Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, яка в подальшому уточнена, до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить: визнати автомобіль BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ [NUMBER] , дата реєстрації 05.08.2017, спільним майном подружжя та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку автомобіля BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ [NUMBER] ; визнати приміщення: майстерню з підвалом та топочну, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , спільним майном подружжя та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку приміщень, майстерню з підвалом та топочну, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати цокольний поверх, загальною площею 694,2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , спільним майном подружжя та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку цокольного поверху, загальною площею 694.2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину грошових коштів, які знаходяться на рахунках у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину грошових коштів, які знаходяться на рахунках у ПАТ «ПриватБанк»; стягнути з відповідача на користь позивача усі судові витрати та витрати на правничу допомогу. Сторони у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. В судовому засіданні, сторона позивача підтримала уточнені позовні вимоги, просили задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Представник брав участь у розгляді справи в режимі ВКЗ. Сторона відповідачів позовні вимоги не визнала, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 29.11.2018 було розірвано шлюб між сторонами, зареєстрований 05.02.2010 року. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з роз`ясненнями пунктів 23-24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.\~325\~ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно ч. 1 ст.\~70\~СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля від 05.08.2017, відповідачем [PERSON] автомобіль BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ [NUMBER] , дата реєстрації 05.08.2017. Матеріали справи не містять доказів придбання даного транспортного засобу відповідачем [PERSON] за особисті кошти, відтак останнім не спростовано розповсюдження на автомобіль режиму спільної сумісної власності подружжя. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»(далі Постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою також роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 Постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно наявного у матеріалах справи звіту про визначення ринкової вартості автомобіля BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ [NUMBER] , дата реєстрації 05.08.2017, ринкова вартість останнього становить 855299,00 грн. У той же час, позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на свою користь 1/2 ринкової вартості автомобіля позивачем заявлено не було. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання автомобіля BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ [NUMBER] , дата реєстрації 05.08.2017, спільним майном подружжя та визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частку автомобіля BMW ХЗ, 2017 року випуску, білого кольору, ДНЗ [NUMBER] , підлягають задоволенню. Щодо вимог визнати приміщення: майстерню з підвалом та топочну, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , спільним майном подружжя та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку приміщень: майстерню з підвалом та топочну, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідачем, [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 22.04.2005 року було придбано наступне нерухоме майно: комплекс будівель, розташований на земельній ділянці площею 19866 кв.м. Чугуївської міської ради, переданій в оренду згідно з рішенням ІХ сесії ХХІV скликання Чугуївської міської ради від 13.09.2002 року за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 934,5 кв.м., що складається з адміністративного корпусу з прибудовами та підвалом під літерами А, А1, А2, А3, А4, будівлі їдальні під літерами Б, б; боксу для ремонту автомобілів під літерами В, ремонтно-механічної майстерні з підвалом під літерами В1, В2; котельні під літерами Г, Г1, Г2, Г3; закритої мийки під літерами И, И1; профілакторію під літерами К1, К2, шино монтажного поста з навісом під літерами Л, Л1; будівлі ПЗМ під літерою Н; складів під літерами Д, Ж; сараїв під літерами Е, М; вбиральні літерою З; огорожі під літерами № 1 4. У той же час, доказів завершення у законний спосіб будь-яких робіт з реконструкції, побудови, добудови інших приміщень матеріали справи не містять. Так само відсутні докази придбання будівельних матеріалів за спільні сумісні кошти подружжя та використання будівельних матеріалів на будівництво, проведення реконструкції приміщень за адресою: [ADDRESS] . Матеріали містять технічний паспорт, яким спростовується проведення добудов 2 поверху. З наданої представником відповідача відповіді Чугуївської міської ради Харківської області від 31.07.2023 № 02-02/1106 вбачається, що свідоцтво про право власності на приміщення: майстерні під літерами В3, В4 та топочної під літерою В5, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , Чугуївською міською радою (її виконавчими органами) не видавалось. В матеріалах справи наявна відповідь Державної інспекції архітектури та містобудування України від 04.08.2023 № 7535/05/13-23, якою повідомлено про відсутність у Реєстрі будівельної діяльності та його архівній складовій частині за параметром пошуку «адреса об`єкта [ADDRESS] » інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання. Додатково повідомлено, що станом на дату надання відповіді, в розпорядженні Державної інспекції архітектури та містобудування України документів дозвільного характеру за об`єктом будівництва за адресою: [ADDRESS] , не виявлено. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статей 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). У позовних вимогах [PERSON] просить вирішити питання щодо розподілу наступного нерухомого майна: приміщення: майстерня з підвалом та топочна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які розширені шляхом добудов та перепланувань. Але належних та допустимих доказів вказаної обставини суду не надано. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Стосовно вимоги щодо визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину грошових коштів, які знаходяться на рахунках у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та у ПАТ «ПриватБанк». В матеріалах справи наявна довідка АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 17.06.2020 № Д3-В35/30-0024, з якої вбачається, що за період з 01.02.2010 року по 31.12.2018 року, тобто в період шлюбу, відкритих рахунків на ім`я [PERSON] у АТ «Райффайзен Банк Аваль» не було. Доказів наявності у [PERSON] відкритих рахунків у ПАТ «ПриватБанк», а отже і грошових коштів, матеріали справи не містять. Отже, вимоги визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину грошових коштів, які знаходяться на рахунках у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають. Стосовно вимог про визнання цокольного поверху, загальною площею 694,2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , спільним майном подружжя та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку цокольного поверху, загальною площею 694.2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; суд рахує, що в цій частині позов підлягає задоволенню. Позивач мотивує свої вимоги тим, що дане нерухоме майно набуто подружжям у власність шляхом внесення з 2013 року по серпень 2014 року пайових внесків за рахунок спільних коштів подружжя у розмірі 4\~163\~200,00 грн., хоча право власності на вищевказане майно, цокольний поверх, лише оформлено на [PERSON] З доводами [PERSON] , якими позивач мотивує свій позов тими обставинами, що покупцем цокольного поверху була не [PERSON] відповідно до договору про спільну пайову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку від 04.10.2013 року, за яким, покупцем була саме вона і [PERSON] , на [PERSON] проводилось оформлення документів на цокольний поверх загальною площею 694,2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , спільним майном подружжя та визнати за [PERSON] права власності на 1/2 частку цокольного поверху, загальною площею 694.2 кв.м. багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , суд погоджкється. Доводи про те, що позивачка є фактичним власником частки цокольного поверху, оскільки майно набуто у власність за спільні сумісні кошти є доведеними, адже [PERSON] фінансово не мала можливості прийняти участь будівництві цокольного поверху будинку, вказаного вище. На підставі викладеного і

Outcome: partial