Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

25.07.2024 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» Дорошенко М.А. звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь ТзОВ «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором №22032000235798 від 29.11.2019 у сумі 71118,32грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 38378,13грн.; простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 127,87грн., простроченої заборгованості по комісії у розмірі 31032,96грн.; збитків від інфляції у розмірі 1357,82грн.; 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України у розмірі 221,54грн., а також судові витрати, а саме судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7570,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 29.11.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22032000235798 у відповідності до якого останній отримав кредитні кошти із нарахування процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 29.11.2021 (п. 1.2 Кредитного договору). Після підписання кредитного договору відповідач власним підписом засвідчив факт взяття на себе відповідного зобов`язання, а саме повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію, що передбачена кредитним договором. Відповідно до виписки по особистому рахунку відповідача, вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» було перераховано кредитні кошти на особистий рахунок боржника як це передбачено умовами Кредитного договору. 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. На дату звернення до суду ТОВ «Цикл Фінанс» борг за Кредитним договором становить: 71118,32грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 38378,13грн.; простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 127,87грн., простроченої заборгованості по комісії у розмірі 31032,96грн.; збитків від інфляції у розмірі 1357,82грн.; 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України у розмірі 221,54грн Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів за Кредитним договором утворилася заборгованість у сумі 71118,32 грн., тому представник позивача змушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах позовної заяви просить суд розглядати справу у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.11.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №22032000235798, у відповідності до якого остання отримала кредитні кошти із нарахування процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 29.11.2021 (п. 1.2 Кредитного договору). Підписавши кредитний договір, відповідач засвідчив факт прийняття зобов`язання з повернення наданих в тимчасове користування кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитними коштами та комісії, що передбачена договором. Відповідно до виписки по особистому рахунку Відповідача, АТ «Банк Кредит Дніпро» перераховано кредитні кошти на особистий рахунок Боржника як це передбачено умовами Кредитного договору. 15.12.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором. Своїх зобов`язань за договором відповідач не виконує, в зв`язку з чим станом на 26.06.2024 виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 71118,32грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 38378,13грн.; простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 127,87грн., простроченої заборгованості по комісії у розмірі 31032,96грн.; збитків від інфляції у розмірі 1357,82грн.; 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України у розмірі 221,54грн. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідачем розрахунки заборгованості, надані позивачем не спростовані, інші суду не надано, умови кредитного договору, укладеного між ним та АТ «Банк Кредит Дніпро» не оскаржені, належних та допустимих доказів, що спростовували б доводи позивача про надання відповідачу послуг, наявності заборгованості відповідача та її розміру суду не надано. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано жодних даних, що свідчили б про погашення заборгованості у добровільному порядку, або про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимога позивача до [PERSON] є обґрунтованою, оскільки остання не виконала умов укладеного договору і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором №22032000235798 від 29.11.2019, яка складає 71118,32грн. Статтею 625 ЦК України, врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц. З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що на даний час відповідачем-боржником, грошове зобов`язання перед позивачем-стягувачем не виконано. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, якою передбачено право кредитора вимагати сплати суми боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми. ( ч.2 ст. 625 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання». Внаслідок невиконання [PERSON] зобов`язання з повернення кредитних коштів, у ТОВ «Цикл Фінанс» виникло право вимоги до відповідача про сплату 3% річних за користування грошовими коштами та інфляційних витрат у розмірі, наведеному у розрахунку заборгованості. Позовна заява містить розрахунок заборгованості за період з 29.11.2019 по 14.12.2021, тобто з урахуванням вказаних норм. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. З врахуванням вищевикладеного, а також зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухилявся від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором від 29.11.2019 року у розмірі 71118,32грн. Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2422,40 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7570грн., суд зазначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги представником позивача надано договір про надання правничої допомоги №16/05 від 16.05.2023, укладений між адвокатом Дорошенко М.А. та ТОВ «Цикл Фінанс», акт прийому-передачі наданих послуг №248 від 26.06.2024 за договором про надання правничої допомоги №16/05 від 16.05.2023 з детальним опис робіт, виконаних адвокатом, рахунок-фактуру №248 від 26.06.2024, платіжну інструкцію №6404 від 27.06.2024 про переказ коштів в сумі 7570,00 грн., сплачених ТОВ «Цикл Фінанс» за професійну правничу допомогу згідно рахунку №248 від 26.06.2024. Зважаючи на викладене, враховуючи предмет позову, час, витрачений адвокатом для надання послуг, з урахуванням обсягу роботи, зазначеного в детальному розрахунку наданих правничих послуг, та кількості годин, необхідних, з точки зору суду, для його виконання фахівцем у галузі права, з урахуванням зібраних та наданих суду доказів, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, а також те, що представник позивача не з`являвся в судові засідання, суд вважає, що сума 7570,00грн. не є співмірною, а відтак, приходить до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких. Таким чином суд вважає можливим задовольнити вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу частково у розмірі 5000,00грн.

Outcome: approved