Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить, стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 14.02.2012 у розмірі 119690,84 грн., з яких 95579,29 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24115,55 грн. заборгованість за простроченими відсотками. В обґрунтування позову зазначено, що 14.02.2012 відповідач звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, підписала відповідну заяву від 14.02.2012, внаслідок чого між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, [PERSON] не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та процентів, чим порушує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку, який просить задовольнити. Ухвалою судді від 14.02.2024 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04.04.2024 судом отримано відзив на позов, у якому представник відповідача [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що [PERSON] була клієнтом АТ КБ «Приватбанк», який видав їй карту Універсальну за №5363542014519863. 10.02.2023 до відповідача зателефонував невідомий чоловік із мобільного номеру телефону [NUMBER] , який представився працівником АТ КБ «ПриватБанк» та шляхом обману і проведення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволодів грошовими коштами із кредитного карткового рахунку № [NUMBER] , який відкритий у АТ КБ «ПриватБанк», на загальну суму 99831 грн. 18 коп., чим спричинив матеріальної шкоду. Як вбачається із виписки ПриватБанку, кошти з її кредитного рахунку [NUMBER] перераховані на інший рахунок 10.02.2023 частинами, однак жодного смс від ПриватБанку про підтвердження списання коштів позивачу не надходило. Згідно виписки АТ КБ «Приватбанк» за період з 01.02.2023 - 16.05.2023 по картці № [NUMBER] і додатковим рахункам о 13:14 наявні чотири операції переказу коштів зі своєї картки в сумах 29999,00 грн (оригінальна сума 31198,77 грн) , 29999,00 грн (оригінальна сума 31198,77 грн), 29999,00 грн (оригінальна сума 31198,77 грн) та 13:15 - 6000 грн (оригінальна сума 6240 грн), баланс після операцій - 99831,18 грн. Того ж дня 10.02.2023 відповідач неодноразово звертався до АТ КБ «ПриватБанк» про незаконне списання невідомими особами грошових коштів із кредитного рахунку і про його блокування. Також, вона звернулась в порядку статті 214 КПК України до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області із заявою щодо вчинення кримінального правопорушення, за наслідками якого її визнано потерпілою у кримінальному провадженні №120232110000447 від 10.02.2023. 31.03.2023 позивач звернулась із заявою в АТ КБ «Приватбанк», в якій просила відновити на картковий рахунок відкритому на ім`я [PERSON] списані 10.02.2023 грошові кошти в сумі 99831,8 грн., скасувати та зупинити нарахування відсотків, пені (штрафних санкцій), які нараховані за наслідками проведення операції з перерахування 10.02.2023 грошових коштів в сумі 99831,18 грн. з карткового рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] . Однак, у додаток Приват24 прийшла відповідь, в якій зазначено, що АТ КБ «ПриватБанк» змушені відмовити в задоволенні запиту, оскільки чинним законодавством не надано повноважень Банку здійснювати повернення проведеного переказу, тому Банк не може повернути переказані кошти. Також, зазначили, що 10.02.2023 з рахунку № [NUMBER] був здійснений переказ коштів. При здійсненні переказу були введені номер карти, термін її дії та СVV2 код. Після чого транзакція була підтверджена. Представник відповідача зазначає, що відповідач будь-яких розпоряджень АТ КБ «ПриватБанк» для проведення списання грошових коштів з кредитного рахунку №5363542014519863 не надавала, рішення суду для проведення такого списання грошових коштів судами України з її рахунку не приймалися, інші підстави для перерахування коштів, встановлені законом чи договором між сторонами на момент проведення їх списання були відсутні. 24.06.2024 судом отримано відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, зокрема, наступне. Банком було проведено перевірку стосовно посилання відповідача на заволодіння коштами з картки третіми особами (шахрайським шляхом), відповідно до якої встановлено, що по картці клієнтки 5363542014519863 кошти було переведено через термінал стороннього банку. В результаті чотирьох транзакцій з картки клієнта було списано грошові кошти на загальну суму 99836,69 грн. (з урахуванням 3839,69 грн. комісій). В ході аналізу виписки по картці 5363542014519863 встановлено, що проведені видаткові інтернет-транзакції через термінал MONO011, який належить « [PERSON] » (процесінг AT «Універсал Банку»). Операції на списання коштів проведені через «Apple Pay»\~з ручним\~вводом номеру\~картки,\~введенням cvv\~та коду\~для інтернет-платежів\~3D-Secure.\~Аналізом звернення\~в чат\~«Допомога Онлайн» встановлено, що клієнт підтвердив авторизацію через [NUMBER] у push-повідомлені. Слід зазначити про відправку клієнту CMC з кодом-підтвердження для прив`язки картки [NUMBER] до гаманця «Apple Pay». Про успішне додавання картки до гаманця клієнту відправлено повідомлення на електронну пошту та інші канали комунікації. Отже,\~клієнт підтверджує\~що пройшла\~авторизацію,\~надала інформацію\~(пароль)\~з надісланого\~смс та\~підтвердження операції\~через натискання\~цифри 1. Шахраї, отримавши від клієнтки повну інформацію за її карткою [NUMBER] , завели та адаптували її в гаманці «Apple Pay» на своєму мобільному пристрої, що підтверджено інформацією, яка надійшла в смс-повідомленні, на e-mail клієнта та повідомленні додатку «Приват24». Таким чином, факт шахрайства у відношенні клієнта [PERSON] став можливим через порушення клієнтом «Умов і правил надання банківських послуг» відповідно до яких клієнт зобов`язується: не передавати карти, ПІН-коди, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти, нести відповідальність за операціями, здійсненими з використання ПІН, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу. У зв`язку із вищенаведеним вбачається, що з боку банку порушення умов договору та норм закону відсутні. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явились, попередньо скориставшись правом на подачу відзиву на позов. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст.\~247 ЦПК України, здійснює розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~ Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.02.2012 [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначила свої персональні дані, такі як ПІБ, дата народження, ІПН, дані свого паспорта, адресу проживання та реєстрації, внаслідок чого отримала кредитну картку із встановленим кредитним лімітом на картковий рахунок. Анкета-заява містить застереження про згоду Клієнта з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Клієнт ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. В подальшому [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що сторонами не оспорюється. До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунок заборгованості за договором станом на 17.10.2023, довідку про видачу кредитних карток [PERSON] , довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, витяг з Умов і Правил надання банківських послуг, виписку за договором №б/н за період 14.02.2012-20.10.2023. Так, відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про видачу кредитних карток [PERSON] 14.02.2012 була видана кредитна картка «Універсальна» № [NUMBER] з терміном дії 11/15; 30.07.2015 видана кредитна картка «Універсальна» № [NUMBER] з терміном дії 07/19; 12.11.2015 видана кредитна картка «Універсальна з фото» № [NUMBER] з терміном дії 11/19; 17.01.2019 видана кредитна картка «Універсальна GOLD» № [NUMBER] з терміном дії 04/22; 09.12.2020 видана кредитна картка «Універсальна GOLD» № [NUMBER] з терміном дії 10/24. Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку відбувся 14.02.2012, кредитний ліміт станом на 14.02.2012 встановлений в розмірі 300 грн.; 18.02.2012 збільшено кредитний ліміт до 2000 грн.; 08.03.2013 збільшено кредитний ліміт до 5000 грн.; 09.03.2013 зменшено кредитний ліміт до 5000 грн.; 24.05.2017 збільшено кредитний ліміт до 19000 грн.; 19.10.2017 збільшено кредитний ліміт до 21000 грн.; 24.05.2019 збільшено кредитний ліміт до 26000 грн.; 14.11.2019 збільшено кредитний ліміт до 28000 грн.; 13.10.2021 збільшено кредитний ліміт до 35000 грн.; 14.01.2022 збільшено кредитний ліміт до 80000 грн.; 26.12.2022 збільшено кредитний ліміт до 100000 грн.; 09.05.2023 зменшено кредитний ліміт до 100000 грн.; 23.05.2023 зменшено кредитний ліміт до 100000 грн.; 01.06.2023 зменшено кредитний ліміт до 0 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, заборгованість за кредитним договором б/н від 14.02.2012 станом на 17.10.2023 складає 119690,84 грн. з яких: 95575,29 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 24115,55 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. На підтвердження заборгованості за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» надало копію виписки за кредитним договором за період з 14.02.2012 по 20.10.2023, з якої вбачається, що відповідач з 13.10.2012 активно користувався кредитними коштами, зокрема неодноразово знімав готівкові кошти, поповнював свою кредитну картку готівкою, оплачував покупки та послуги, здійснював переказ коштів для погашення заборгованості. 10.02.2023 Тернопільським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області зареєстровано заяву [PERSON] від 10.02.2023 про вчинення кримінального правопорушення. Відомості про кримінальне правопорушення 10.02.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023211040000447 за ч.3 ст.190 КК України. Короткий виклад обставин кримінальне правопорушення, згідно заяви: 10.02.2023 близько 13 год. до [PERSON] зателефонував невідомий чоловік по мобільному номеру телефону [NUMBER] , який представився працівником АТ КБ «Приват Банк» та шляхом обману і проведення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволодів грошовими коштами із кредитного карткового рахунку № [NUMBER] , який відкритий у АТ КБ «Приват Банк» на ім`я [PERSON] , у сумі 99831,18 грн., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі № 686/30030/21. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк»». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), зроблено висновок, що: «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження №12023210040000447, дата реєстрації провадження 10.02.2023) та довідки слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Черних Т., слідчим відділом Тернопільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області розслідується кримінальне правопорушення за фактом шахрайських дій невідомої особи, після того, як невідома особа представилася працівником АТ КБ «Приватбанк», та шляхом обману заволоділа її кредитними коштами у сумі 99831,18 грн. Також, позивачем надано суду диск, на якому містяться записи телефонних розмов [PERSON] з оператором АК КБ «ПриватБанк» за 10.02.2023. Згідно запису з номером файлу 747562306 встановлено, що розмову розпочато із запитання оператора про бажання позивача підтвердити операцію. У відповідь на запитання [PERSON] відповіла, що операцію підтверджувати не бажає. Повідомила, що у її додаток «Приват24» надійшло повідомлення про авторизацію із кодом підтвердження, після чого подзвонив номер з ПриватБанку, та невідома особа попросила авторизуватися. [PERSON] авторизувалась. Після перевірки стану рахунку вона виявила відсутність коштів, списано всю суму кредитного ліміту, картка заблокована. Оператор банку повідомила, що [PERSON] спілкувалась не з співробітниками банку, а з шахраями, оскільки працівники банку не телефонують, та в жодному разу не уточнюють інформацію, не просять підтвердити операції, які дійсно, в даний момент створює клієнт. [PERSON] стверджувала, що жодних даних шахраям не повідомляла. При цьому, вона була впевнена, що спілкувалась з співробітниками банку, так як тільки вони могли б надіслати їй повідомлення про авторизацію у додаток «Приват24». Оператор банку підтвердила, що [PERSON] дійсно спілкувалася із шахраями і якщо позивач підтвердила авторизацію, то вона в даний момент не створювала жодну операцію, тобто певні операції створювали шахраї, і [PERSON] дійсно могла натиснути та підтвердити дану операцію. Тому, з метою безпеки, щоб до рахунків [PERSON] не було доступу третіх осіб, картки ПриватБанк заблоковані. Оператор роз`яснила, що з приводу списання коштів, які клієнт не підтверджує по її картці, вона може звернутися за номером 3700 для подачі заявки про шахрайство. Таким чином, банком не доведено, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу знімати кредитні кошти. Згідно висновку викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 вересня 2023 року (справа № 686/30030/21 провадження № 61-5111св23) саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Суд дійшов висновку про те, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, її особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. Отже, оскільки не доведено волевиявлення [PERSON] на перерахування коштів 10.02.2023 у розмірі 95575,29 грн., то й проценти, як плата за користування цими коштами, у розмірі 24115,55 грн. не повинні стягуватися. Так як у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed