Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

У липні 2024 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 15.10.2014 стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн щомісячно. Позивач зазначила, що на сьогоднішній день аліменти в такому розмірі не покривають навіть половини потреб дитини на харчування, а ще необхідне матеріальне забезпечення на одяг, взуття, навчання, дозвілля. З 2015 року після перенесеної хвороби дитина має інвалідність, через що навчається у приватній школі, де вартість навчання становить 3500,00 грн щомісячно. На утриманні позивача перебуває також малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Відповідач має стабільний дохід, інших осіб на утриманні не має, а тому має можливість забезпечити належне утримання дитини. Тому позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 15.10.2014 та стягувати з відповідача на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частки від всього доходу щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідач направив до суду відзив, у якому в обгрунтування своїх заперечень вказав, що він справно сплачує кошти на утримання дитини та навіть у більших сумах, ніж передбачено рішенням суду. Наразі стабільного доходу він не має, на його утриманні перебувають непрацездатні батьки [PERSON] та [PERSON] , які мають інвалідності ІІ групи, не працюють, є пенсінерами, та він забезпечує їх необхідними речами, продуктами харчування, ліками. Вважає, що розмір аліментів у розмірі 1/4 частки його доходів є неспівмірним та необгрунтованим, у зв`язку з чим просить встановити аліменти в розмірі 1/5 частки від всього доходу щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши про підтримання позову. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 26.09.2009 сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 27.10.2014 у справі № 295/5857/14-ц. Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] згідно копії свідоцтва про його народження. Як убачається з копії виконавчого листа, виданого 22.10.2014 Богунським районним судом міста Житомира в цивільній справі № 295/12678/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 600 грн щомісячно до досягнення повноліття дитини, починаючи з 13.08.2014. Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] є дитиною з інвалідністю. Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади № № 2024/002371032, 2014/002371077 від 07.03.2024, виданих Житомирською територіальною громадою, дитина зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що є також зареєстрованим місцем проживання його матері [PERSON] . З наданих стороною відповідача копій довідок до акта огляду МСЕК серії 10 ААб № 653202 та серії ЖИЛ № 070162, а також копії свідоцтва про його народження серії [NUMBER] слідує, що відповідач має непрацездатних батьків [PERSON] та [PERSON] , обоє з яких мають інвалідності ІІ групи. Згідно ч. 1 ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, що передбачено ч. 2 ст.\~51\~Конституції України та ст. 180 СК України. Частиною 3 ст.\~181\~СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За положеннями ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3\~роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 037-VIII частину другу\~статті 182 СК України\~викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір 30 %). Беручи до уваги викладене, суд звертає увагу на те, що частиною 3 статті 181 СК України\~передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Вказана стаття не містить будь-яких умов за яких одержувачу аліментів може бути відмовлено судом у способі стягненні аліментів. Вказане узгоджується із висновком ВС, викладеним у постанові від 11.03.2020 в справі № 759/10277/18, згідно із яким спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тобто, позивач наділений абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів. Крім того, згідно правової позиції, викладеної в постанові ВС від 14.11.2018 в справі № 372/2393/17, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Тобто, зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. При визначенні розміру аліментів суд керується положеннями ст. 182 СК України, бере до уваги, що дитина проживає разом з матір`ю та є дитиною з інвалідністю. Суд враховує розмір витрат, необхідних для забезпечення дитини повноцінним харчуванням, сезонним одягом, шкільним приладдям, речами особистої гігієни, тощо, які є загальновідомими. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позов та з урахуванням обставин справи змінити спосіб стягнення аліментів на утримання сина з твердої грошової суми на 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до повноліття дитини . Наявність у відповідача непрацездатних батьків не спростовує підстав зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/4 частку заробітку (доходу) відповідача, в тому числі в зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів розмірів отримуваних ними пенсійних виплат та доказів, які б характеризували матеріальне становище відповідача як платника аліментів. За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду.

Outcome: approved