Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 255 600, 00 грн. без урахування утримань з цієї суми податківта інших обов`язкових платежів. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що працював на підприємстві відповідача в тому числі у шкідливих підземних умовах праці. На виробничо-структурних підрозділах підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» позивач працював з повним робочим днем під землею в шкідливих умовах, що і призвело до того, що позивач отримав виробничу травму 26.12.1999 року.25.04.2000 року позивача було звільнено відповідачем (роботодавцем) із займаної посади за ч.2 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Згідно з довідками Медико-соціальної експертної комісії за професійними захворюваннями повторно вже безстроково від 10.05.2001 року серія ДНА-02 № 245607 та серія МСЕ-ДНА-01 № 245607, позивачу встановлено 70 % втрати працездатності. Директором шахти «Ювілейна» ДВАТ «Павлоградвугілля», затверджений акт розслідування нещасного випадку № 128 від 27.12.1999 року, що стався з позивачем 26.12.1999 року о 11 годині 15 хвилин.За змістом зазначених документів, комісією з розслідування були встановлені обставини нещасного випадку, що стався з позивачем 26.12.1999 року о 11 годині 15 хвилин на підприємстві під час роботи у відповідача, працюючого на той час гірником з ремонту гірничих виробок трапився нещасний випадок. Беручи до уваги конкретні обставини по справі, тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотність таких наслідків, розмір втрати працездатності, постійний характер страждань, який приносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 70 %, встановлення другої групи інвалідності, позивач звертається до суду з таким позовом про стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 255 600,00 грн. Ухвалою суду від 29.02.2024 року провадження по даній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача [PERSON] надано до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволені позову. Посилається на те, що [PERSON] , з 11.11.1974 р по 13.06.1995 р., з 12.07.1999 р. по 25.04.2000 працював на підприємствах групи ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» займаючи різні професії та посади. До початку роботи, згідно вимог ст. 29 КЗпП України, [PERSON] був ознайомлений з умовами праці, з наявністю на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів, а також про можливі наслідки їх впливу на здоров`я. 26.12.1999 р. з Позивачем стався нещасний випадок, у зв`язку з чим було складено Акт №128 від 27.12.1999 р., відповідно до п.10 вищевказаного Акту особи, що допустили порушення законодавства про охорону праці: [PERSON] . Представник відповідача вважає, що відповідачем у даній категорії справ, є Пенсійний Фонд України, оскільки право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування виникала за умови, що, уперше встановлена стійка втрата працездатності МСЕК у період з 1 квітня 2001 року до 01 січня 2006 року. При цьому не має значення, коли саме вони звернулися до суду. В судове засідання представник позивача адвокат Пономаренко В.Л. не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов не визнала з підстав викладених у відзиві на позов. На підставі ч. 2 ст.\~247 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню на таких підставах. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України\~(ст. 55),\~Цивільному кодексіУкраїни\~(ст. 16),\~Цивільному процесуальному кодексу України\~(ст. 4). Згідно зі\~ст. 13ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно із записами у трудовій книжці [PERSON] працював на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». (а.с. 19-22). 25.04.2000 року позивача було звільнено з роботи на підставі ст. 40КЗпП України у зв`язку з невідповідністю до виконуваної роботи внаслідок стану здоров`я. Під час роботи на підприємстві відповідача 26.12.1999 року з позивачем стався нещасний випадок. Згідно акту № 128 про нещасний випадок на виробництві, 26.12.1999 року о 11:15 год з [PERSON] стався нещасний випадок, встановлено що при монтажі приводу СП-63 гірничий Махонько стояв на стрічковому конвеєрі, стрічка качнулась в сторону і [PERSON] не утримав рівновагу, впав зі стрічки, внаслідок чого був травмований в область грудної клітки. Причиною нещасного випадку зазначено порушення технології монтажу приводу СП-63, недотримання правил ТБ. Встановлені особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці : [PERSON] (а. с. 24-25) Довідкою про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги, 10.05.2001 року [PERSON] встановлено 70% втрати професійної працездатності з 10.05.2001 року безстроково. (а.с.23) Довідкою серія МСЕ-ДНА-01 № 245607МахонькуВячеславуВеніаміновичу10 травня 2001 року повторно встановлена друга група інвалідності з 10.05.2001 року за трудовим каліцтвом, безстроково. Як зазначає позивач у позові після нещасного випадку, він постійно проходив лікування, оскільки йому встановлено постійне медикаментозне та стаціонарне лікування. Зазначені позивачем обставини підтверджуються наданими до позову виписними епікрізами (а.с. 26-42) Згідно\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частини другої\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 КЗпП України\~закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною першої\~статті 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ч. 1\~ст. 168 ЦК України\~моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 210/3177/17. У відповідності до статті 4 Закону України\~«Про охорону праці»,\~державна політика в області охорони праці, базується зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. У пункті 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4\~Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У даному випадку втрата позивачем професійної працездатності пов`язана з нещасним випадком, який стався з останнім на підприємстві відповідача у зв`язку з порушенням законодавства про охорону праці [PERSON] (а.с. 25) Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання ним трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно копії акту розслідування нещасного випадку, у графі «особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці» зазначено [PERSON] . З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок нещасного випадку, що стався з позивачем на виробництві відповідача, позивач зазнав втрати професійної працездатності і йому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує факт наявності вини позивача у настанні нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивача з урахуванням їх тривалості й тяжкість, що сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості. Винні дії [PERSON] не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, внаслідок нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії мають бути враховані при визначенні розміру моральної шкоди, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я [PERSON] , вину позивача у настанні нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивача, що сталося внаслідок нещасного випадку на виробництві, необхідність доказування позивачем в судовому порядку того факту, що нещасний випадок, який з ним стався, є пов`язаним з виробництвом, що потребувало звернення за правничою допомогою, а також звернення до суду за захистом порушених відповідачем своїх прав, що безумно вплинуло на істотність вимушених змін в життєвих стосунках, як і стан здоров`я позивача внаслідок отриманої виробничої травми, суд враховує обставини, які вимагають в подальшому докладання зусиль для організації життя та відновлення нормального психоемоційного стану, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 105000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до пункту «а» підпункту\~164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України\~зі змінами, внесеними згідно із\~Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту\~164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України\~доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Граматичне та системне тлумачення зазначеного\~пункту ПК України\~у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так після цієї дати чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. (Постанова Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 598/438/21) У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню без з утримання податку та обов`язкових платежів. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5\~Закону України «Про судовий збір»\~позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1050 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial