Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

[PERSON] 14.03.2024 року звернулась з позовом до Вуляр Конта [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що шлюб з відповідачем зареєстрували 01.09.2020 р. Від шлюбу дітей немає. Спір щодо поділу майна подружжя відсутній. Причиною розірвання шлюбу є наступне, протягом подружнього життя у них виникали сварки і суперечки причиною яких була несумісність характерів та різна ментальність. У них відсутнє взаєморозуміння, втрачено почуття любові та поваги один до одного. З вересня 2022 року шлюбні відносини фактично припинені, разом не проживають, не спілкуються, не підтримують подружніх відносин. Відповідач проживає у Франції. Надання строку на примирення не потрібно, подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Позивач просить суд винести рішення яким шлюб з відповідачем розірвати. В судове засідання позивачка не з`явилась, її представник подав до суду заяву про слухання справи без їх участі, строк на примирення просить не надавати, позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю та не заперечив щодо їх задоволення. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони зареєстрували шлюб 01.09.2020 р. Кам`янець-Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), актовий запис № 436. Дітей від шлюбу немає. З вересня 2022 р. сторони не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо. Позивач миритися з відповідачем не бажає оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 56 Закону України «Про міжнародне приватне право», форма та порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається правом України. Статтею 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно п. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначається правовий статуста закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців. У\~ст.18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства`визначено права у шлюбних і сімейних відносинах», зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України. Згідно рекомендації Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про правона шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, Верховний Суд України зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на території України, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України. На час розгляду даної справи судом\~це норми ст.ст.27,28 ЦПК України в новій редакції 2017 року. Таким чином,\~розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між собою в Україні здійснюється за законом України. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зст.112СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо\~буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються з вересня 2022 року, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо, оскільки відповідач виїхав до Франції, втрачено почуття любові та довіри, спору щодо поділу спільного майна не існує. Відповідач вимоги позивача про розірвання шлюбу визнав, про що вказав в своїй заяві до суду. На підставі викладеного, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved