Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання його матері [PERSON] , [INFO] , недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна. Заявлені вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням та перебуває на обліку у психо-неврологічному відділенні «Лікувально-діагностичного центру» Хустської міської ради, є непрацездатною особою, інвалідом 2-ї з дитинства без терміну переогляду, у зв`язку з чим потребує постійної сторонньої допомоги. Посилаючись на викладене, просить заяву задовольнити. 12.06.2024 року відкрите провадження у справі та справу призначено до судового розгляду; крім того, 12.06.2024 залучено адвоката для здійснення представництва інтересів [PERSON] 10.07.2024 у справі призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Закарпатської філія судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України». Після проведення експертизи, 28.08.2024 поновлено провадження у справі. Заявник \~ [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримав, надав пояснення аналогічні змісту заяви про визнання особи недієздатною та просив заяву задоволити. Представник особи, щодо його вирішується питання про встановлення опіки адвокат Боровський І.П.не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник заінтересованої особи виконавчого комітету\~ Хустської міської ради в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, щодо задоволення вказаної заяви про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна не заперечував. Суд, пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви, в їх сукупності, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що заявник [PERSON] є сином [PERSON] , [INFO] (а.с.9) [PERSON] є інвалідом 2 групи з дитинства (а.с.11). Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Виходячи із змісту вказаної статті, обов`язковими умовами для визнання фізичної особи недієздатною, крім наявності в неї хронічного, стійкого психічного розладу, є нездатність такої особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Недієздатність це втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обов`язкового проведення судово-психіатричної експертизи. Таким чином, для визнання особи недієздатною у передбаченому законом порядку, лише наявності психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання та здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів. На відміну від психічного розладу, наявність якого в особи може стати підставою для обмеження її цивільної дієздатності, для визнання фізичної особи недієздатною психічний розлад має бути одночасно хронічним та стійким. Крім того, внаслідок такого розладу особа повинна бути не здатною усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта Закарпатської філія судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ України» № 295 від 24.07.2024, даного комісією експертів-психіатрів, які попереджені про кримінальну відповідальність у встановленому законом порядку, [PERSON] , яка є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства, виявляє ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді вираженої судинної деменції та за своїм психічним станом\~ не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно ч.1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Виходячи з наведеного, оскільки [PERSON] виявляє ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді вираженої судинної деменції та за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає їх достатніми для визнання [PERSON] недієздатною. За приписами ч.1 ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законами та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради №363 від 02.07.2024\~ затверджено подання про доцільність призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] у випадку визнання судом її недієздатною (а.с.25-26). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Згідно п. 1 ч. 2, 4 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Розгляд вказаної категорії справ проводиться судом у складі одного судді і двох присяжних. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що у зв`язку з тим, що [PERSON] виявляє ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді вираженої судинної деменції та за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому таку слід визнати недієздатною, при цьому, суд не вбачає перешкод призначити [PERSON] її опікуном. З врахуванням обставин справи, характеру психічного розладу [PERSON] суд вважає, що строк дії рішення слід визначити тривалістю два роки з моменту набрання ним законної сили. При цьому, суд звертає увагу на те, що 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України. Відповідно до приписів законодавства у справах про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності ЦПК передбачається періодичний судовий контроль за наявністю/продовженням існування підстав для обмеження чи позбавлення особи дієздатності (принцип, визначений у рішеннях ЄСПЛ «Наталія Михайленко проти України» (2013), «Станєв проти Болгарії» (2012), «Штукатуров проти Росії» (2008), адже ч.6 ст.300 ЦПК України встановлюється максимальний строк дії судового рішення про визнання фізичної особи недієздатною у 2 роки).

Outcome: approved