Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

1.Позиції сторін. Адвоката Пуляєва Наталія Сергіївна, яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «МИР» про припинення трудових відносин, в якому просить, визнати припиненими трудові відносини між сторонами з 31.03.2023 року, розірвавши трудовий договір №104-К від 01.12.2020 року з 31.03.2023 року. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 01.12.2020 року згідно наказу № 104-к від того ж числа [PERSON] прийнятий на роботу до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «МИР», на посаду інженера з охорони. 24 лютого 2022 року розпочалася повномасштабна військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває по даний час. Згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.20233 року №309 (із змінами відповідно Наказу №79 від 22.03.2024 року) Горностаївська селищна територіальна громада, де розташоване ПОСП АФ"МИР", з 24.02.2022 року по теперішній час, перебуває під тимчасовою окупацією Російської Федерації. Після початку 24 лютого 2022 року повтомаштабного вторгнення військ росії на територію України, через бойові дії ПОСП АФ"МИР" призупинило свою роботу, заробітну плату з лютого 2022 року і по час звернення із вказаним позовом не виплачує, але жодних документально оформлених рішень з приводу призупинення підприємством діяльності чи простою не приймалось, а нарахування та сплата відповідних внесків до пенсійного фонду та податків припинена, що підтверджується Довідкою Форми ОК- 29.01.2024 року та Довідкою Форми ОК-7 від 29.02.2024 року. На теперішній час, зв`язок із керівництвом підприємства відсутній. Починаючи з березня 2024 року поштові відправлення, що направляються УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України, не приймаються поштою тимчасово окупованими територіями. Крім того, відправлення поштової кореспонденції до Російської Федерації припинено з лютого 2022 року. Таким чином, позивач позбавлений можливості надіслати на юридичну адресу відповідача заяву про звільнення з огляду на існуючі в Україні обмеження з поштовим листуванням з країною агресором. На теперішній час, трудові відносини з відповідачем фактично припинені. Проте, через не оформлення у встановленому законом порядку розірвання трудових відносин з відповідачем, [PERSON] , позбавлений можливості самостійно розпоряджатися своїм правом на працю та самостійний вибір місця роботи, що заважає йому забезпечувати засобами для існування як себе так і його родину. Через не розірвання трудових відносин з відповідачем, позивач, позбавлений можливості офіційно працевлаштуватись. Отже, з огляду на викладене, позивач вважає, що його права, щодо звільнення з роботи за власним бажанням, порушені та піддягають поновленню у спосіб постановлення судового рішення про припинення трудових відносин шляхом розірвання трудового договору № 104-К від 01.12.2020 року з 31.03.2023 року, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. 2. Процесуальні дії суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.04.2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, протягом якого відповідач має право подати відзив на позовну заяву, з урахуванням вимог статті 178 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з`явився, надав повноваження представнику. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити з підстав зазначених в ньому, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представники відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Жодних заперечень з приводу позовних вимог, як і жодних заяв чи клопотань з приводу розгляду справи на адресу суду від відповідача не надходило. Згідно отриманих судом відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на час прийняття судом рішення відповідач значиться зареєстрованим, у процесі припинення не перебуває, а його місцезнаходження відповідає даним вказаним позивачем у позові. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, на підставі положень ст. 280 та у відповідності до ст. 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 3. Обставини справи, зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що згідно наказу від 01.12.2020 року № 104-к [PERSON] 01.12.2020 року прийнятий на роботу до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «МИР», на посаду інженера з охорони, що вбачається із записів у трудовій книжці позивача серії [NUMBER] . 03.04.2024 року [PERSON] написав заяву ПОСП АФ"МИР" про звільнення його з посади інженера з охорони праці, з 31.03.2023 року у зв`язку з веденням бойових дій у районі, в якому розташоване підприємство та існування загрози його життю та здоров`ю, згідно ч.1 ст. 38 КЗпПУ та ст. 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Згідно довідки Пенсійного фонду України за формою ОК05 у графі відомостей про страхувальника позивача значиться Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство Агрофірма «МИР» код 04540667 починаючи з грудня 2020 року, коли почали надходити відповідні страхові внески. Останній страховий внесок відповідачем було здійснено за грудень 2022 року. Відповідно до відповіді № 745796 від 19.08.2024 року даних сервісу перевірки контрагентів Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство Агрофірма «МИР» станом на 19.08.2024 року не перебуває в процесі припинення, як і станом на час прийняття судом рішення по справі. 4.Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 16 Цивільного кодексу України в становлено, щоКожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спеціальним законом, який регулює трудові правовідносини та визначає механізм захисту трудових прав працівників є Кодекс законів про працю України. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 1 частини першої статті 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Згідно зі ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: угода сторін; закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»; набрання законної сили рішенням суду про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави стосовно особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках; підстави, передбачені контрактом; підстави, передбачені іншими законами. У відповідність до пункту 4статті 36 КЗпП України однією з підстав розірвання трудового договору є ініціатива працівника. Статтею 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Трудове законодавство не передбачає обов`язкового двотижневого відпрацювання перед звільненням за власним бажанням, уст. 38 КЗпП України визначено лише обов`язок працівника письмово попередити роботодавця про наступне звільнення за два тижні. Таке попередження не залежить зокрема від того, чи працює працівник у момент попередження, й роботодавець, навіть у такому випадку, не вправі відмовити йому у звільненні після спливу строку попередження. При цьому, згідно імперативних приписів ст. 4 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від15.03.2022 № 2136-IX,у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури). У своїй заяві від 03.04.2024 року [PERSON] просив звільнити його з посади інженера з охорони праці, з 31.03.2023 року у зв`язку з веденням бойових дій у районі, в якому розташоване підприємство та існування загрози його життю та здоров`ю, згідно ч.1 ст. 38 КЗпПУ та ст. 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.20233 року №309 (із змінами відповідно Наказу №79 від 22.03.2024 року) Горностаївська селищна територіальна громада, де розташоване ПОСП АФ"МИР", з 24.02.2022 року по теперішній час, перебуває під тимчасовою окупацією Російської Федерації. Починаючи з березня 2024 року поштові відправлення, що направляються УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України, не приймаються поштою тимчасово окупованими територіями. Крім того, відправлення поштової кореспонденції до Російської Федерації припинено з лютого 2022 року. Таким чином, можна дійти висновку про фактичне припинення трудових відносин між сторонами зокрема станом на час звернення позивача із відповідною заявою про звільнення за згодою сторін. Законодавство про працю встановлює всесвітню охорону трудових прав працівників (ч.2ст. 1 цього Кодексу). Статтею 48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться записи про звільнення. Записи в трудовій книжці про звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом. Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати (ст.49 КЗпП України). Приписи статті 43 Конституції України та статті 22 КЗпП України забороняють будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору. Конституційний Суд України розглядає право на працю, визначене статтею 43 Конституції України, як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом (Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004, № 14-рп/2004, від 16.10.2007, № 8-рп/2007 та від 29.01.2008, № 2-рп/2008). Свобода праці передбачає можливість особи займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по своїй суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Припинення трудових відносин тісно пов`язано зі свободою його праці, оскільки праця може виконуватися саме до того часу поки останній не вирішить припинити її виконання або з інших підстав. При цьому, припинення трудових правовідносин має безпосередній вплив на можливість мати реалізацію прав на зайнятість (не заборонену законодавством діяльність осіб, пов`язану із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі), працевлаштуванням на роботі (посаді). Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивач належним чином, у визначеному законом порядку повідомив відповідача про намір припинити трудові відносини та звільнитися з роботи за угодою сторін. Згідно ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.76, ч. 1,2ст.77, ч. 1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1,3ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч. 1, 2, 5ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті та їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання трудових відносин припиненими починаючи саме з 03.04.2023 року, коли позивач вирішив звернутися із відповідною заявою що, із урахуванням території на якій перебуває підприємство, тимчасово окупована територія, відповідає приписам ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-IX. При цьому, з огляду на вимоги позивача про визнання припиненими трудових відносин саме з підстав розірвання трудового договору з ініціативи працівника, та беручи о уваги обов`язок роботодавця розірвати трудовий договір у строк, який просить працівник ( ч. 1 ст. 38 КЗпП України), суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання припиненими трудових відносин саме шляхом розірвання трудового договору, саме з 03.04.2024 року. Вимоги в частині припинення трудових відносин з 31.03.2023 року шляхом розірвання трудового договору з 31.03.2023 року задоволенню не підлягають за необгрнтованістю. 5.Щодо судових витрат Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Позивач не просив стягнути з відповідача судові витрати. 6.Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову не застосовувались. На підставі викладеного і

Outcome: partial