Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № 2000550475 в розмірі 20842,20 грн. та понесені судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 2000550475. 28.06.2023 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 28/06/23, у відповідності до умов якого АТ «ОТП Банк» передає (відступає), а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає право грошової вимоги, що належить АТ «ОТП Банк». Відповідно до Реєстру боржників №2 до Договору факторингу №28/06/23 від 28.06.2023 ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 22000550475: у сумі 20842,20 грн., з яких: 14478,40 грн. - загальна сума боргу по тілу; 6363,80 грн. - загальна сума боргу по відсотках. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 28.06.2023 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Позивач вважає, що відповідач порушила умови вищевказаного договору, не виконала покладені на себе зобов`язання, в результаті чого в останньої виникла заборгованість з його виконання, а тому просить суд стягнути з відповідача суму боргу за кредитним договором. 09.05.2024 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Аргументуючи свою позицію тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів для підтвердження позовних вимог, а свої зобов`язання за кредитним договором № 2000550475 вона виконала згідно графіку платежів від 21.08.2012 в повному обсязі та в неї немає заборгованості з виконання кредитного договору. Також зазначає, що розрахунок заборгованості, який наданий позивачем для підтвердження факту наявності в неї заборгованості, не може підтверджувати вказаний факт, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом. Разом тим, позивачем не надано доказів про повідомлення її про перехід права вимоги до іншого кредитора. Крім того, просила застосувати строк позовної давності, оскільки позивачем порушено строк на звернення до суду. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 21.08.2012 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №2000550475, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредит у відповідності до умов кредитного договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним кредитним договором та Додатком №1 «Графік платежів», що є його невід`ємною частиною, а також виконувати умови кредитного договору. Згідно п. 1.1 кредитного договору №2000550475 відповідач отримала кредит на загальну суму 11200 грн., з них: 10000 грн. на споживчі цілі; 1200 грн. на придбання послуг у продавця. Строк кредиту 24 місяці, з 21.08.2012 р. по 21.08.2014 р. Розмір процентної ставки 17% річних. Також, п. 1.4.4. передбачено, що за обслуговування кредиту позичальник щомісяця, одночасно з погашенням сум кредиту і процентами, сплачує комісію, розмір якої зазначений в Графіку платежів. 21.08.2012 відповідачем було підписано додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту №2000550475 від 21.08.2012, а саме Графік платежів, з якого вбачається, що загальна вартість кредиту становить 17727,01 грн. Свої зобов`язання за кредитним договором №2000550475 від 21.08.2012 АТ «ОТП Банк» виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі 10000 грн., що підтверджується заявкою на видачу готівки №11 від 21.08.2012. 28.06. 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (Фактор) та АТ «ОТП Банк» (Клієнт) укладено договір факторингу №28/06/23, у відповідності до умов якого, АТ «ОТП Банк» передає, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» приймає право грошової вимоги, що належить АТ «ОТП Банк», і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між АТ «ОТП Банк» і боржниками, в розмірі Портфеля заборгованості. Відповідно до витягу з реєстру боржників №2 від 28.06.2023 року до договору факторингу №28/06/23 від 28.06.2023 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20842,20 грн., з яких: 14478,40 грн. - загальна сума боргу по тілу, 6363,80 грн. - загальна сума боргу по відсоткам. Як вбачається з долученого представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором № 400550475 від 21.08.2012, заборгованість за вказаним договором становить 20842,20 грн., з яких 14478,40 грн. сума боргу по тілу кредиту; 6363,80 сума боргу по відсотках. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на наступне. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Суд зазначає, що згідно із ст. 526, 1049 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, позивач набув права грошової вимоги до відповідача по вищевказаним кредитним договорам. За встановлених обставин справи суд вважає, що між сторонами виникли цивільні правовідносини врегульовані ст.ст. 509, 526, 547, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У разі прострочення відповідачем повернення чергової частини кредитних коштів позивач має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. За невиконання зобов`язання може бути встановлена відповідальність у виді пені і штрафу. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] була ініціатором укладання кредитного договору, звернувшись 21.08.2012 до АТ «ОТП Банк» з Анкетою-заявою на отримання кредиту, де зазначила бажаний розмір споживчого кредиту, надала необхідні для укладання договору особисті дані, зокрема, реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані. Договір про надання споживчого кредиту №2000550475 від 21.08.2012, графік платежів» підписані відповідачем, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, уклавши його відповідно до вимог закону. Разом з тим, відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Суд вважає такі доводи відповідача безпідставними виходячи з наступного. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частиною 1 статті 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної довності укладається у письмовій формі. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, за змістом ст.ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строкукредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі N 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі N 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі N 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі N 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі N 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі N 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2462цс16. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строкукредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Такий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 № 444/9519/12. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором, останню плату за кредитом відповідачем було здійснено 20.01.2022 у сумі 600 грн., позивач звернувся до суду з позовом 01.04.2024 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, у зв`язку з чим доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності до заявлених позовних вимог, суд вважає безпідставними. Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, ст. 76 ЦПК України. За доводами позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором № 400550475 від 21.08.2012 становить 20842,20 грн., з яких 14478,40 грн. сума боргу по тілу кредиту; 6363,80 грн. сума боргу по відсотках. З таким розрахунком позивача неможливо погодитися, адже тіло кредиту становить 11200 грн., та що саме включає у себе вказана позивачем сума у розмірі 14478,40 грн. судом не встановлено. Крім того, нарахування відсотків у розмірі 6363,80 грн. не підтверджено належним розрахунком таких нарахувань. Також, з долученого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачкою було внесено 85919,12 грн. в рахунок погашення заборгованості. Вказаний розрахунок заборгованості не співпадає з наданим позивачем розрахунком заборгованості до позову. Крім того, встановити порядок розрахунку суми заборгованості відповідача не можливо. Відтак, позивачем не підтверджено належним розрахунком суми заборгованості відповідача за договором № 400550475 від 21.08.2012, що тягне за собою неможливість стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача у розмірі 20842,20 грн. та відсутність можливості судом здійснити перерахунок заборгованості. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення Відповідно до приписів ч. 1, 2, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені судові витрати залишаються за стороною позивача.

Outcome: dismissed