даний час на території Макарівської селищної територіальної громади відсутні землі запасу сільськогосподарського призначення, із яких би можливо було виділені земельну ділянку позивачці. При цьому в матеріалах справи вказаних лист відсутній. На адвокатський запит до ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області вказане управління листом від 01.05.2024 р. за № 29-10-0.331-4391/2-24 повідомило, що відповідно до додатку № 1 до державного акту на право колективної власності на землю серії КВ № 000014 реєстраційний номер 14 від 15.11.1995 року, виданого колективному сільськогосподарському підприємству «Людвинівське» [PERSON] не включена до списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сертифікат на право на земельну ділянку (пай) на ім`я [PERSON] не видавався (а.с. 12). Вирішуючи даний спір суд керується наступним. У відповідності до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1\~ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (в редакції від 22 червня 1993 року), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із абзацом 3 пункту 5 Методичних рекомендацій щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, затверджених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 20.02.1996 №11 кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), приймається за списком, що є додатком до державного акта на право колективної власності на землю, який у разі потреби, уточнюється і підписується головами відповідної ради і підприємства. Колективному сільськогосподарському підприємству «Людвинівське» видано Державний акт на право колективної власності на землю, який зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 15.11.1995 за №14, до якого додається «Додаток 1. Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства». Відповідно до ст. 4 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» підприємство діє на основі статуту. У статуті підприємства крім його найменування та місцезнаходження, також вказуються предмет і цілі діяльності, порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї та інші положення передбачені чинними законодавством. Отже, список громадян як додаток до державного акта формується самими підприємством відповідно до статуту, розглядався і затверджувався загальними зборами членів КСП та підписувався головою КСП та головою відповідної сільської ради. Згідно із ст. 2 Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та державної реєстрації права власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Як вже було встановлено судом, відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 01.05.2024 №29-10-0.331-4391/2-24, що доданий позивачкою до позовної заяви, вказано, що відповідно до додатку № 1 державного акту на право колективної власності на землю серії КВ № 000014 реєстраційний номер 14 від 15.11.1995 року, виданого колективному сільськогосподарському підприємству «Людвинівське» гр. [PERSON] не включена до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства. В архіві Сектору № 1 у наявній Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Макарівською районною державною адміністрацією, громадянам - членам КСП «Людвинівський» запис про видачу сертифіката на право на земельну частку (пай) на ім`я гр. [PERSON] , відсутній. Таким чином, оскільки позивачка сертифікат на право на земельну частку (пай) або інший документ на підтвердження того, що на момент евакуації із зони відчуження була членом колективного сільськогосподарського підприємства не надала та [PERSON] не включена до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «Людвинівське», підстави для визнання за позивачкою права на земельну частку (пай) в розмірі земельної частки (паю) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Людвинівське» відсутні. Водночас, дії підприємства щодо невключення [PERSON] до списку громадян-членів КСП «Людвинівське», які мають право на земельний пай, позивачка не оскаржувала , як і не надано доказів вирішення питання про виділення їй земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у неї права власності на земельну частку (пай), тому вимоги до Макарівської селищної ради про визнання права за [PERSON] на земельну частку (пай) в розмірі земельної частки (паю) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Людвинівське» є безпідставними та передчасними. Близька за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 20.02.2020 по справі № 544/1095/18 (провадження № 61-7370св19). Право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Тобто, за умов відсутності трьох складових одночасно, а саме перебування позивача в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання підприємством державного акта на право колективної власності на землю та включення особи до списку, доданого до цього акту, особа не має права на земельну частку (пай). Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів колективного сільськогосподарського підприємства з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві. Аналогічна правова позиція висвітлена Верховним Судом у Постанові від 17.03.2020 по справі № 396/1683/18-ц (провадження № 61-9879св19). Як вже зазначалось, питання набуття та припинення членства в колективному сільськогосподарському підприємстві регулюється статутом підприємства. Позивачка не була включена до списків осіб - членів КСП «Людвинівське», що долучався до державного акта на право колективної власності на землю, виданого 15.11.1995 за №14, і Позивач не отримував сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до статті 19 України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України. Набуття членства в КСП після евакуації колгоспу автоматично нормами законодавства не передбачено та без свого волевиявлення [PERSON] не могла стати членом КСП «Людвинівське», оскільки це порушує принцип добровільності, визначений статтею 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство». При цьому слід зазначити, що записи про трудову діяльність у колгоспі [PERSON] , які надані КУ «Об`єднаний трудовий архів» МСР, підтверджують лише перебування у трудових відносинах з колгоспом імені Молотова/«Червоне Полісся», однак не свідчать про те, що вона була членом цього підприємства на час проведення розпаювання. Таким чином, оскільки на час затвердження списків осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) [PERSON] у КСП «Людвинівське» не працювала, а була звільнена за власним бажанням та у подальшому отримувала пенсію, за таких обставин підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 13.07.2021 по справі № 274/3394/20 (провадження № 61-3806св21). Як вказав відповідач, та що не заперечила позивач, Макарівською селищною радою на запит адвоката Марченко Н.І. від 11.03.2024 (вх. №1386/03-23 від 16.04.2024) повідомлено, що на території Макарівської селищної ради відсутні земельні ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення, які можливо було б відвести [PERSON] як члену колективного сільськогосподарського підприємства. А також повідомлено, що у зв`язку з зазначеним та у відповідності до положень ст. 1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» у разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності наданих сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Щодо заяви позивача про застосування позовної давності, слід вказати наступне. Статтею 256 ЦК України, визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Основи застосування позовної давності передбачені главою 19 ЦК України. Позовна давність нормами ЦК України поділена на загальну та спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). До окремих видів вимог, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними, встановлено спеціальну позовну давність (частини третя, четверта статті 258 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суди при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7\~листопада 2018\~року у\~справі №\~575/476/16-ц тощо). Враховуючи викладене, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову через необґрунтованість позовних вимог, тому підстави для застосування позовної давності відсутні.

Outcome: dismissed