Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

До Хустського районного суду Закарпатської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності. Позивачка просить: 1. здійснити поділ спільного майна подружжя по 1/2 частині кожному, а саме: земельної ділянки кадастровий номер 2110800000:01:071:0082, площею 0,063 га, розташовану у [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). 2. Визнати за позивачкою право власності на\~ ? частину земельної ділянки [ADDRESS] загальною площею 0,063 га, кадастровий номер 2110800000:01:071:0082, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 30.01.2010р. позивачка та відповідач уклали шлюб. 14.12.2022р. рішенням Хустського районного суду Закарпатської області шлюб між ними розірвано. У період шлюбу, а саме 05.06.2019р., подружжя набуло у спільну сумісну власність нерухоме майно, а саме земельну ділянку кадастровий номер 2110800000:01:071:0082, площею 0,063 га, розташовану у [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). При укладанні договору купівлі-продажу подружжя вирішило вказану земельну ділянку зареєструвати за відповідачем. Представник позивачки адвокат Габор Я.І. подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час та дату судового засідання був належним чином повідомлений. Відзиву на позов до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 14.12.2022р. сторони перебували в шлюбі з 30.01.2010р. Цим же рішенням шлюб між ними розірвано. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 05.06.2019р. приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Ляшко В.О., відповідач придбав земельну ділянку кадастровий номер 2110800000:01:071:0082, площею 0,063 га, розташовану у [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Згідно даного договору купівлі-продажу (п.11) дружина покупця [PERSON] надала свою згоду на розпорядження спільними коштами подружжя для придбання земельної ділянки, що підтверджується відповідною заявою. Матеріали справи містять також витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер 2110800000:01:071:0082, площею 0,063 га, що розташована у [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При цьому ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначають, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вирішуючи справу, суд виходить з того, що конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, у сімейному законодавстві як на час придбання земельної ділянки, так і на момент розгляду справи судом, діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості відповідно до ст. 77, 78 ЦПК України і це є її процесуальним обов`язком. Своїм правом спростувати презумпцію спільності права власності подружжя на майно відповідач не скористався. З`ясувавши усі обставини справи та оцінивши надані докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, суд прийшов до висновку, що після набуття за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 05.06.2019р.\~ земельна ділянка кадастровий номер 2110800000:01:071:0082, площею 0,063 га, розташована у [ADDRESS] , стала спільною сумісною власністю позивачки та відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Положеннями ч. 2 ст. 370 ЦК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено правило, згідно з яким у разі поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності, чи виділу частки з нього, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виходячи із встановлених обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов, здійснивши поділ спірної земельної ділянки по 1/2 частині кожному, визнавши за [PERSON] право власності на її частку земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved