Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

У вересні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг № б/н від 02.06.2006. [PERSON] було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку на якій встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшено до 150 000 грн. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримала кредитну картку Універсальна з номером [NUMBER] , строком дії - 06/13. Відповідач користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором. Далі в процесі користування рахунком 16.06.2020 відповідач підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на підставі якої отримала додаткову кредитну карту «Універсальна» - [NUMBER], строк дії - 12/23. Заяву підписано на планшеті. При цьому, на момент підписання зазначеної заяви заборгованість відповідача становила 1661,47, що вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості. Встановлено розмір відсотків - 43,2%. При цьому за погодженою ставкою банком нараховано відсотків у розмірі 7939,67 грн. Відповідач перестала вносити кошти на погашення заборгованості, покликаючись на «спірні» операції, які були проведенні по її карті [NUMBER] за 23.10.2023 - зняття готівки в банкоматі. В ході перевірки було встановлено, що 23.10.2023 було звернення клієнта [PERSON] щодо несанкціонованого зняття 23.10.2023 з її карти [NUMBER] грошових коштів в сумі 20700,24 та 20800,00 грн, яке було направлене на розгляд Управління безпеки банку. В ході перевірки, було встановлено наступні обставини. Клієнт не підтверджує списання від : 23.10.2023 16:47:40 24.10.2023 A10 F DB -20,700.24 UAH -20,000.00 -700.24 -17,374.98 017385 6011 CAZA9918 UKR DN00, AV.SOBORNYI,175, ZAPORIZHZHIA, UA A 10 Зняття готівки в банкоматі: DN00 av.Sobornyi,175, Zaporizhzhia. 23.10.2023 16:50:17 24.10.2023 A10 F DB -20,800.00 UAH -20,000.00 -800.00 -38,174.98 235386 6011 A0701881 UKR BRANCH 10007-0284, 177,SOBORNYJ, ZAPORIZ A 10 Зняття готівки в банкоматі: BRANCH 10007-0284, ZAPORIZHZHYA. Подальшим аналізом встановлено що Картку [NUMBER] було додано до GooglePay за допомогою фін. мобільного номера [NUMBER] клієнта : 2023.10.23 16:38:36 ACCEPT [NFC, DSRP] 89.209.16.15 3d148599-d9a7-4b04-a1a0- 6df851e281ac device |ZTE Blade A33+. Сервіс GOOGLE_PAY - безконтактний сервіс, що дозволяє здійснювати оплати чи зняття грошових коштів на пристроях, які підтримують дану функцію. Для користування послугою необхідно встановити на телефон додаток, додати до нього банківські картки із введенням даних картки. Після успішної авторизації карток у додатку, можливо користуватися картками без її фізичної присутності, в тому числі можливе безконтактне зняття готівки в банкоматі. Опис сервісу доступний за посиланням [INFO] . Транзакція проходила з присутністю картки/телефона та введенням ПІН-коду. Згідно з правилами міжнародних платіжних систем, оскарження таких операцій як шахрайство не є можливим. Надалі, проводячи службову перевірку, було проведено аналіз вибірки яка була отримана з Програмного комплексу FINNUM, встановлено, що номер фінансового телефону [NUMBER] клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] - не змінювався. Аналізом логів входів в Internet Banking Приват24 (далі Приват24) клієнта за номером [NUMBER] зафіксовано вхід 22.10.2023 та 23.10.2023 як з типового пристрою клієнта - RMX3430|REALME, так і з нетипового пристрою - SM-N971N|SAMSUNG. Перший вхід з нетипового SM-N971N|SAMSUNG було здійснено ще 22.10.2023 в 16:57:52. При цьому зміну логіну та паролю входу до Приват24 під акаунтом [NUMBER] клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] - не виявлено. Авторизацію в Приват24 з нетипового пристрою SM-N971N|SAMSUNG підтверджено [PERSON] в IVR (телефонним дзвінком на фінансовий номер [NUMBER] ) 2023.10.22 16:56:44 Контакт проведено (OK) [NUMBER] . Інформування про вхід надсилалось до Приват24 клієнта. Зібрані у ході перевірки дані свідчать про те, що первинний несанкціонований вхід в акаунт Приват24 клієнта [PERSON] став можливим через компрометацію клієнтом конфіденційних даних (фінансовий номер не змінювався, вхід в акаунт Приват24 здійснено шляхом коректного вводу логіну, паролю). Використовуючи вказані дані, треті особи отримали доступ до акаунту клієнта [PERSON] , додали картку в GooglePay, та здійснили операції по картковому рахунку. Всі операції були підтверджені фінансовим телефоном [NUMBER] клієнта [PERSON] . Вина банка в проведених операціях по картці - відсутня. Отримавши кредитні кошти, [PERSON] належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, а тому станом на 22.07.2024 має заборгованість в сумі 45166,66 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 37226,99 грн, заборгованості за відсотками - 7939,67 грн. З урахуванням викладеного, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за договором, а також судові витрати. Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 19.09.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.92). Представник відповідача [PERSON] 10.10.2024 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити. Відповідач підтвердила, що дійсно між банком та нею був укладений договір приєднання, банк видав їй кредитну картку. У 2023 році невстановленими особами було використано її персональні дані, збільшено кредитний ліміт на картці до 150000,00 грн, та знято 40000,00 грн готівкою у місті Запоріжжя. Одразу ж [PERSON] звернулась до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Разом з тим, про шахрайські дії відповідачем було повідомлено і АТ КБ «Приватбанк». Звертає увагу, що відповідач не розголошувала третім особам інформацію про номери карткових рахунків, ПІН-коди та іншу конфіденційну інформацію. Картка не губилась, доступу до неї треті особи не мали. Відповідно до ч.1 ст. 1071 ЦК України банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта. Тобто клієнт може ініціювати списання коштів, а банк в свою чергу зобов`язаний ідентифікувати його як особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою - запорука належного виконання банком умов договору. Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У разі недоведення обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів, про що наголошував Верховний Суд у постанові від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22. Вважає, що позивач не довів, що відповідач втрачала, передавала або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З урахуванням наведеного, на думку сторони відповідача, у задоволенні позову необхідно відмовити. Представник позивача Голярчук А.А. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у ньому, та просила його задовольнити. Додатково зазначила, що за зверненням відповідача про зняття коштів 23.10.2023 було проведено службове розслідування. Вважає, що саме дії відповідача призвели до зняття коштів невідомими особами з її банківської картки, вини позивача в даній ситуації немає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову. Вказала, що вона з 2006 року дійсно є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та свої зобов`язання завжди виконувала належним чином, не допускала наявності заборгованості. 23.10.2023 невідома особа, без її відома, збільшила кредитний ліміт на її картці до 150000,00 грн та зняла з неї грошові кошти в розмірі 20800,00 та 20700,24 грн протягом 3 хвилин в банкоматі в м.Запоріжжя. Служба безпеки банку цьому не запобігла, хоча зобов`язана була перевірити особу та зупинити усі операції по рахунку. В цей же день вона зателефонувала на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» і повідомила про дану обставину, просила заблокувати картку. Також звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Вважає, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчити про те, що вона сприяла незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази у справі, суд доходить такого висновку. Судом встановлено, що 02.06.2006 відповідач [PERSON] шляхом власноручного підписання анкети-заяви, приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанк» (а.с.41). Відповідачу [PERSON] були надані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, якими відповідач з 01.08.200 по 17.10.2023 користувалась, сплачувала заборгованість за тілом кредиту та відсотками, що визнається [PERSON] та підтверджується випискою за договором (а.с.44-71). Відповідач [PERSON] 16.06.2020, шляхом підписання власноручним підписом фізичної особи, створеним на екрані електронного сенсорного пристрою Заяви, приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», в якій визначенні істотні умови Договору «Кредитні картки», порядок та умови надання кредиту, повернення кредиту, права та обов`язки клієнта та банку, відповідальність сторін, інші умови, в тому числі тарифи (а.с.30-40). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 02.06.2006, станом на 30.06.2019 у [PERSON] була відсутня будь-яка заборгованість перед банком (а.с.79-84). Станом на 22.07.2024 за вищевказаним договором існує заборгованість, що складається з: 37226,99 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7939,67 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.71-78). Згідно з даними довідки від 25.07.2024 на ім`я [PERSON] 02.06.2006 відкритий картковий рахунок № [NUMBER] , кредитний ліміт встановлений у розмірі 250 гривень, кредитний ліміт зменшувався та збільшувався. 23.10.2023 кредитний ліміт збільшено до 150000 грн, а 04.03.2024 - зменшено до 0,00 грн (а.с.43). Даними виписки за договором підтверджується, що 23.10.2023 проведено операції щодо зняття з картки [NUMBER] готівкових коштів у розмірі 20800,00 грн та 20700,24 грн. Після 17.10.2023 залишок по карті становив 3325,26 грн та в подальшому проводились наступні операції: 23.10.23 - списано 20800,00 грн та 20700,24 грн після чого утворилась заборгованість по картці 38174,98 грн, крім того 01.12.2023, 01.01.2024, 01.02.2024, 01.03.2024, 01.04.2024, 01.05.2024, 01.06.2024, 01.07.2024 здійснювалось списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5 відсотка та станом на 25.07.2024 заборгованість становить 45166,66 грн. Даними витягу з ЄРДР підтверджується, що 24.10.2023 за заявою потерпілої [PERSON] внесено відомості ЄРДР за № 12023030530000750 з попередньою кваліфікацією ч. 4 ст. 190 КК України, зокрема про те, що 23.10.2023 близько 16 год. 40 хв. невідома особа, шахрайськими діями, використовуючи при цьому електронно-обчислювальну техніку, подолавши доступ до додатку «Приват24», збільшивши кредитний ліміт на кредитній картці [NUMBER] , відкритій в АТ КБ «Приватбанк», та здійснила зняття грошових коштів двома транзакціями на загальну суму 40000,00 грн. чим спричинила [PERSON] , [INFO] , жительці [ADDRESS] матеріальної шкоди (а.с.110). [PERSON] 26.11.2023 звернулась із заявою про шахрайство на електронну адресу [INFO] про не нарахування відсотків на її кредитну картку у зв`язку із тим, що коштів із вказаного рахунку вона не знімала. Також повідомила, що 23.10.2023 було зламано її особистий кабінет і невідомі особи шахрайським способом заволоділи коштами, що знаходились на даному картковому рахунку (а.с.111). 19.12.2023 [PERSON] надано відповідь про неможливість повернення коштів, зазначено, що у випадку впевненості в наявності шахрайських дій щодо списання грошових коштів, рекомендують звернутися до правоохоронних органів (а.с.114). Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 1 Закону України від 05.04.2001 № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 8, 9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 № 705, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Згідно з пунктом 11 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15 зазначено, що: «Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог». Отже, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Вказані висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13 (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доводити так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Суд встановив, що по кредитній картці відповідача [NUMBER] станом на 17.10.2023 була відсутня заборгованість перед банком. Наявні у справі докази, на переконання суду, безспірно не підтверджують, що [PERSON] , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла іншій особі у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду, активації сервісу GooglePay або іншої інформації, що дало змогу ініціювати платіжні операції 23.10.2023 щодо зняття з карткового рахунку грошових коштів. Доводи позивача стосовно того, що саме дії відповідача, в порушення Умов та правил надання банківських послуг, призвели до несанкціонованого зняття коштів з її карткового рахунку, оскільки вона своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження. Позивач не навів конкретні обставини, які підтвердженні належними та допустимими доказами, які б підтверджували факт того, що відповідач своїми діяннями сприяла розкриттю чи передачі конфіденційної інформації іншим особам, внаслідок чого стало незаконне зняття грошових коштів з карткового рахунку відповідача. Пояснення позивача Голярчук А.А. у судовому засіданні, що вищевказані дії відбулись з вини відповідача, не мають доказового значення, оскільки не є джерелом доказів. Натомість судом встановлено факт звернення відповідача [PERSON] до банку та до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій, внаслідок чого розпочато досудове розслідування. З урахуванням наведеного, у суду відсутні підстави вважати, що доступ до банківської картки та зняття грошових коштів відбулось з вини відповідача через компрометацію нею конфіденційних даних, а тому в задоволенні позову належить відмовити за недоведеністю позовних вимог. Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням відмови у позові, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed