Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

У листопаді 2017 року АТ «Таскомбанк» звернулось до суду з позовом до позичальника за кредитним договором [PERSON] та поручителів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № КФ(00)82-06 від 16 серпня 2006 року та за відповідними договорами поруки № П (00)39-06 і № П (00) 38-06 від 16.08.2006. В свою чергу [PERSON] у жовтні 2020 року звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із зустрічним позовом до ПАТ «Таскомбанк», треті особи: [PERSON] , в якому просив припинити поруку [PERSON] за договором поруки № П (00) 38-06 від 16.08.2006, укладеним між ПАТ «Таскомбанк» та [PERSON] та стягнути ПАТ «Таскомбанк» судові витрати. Позов обґрунтований тим, що 16 серпня 2006 року між Акціонерним банком «ТАС-Бізнесбанк» (правонаступником якого став спочатку ВАТ «Акціонерний банк «Бізнес Стандарт», а потім Акціонерне товариство «Таскомбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № КФ(00)82-06. За умовами даного кредитного договору банк надає позичальнику кредит у сумі 20000,00 доларів США на термін з 16.08.2006 по 12.08.2011 із щомісячним погашенням кредиту та оплатою відсотків за користування кредитом у відповідності з графіком. В забезпечення виконання зобов`язань між банком, [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки, відповідно до яких поручителі зобов`язувалися перед банком відповідати за виконання усіх боргових зобов`язань [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до п.10 договору поручительства, порука за цим договором припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов`язання (строку повернення кредиту) не пред`явить вимоги до поручителя. Прострочення виконання позичальником боргових зобов`язань за кредитним договором почалось з 02.07.2008 року. При цьому, з 02.07.2008 платежі на погашення кредитної заборгованості здійснювались позичальником з постійним простроченням і не в повному обсязі, як визначено графіком погашення кредитної заборгованості. Таким чином, позивач мав право пред`явити поручителю вимогу про дострокове погашення кредитної заборгованості в судовому порядку з моменту настання прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором року та протягом наступних шести місяців, тобто до 02.01.2009. Проте, банк пред`явив вимогу до нього, як поручителя, лише в грудні 2017 року, тобто з пропуском не тільки шестимісячного строку на пред`явлення вимоги до поручителя, а і з пропуском трирічного строку позовної давності, що встановлений ст.257 ЦК України. А відтак зазначає, що порука [PERSON] є припиненою, а стягнення з нього заборгованості за кредитним договором є незаконними. [PERSON] у січні 2021 року звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до АТ «Таскомбанк», в якій зазначила, що 16 серпня 2006 року між Акціонерним банком «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № КФ(00)82-06, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АБ «ТАС-Бізнесбанк» та [PERSON] укладено договір поруки № П (00)39-06 від 16.08.2006, за умовами якого [PERSON] поручалась перед кредитором за виконання позичальником [PERSON] зобов`язань по кредитному договору № КФ (00)82-06 від 16.08.2006. Пунктом 12 договору поруки встановлено, що сторони притримуються загальних умов щодо строків позовної давності, а саме порука за цим договором припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. [PERSON] помер [INFO] . У випадку смерті боржника на поручителя може бути покладено відповідальність лише за таких умов: наявності у боржника правонаступника спадкоємця, який прийняв спадщину; наявності спадкового майна; зафіксованої письмово згоди поручителя відповідати за нового боржника, у тому числі й у договорі поруки. Враховуючи, що за умовами поруки № П(00)39-06 від 16.08.2006 поручитель не надав згоди відповідати за новим боржником, зокрема спадкоємцями позичальника, отже відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог позивача до відповідача як поручителя про стягнення боргу за кредитним договором № КФ (00)82-06 від 16.08.2006. Просить визнати припиненим договір поруки № П (00)39-06 від 16.08.2006, укладений між [PERSON] та Акціонерним банком «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», та стягнути з АТ «Таскомбанк» судові витрати. Зустрічні позовні заяви [PERSON] , [PERSON] прийняті до спільного розгляду з первісним позовом. Від АТ «Таскомбанк» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено, що посилання [PERSON] на неналежне виконання позичальником умов кредитного з 02.07.2008, у зв`язку з чим банк повинен був пред`явити вимогу до поручителя до 02.01.2009 є безпідставним, оскільки це суперечить умовам кредитного договору та неплатіж або неналежний платіж позичальника відповідно до встановленого графіку не є настанням строку виконання основного зобов`язання, а є лише настанням строку виконання окремої частини зобов`язання. АТ «Таскомбанк» скористався правом наданим йому п.8.1 кредитного договору та змінив строк виконання основного зобов`язання звернувшись в 2009 році до суду в порядку наказного провадження з заявою про видачу судових наказів про дострокове стягнення всієї суми заборгованості з позичальника та поручителів, тому, зазначив, що АТ «Таскомбанк» вчасно звернувся до суду в обраний ним спосіб захисту своїх прав. За результатами розгляду заяв Ленінським районним судом м. Запоріжжя 19.06.2009 були видані судові накази відносно позичальника та обох поручителів, які тривалий час заходились на виконанні в різних ДВС до скасування їх у вересні 2017 року. Таким чином, пред`явлення позову АТ «Таскомбанк» про стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є наслідком скасування раніше винесеного судового рішення ( у формі судового наказу), а вперше АТ «Таскомбанк» звернувся до суду без пропуску строку пред`явлення власних вимог за кредитним договором, тому зобов`язання позивача за спірним договором поруки не є припиненими. Просить в задоволені позову [PERSON] до АТ «Таскомбанк» про припинення поруки відмовити. Також від АТ «Таскомбанк» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено, що вимоги [PERSON] необґрунтовані, оскільки АТ «Таскомбанк» скористався правом наданим йому п.8.1 кредитного договору та змінив строк виконання основного зобов`язання звернувшись в 2009 році до суду в порядку наказного провадження з заявою про видачу судових наказів про дострокове стягнення всієї суми заборгованості з позичальника та поручителів. За результатами розгляду заяв Ленінським районним судом м. Запоріжжя 19.06.2009 були видані судові накази відносно позичальника та обох поручителів, які тривалий час заходились на виконанні в різних ДВС до скасування їх у вересні 2017 року. Отже АТ «Таскомбанк» звернувся з вимогами до суду та отримав рішення що набрало законної сили (у формі судових наказів) до смерті позичальника, тому порука за спірним договором не є припиненою. Просить в задоволенні вимог [PERSON] про припинення договору поруки відмовити повністю. У зв`язку зі смертю [PERSON] та встановлення кола його спадкоємців АТ «Таскомбанк» 19.09.2022 подало уточнену позовну заяву (щодо суб`єктного складу та предмету позову) до [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення з [PERSON] та [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором № КФ (00)82-06 від 16.08.2006 у розмірі по 7994,22 доларів США з кожного, та про стягнення з [PERSON] , [PERSON] як солідарних боржників, суму заборгованості за кредитним договором № КФ (00)82-06 від 16.08.2006 у розмірі 15988,45 доларів США, яка була прийнята судом до розгляду. Представник [PERSON] - адвокат Ускова І.І. у серпні 2023 року подала уточнену позовну заяву (щодо предмета позову), в якій зазначила, що 22 вересня 2022 року Великою Палатою Верховного Суду викладена правова позиція у справі № 462/5368/16-ц ( провадження № 14-143цс20), відповідно до якої поручитель може звернутися до суду з позовом не про визнання договору поруки припиненим, а про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим). У зв`язку з цим, з урахуванням первісної зустрічної позовної заяви, просить визнати відсутність права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим) від 16.08.2006 № п (00)39-06 укладений між [PERSON] та Акціонерним Банком «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є АТ «Публічне акціонерне товариство «Таскомбанк», стягнути з ПАТ «Таскомбанк» судові витрати. Представник [PERSON] - адвокат Ускова І.І. подала також уточнену позовну заяву (щодо предмета позову), у якій, з урахуванням первісної зустрічної позовної заяви та факту смерті боржника, просить визнати відсутність права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим) від 16.08.2006 № п (00)38-06 укладеним між [PERSON] та Акціонерним Банком «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є АТ «Публічне акціонерне товариство «Таскомбанк». Уточнені зустрічні позовні заяви [PERSON] , [PERSON] прийняті судом до розгляду. У судовому засіданні судом розглянуто заяву АТ «Таскомбанк» про залишення позовної заяви без розгляду, ухвалою суду від 22 жовтня 2024 року позовну заяву АТ «Таскомбанк» до [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. В судове засідання учасники справи не з`явилися, у матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи без їх участі, у зв`язку з чим суд ухвалив провести розгляд справи без участі сторін та їх представників. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що 16.08.2006 між АТ «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № КФ (00)82-06. Відповідно до умов кредитного договору банк надає позичальнику кредит у сумі 20000,00 доларів США на термін з 16.08.2006 по 12.08.2011 із щомісячним погашенням кредиту та оплатою відсотків за користування кредитом у відповідності з графіком. Розмір плати за користування кредитом складає 16% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 16.08.2006 між АБ «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», та [PERSON] укладено договір поруки № П (00)39-06. Також 16.08.2006 між АБ «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», та [PERSON] укладено договір поруки № П (00)38-06. Відповідно до умов вищевказаних договорів поруки [PERSON] та [PERSON] зобов`язуються перед кредитором відповідати за виконання усіх боргових зобов`язань [PERSON] , які виникають із кредитного договору № КФ (00)82-06 від 16.08.2006, укладеного між банком та позичальником. Відповідно до п.2 договорів поруки, у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором у термін, встановлений кредитним договором, кредитор має право звернути стягнення за борговими зобов`язаннями позичальника на майно та кошти поручителя. Відповідно до п.4 вищевказаних договорів поруки, поручитель приймає на себе перед кредитором солідарну відповідальність за виконання позичальником боргових зобов`язань в строки і на умовах, передбачених кредитним договором, сплачувати зазначену вище заборгованість за кредитним договором. Відповідно до п.п. 11, 12 договорів поруки, договір набирає чинності з моменту його підписання. Порука за цим договором припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов`язання (строку повернення кредиту) не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 17.10.2017 розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № КФ (00)82-06 від 16.08.2006 складає 15988,45 доларів США, з вимогою про стягнення якої банк звернувся до суду у листопаді 2017 року. При цьому встановлено, що 19.06.2009 Ленінським районним судом м. Запоріжжя було видано судовий наказ у справі №2н-481/09р про стягнення з [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] на користь ВАТ «Акціонерний банк «Бізнес Стандарт» (правонаступником якого є ПАТ «Таскомбанк») заборгованості за договором кредиту у сумі 104908,41 грн. Як вказує представник АТ «Таскомбанк», банк скористався правом наданим йому п.8.1 кредитного договору, та змінив строк виконання основного зобов`язання звернувшись в 2009 році до суду в порядку наказного провадження з заявою про видачу судових наказів про дострокове стягнення всієї суми заборгованості з позичальника та поручителів. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Про смерть відповідача [PERSON] було повідомлено учасників справи і суд відповідачкою [PERSON] листом від 21.11.2019, при цьому надано свідоцтво про смерть (копію). Оскільки смерть позичальника настала під час розгляду судової справи за позовом кредитора до позичальника і поручителів про стягнення заборгованості, до таких правовідносин застосовується правила про загальний порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, визначені у статті 1281 ЦК України, а спадкоємці, які прийняли спадщину, підлягають залученню до участі у справі як правонаступники відповідного учасника справи на підставі статті 55 ЦПК України. Відповідно до копії спадкової справи № 40/2018, відкритої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., у встановлений законом строк із заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулися дружина [PERSON] , син [PERSON] , а також [PERSON] в інтересах малолітньої доньки [PERSON] . АТ «Таскомбанк» 15.03.2021 надіслало претензію до спадкоємців [PERSON] до Другої Запорізької державної нотаріальної контори, після чого претензію за належністю було надіслано приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Буцикіній Л.О. У вересні 2022 року АТ «Таскомбанк» у справі, що розглядається, подав уточнену позовну заяву, пред`явивши вимоги до спадкоємців [PERSON] [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , а також до поручителів [PERSON] і [PERSON] , яку в подальшому залишено судом без розгляду на підставі заяви представника АТ «Таскомбанк». При вирішенні зустрічних позовних заяв поручителів [PERSON] і [PERSON] про визнання поруки припиненою, суд виходить з такого. Частиною першою статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Так, у статті 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Підставу для припинення поруки законодавець визначив у частині першій статті 523 ЦК України, відповідно до якої порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником. Заміна боржника може відбуватися з різних підстав, у тому числі й з незалежних від нього, зокрема у результаті його смерті. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора стягує заборгованість в межах вартості майна, одержаного у спадщину (стаття 1282 ЦК України). За змістом зазначеної норми у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який відповідає перед кредитором в межах вартості одержаного у спадок майна. Зобов`язання за договором поруки нерозривно пов`язані з особою боржника, тому у разі смерті цього боржника, кредитор, який хоче задовольнити свої вимоги, повинен отримати від поручителів померлого та/або іпотекодавців відповідну згоду забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем). У разі отримання такої згоди правовідносини поруки/іпотеки за своїм змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. У разі ж недосягнення згоди і неотримання кредитором згоди поручителя та/або іпотекодавця забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем), порука та/або іпотека визнаються припиненими. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду № 570/3891/14 від 04.07.2023 року. Після заміни боржника [PERSON] на його спадкоємців поручителі [PERSON] і [PERSON] не надали згоди на забезпечення виконання зобов`язання спадкоємцями, що є підставою для припинення поруки. З огляду на правовий висновок, сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14-ц (провадження № 14-12цс24), суд зазначає таке. Смерть позичальника [PERSON] настала під час розгляду судової справи за позовом кредитора до позичальника і поручителів про стягнення заборгованості. За встановлених у справі обставин кредитор звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором у грудні 2017 року, після чого під час розгляду справи позичальник помер (вересень 2018 року). Відповідно до приписів статті 1281 ЦК України (у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явлення свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є строками, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Наявність встановлених законом строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців забезпечує юридичну визначеність та стабільність цивільного обороту. Встановлення темпоральних обмежень як для подання заяви про прийняття чи відмову від спадщини, так і для пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців боржника збалансовує інтереси учасників спадкових відносин та унеможливлює продовження стану невизначеності у цивільних відносинах, які зазнають змін у зв`язку зі смертю одного з їх учасників. Велика Палата Верховного Суду зазначала, що оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника регламентуються приписами статті 1281 ЦК України. Тобто стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених порукою (іпотекою). Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язанням, а також припинення таких зобов`язань (постанова від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, пункт 69.5 постанови від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц, пункт 39 постанови від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, пункт 99 постанови від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17). Приписи статті 1281 ЦК України не містять особливих застережень щодо порядку задоволення вимог кредитора у разі, якщо смерть боржника настала після пред`явлення позову до нього під час розгляду судової справи. Отже, якщо смерть позичальника настала під час розгляду судової справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості, до таких правовідносин застосовується правила про загальний порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, визначені у статті 1281 ЦК України, а спадкоємці, які прийняли спадщину, підлягають залученню до участі у справі як правонаступники відповідного учасника справи на підставі статті 55 ЦПК України. Водночас, підставою процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному праві, яке настало після відкриття провадження у справі. З огляду на наведене, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав та обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір. Під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника (у тому числі, якщо смерть боржника настала під час розгляду справи у суді) суди для правильного вирішення справи першочергово повинні встановити, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, тобто чи вчинив кредитор потрібні дії у матеріальних відносинах. Отже кредитор у матеріальних відносинах може пред`явити вимогу до спадкоємців боржника відповідно до вимог статті 1281 ЦК України в один із таких способів: безпосередньо спадкоємцю (спадкоємцям); опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини (за межами України - через консульські установи). Вибір конкретного способу пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. Водночас кредитор, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою статті 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги (частина четверта цієї статті). Зі спливом строків, визначених статтею 1281 ЦК України, і непред`явленням кредитором вимог до спадкоємців боржника, такий кредитор позбавляється права вимоги, тобто відповідне цивільне право припиняється, а кредитор втрачає можливість вимагати в суді захисту відповідного права. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У наведених нормах права чітко простежується акцесорність поруки та її додатковий характер, який проявляється у неможливості існування поруки окремо від основного зобов`язання. Вимоги до поручителя можуть бути пред`явлені лише у разі чинності основного зобов`язання та (якщо в договорі не передбачено інше) лише у тому обсязі, що й до основного боржника. Як зазначено вище, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором строків пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, позбавлення права вимоги такого кредитора за зобов`язаннями, які існували у померлого божника. Аналіз правил частини першої статті 559 ЦК України, частин другої, четвертої статті 1281 ЦК України дає підстави для висновку, що у разі пропуску кредитором строків пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, кредитор позбавляється прав вимоги як за основним зобов`язанням, так і за додатковим зобов`язанням (порукою), які не можуть існувати окремо від основного зобов`язання. Отже, приписи частини першої статті 559 ЦК України щодо припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов`язанням не передбачають жодного винятку, тому сплив строків, визначених частинами другою, третьою статті 1281 ЦК України, який має наслідком припинення права вимоги кредитора за основним зобов`язанням, одночасно має своїм наслідком позбавлення кредитора права вимоги за додатковими зобов`язаннями (порукою) незалежно від того, хто є спадкоємцями померлого боржника - цей самий поручитель чи інші особи. Такий висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14-ц (провадження № 14-12цс24). Судом встановлено, що про смерть відповідача [PERSON] було повідомлено учасників справи і суд відповідачкою [PERSON] листом від 21.11.2019 з наданням свідоцтва про смерть. Отже, з цієї дати банк об`єктивно міг дізнатися про смерть [PERSON] та про відкриття спадщини. Згідно з матеріалами справи, у судовому засіданні 03.03.2020 за участю представника банку судом досліджувалось свідоцтво про смерть [PERSON] . У серпні 2020 року банк звернувся до суду з клопотанням про витребування із нотаріальної контори інформації про видані свідоцтва про право на спадщину (кому і на яке майно). Відповідно до копії спадкової справи № 40/2018, відкритої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., спадкоємці [PERSON] у встановлений законом строк звернулися із заявами про прийняття спадщини після його смерті. Отже, про відкриття спадщини після смерті боржника банк мав об`єктивну можливість дізнатися з 21.11.2019, проте вимогу до спадкоємців боржника у визначеному законом порядку банк пред`явив 15.03.2021, надіславши претензію кредитора до спадкоємців [PERSON] до Другої Запорізької державної нотаріальної контори, після чого претензію за належністю було надіслано приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Буцикіній Л.О. У вересні 2022 року АТ «Таскомбанк» подав уточнену позовну заяву, пред`явивши вимоги до спадкоємців [PERSON] [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , а також до поручителів [PERSON] і [PERSON] . За таких обставин кредитор спадкодавця не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою ст. 1281 ЦК України. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги як за основним, так і за додатковим зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Позовні вимоги банку до спадкоємців боржника і поручителів залишені без розгляду на підставі заяви позивача, а відтак відсутнє провадження, у межах якого поручителі могли б захищати свої інтереси, а не ініціювати окремі позовні вимоги про визнання поруки припиненою. Передбачений у пункті 1 частини другої статті 16 ЦК України спосіб захисту цивільних прав та інтересів може стосуватися визнання як наявності права, так і його відсутності. Визнання права у позитивному значенні (визнання існуючого права) та у негативному значенні (визнання відсутності права та відповідного йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у юридичній визначеності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.14) та від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункти 54-56)). Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише тоді, якщо ця невизначеність триває, суд не розглядає ініційований кредитором для захисту його прав спір із боржником і не вирішив цей спір раніше (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц). Саме за цих умов боржник (поручитель) може звернутися до суду з позовом про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим), зокрема про визнання поруки припиненою, і такий спосіб захисту буде належним та ефективним. У разі задоволення цього позову суд у резолютивній частині визнає відсутнім право вимоги кредитора за договором поруки, зокрема визнає поруку припиненою, а не припиняє поруку (вищевказане узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 4 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14). Враховуючи наведене, суд вважає, що доводи зустрічних позовів [PERSON] і [PERSON] щодо припинення зобов`язання за договором поруки від 16.08.2006 № П(00)38-06, укладеним між АБ «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», та [PERSON] , та за договором поруки від 16.08.2006 № П(00)39-06, укладеним між АБ «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», та [PERSON] , знайшли своє підтвердження, що є підставою для задоволення їх позовів з наведених вище підстав.

Outcome: approved