Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. Зі змісту позовної заяви вбачається, що між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2038427346, на підставі якого [PERSON] надано кредит та відкрито кредитний рахунок. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість: за кредитним договором № 2038427346 у загальному розмірі 6\~174 грн. 56 коп., з яких: 5\~167 грн. 25 коп. загальна сума боргу по тілу кредиту; 0 грн. 87 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 1006 грн. 44 коп. заборгованість зі сплати комісії за обслуговування кредиту, а також за картковим рахунком № [NUMBER] , який було відкрито в межах кредитного договору № 2038427346, в сумі 27\~406 грн. 48 коп., з яких: 17\~001 грн. 10 коп. заборгованість по тілу кредиту; 10\~405 грн. 38 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом. 13.10.2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 13/10/23, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» отримало право вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором. З моменту отримання права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» жодних нарахувань на існуючу заборгованість не здійснювало. Враховуючи вищевикладене, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором, вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 12.09.2024 року провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом подачі заяв по суті справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. У позовній заяві представником позивача заявлено клопотання, в якому висловлено прохання щодо проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на ухвалення заочного рішення суду. На момент ухвалення судового рішення від сторони позивача будь-яких інших заяв, клопотань не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судових засідань [PERSON] повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за його останньою офіційно зареєстрованою адресою проживання, а також шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України відповідно до вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України. Як встановлено судом за результатами перевірки стану поштового відправлення, копію ухвали суду від 12.09.2024 року разом з копією позовної заяви та додатками до неї, а також судовою повісткою про виклик до суду не було вручено [PERSON] за зареєстрованим місцем його проживання, а поштове відправлення повернуто до суду у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Про причини неявки [PERSON] не повідомив, станом на момент ухвалення судового рішення від відповідача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані в будь-який інший спосіб не надходило жодних заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд звертає увагу, що положення чинного процесуального законодавства не передбачають обов`язку суду, в якого відсутні відомості щодо місця проживання чи перебування учасника справи, крім як відомостей про офіційно зареєстроване місце проживання/перебування, повторно направляти судові повістки про виклик до суду. Повернення поштового відправлення з відміткою про закінчення строку зберігання, яке відправлялася за офіційно зареєстрованою адресою проживання відповідача, що є єдиними відомостями про його проживання, які перебувають у володінні суду, є належним виконанням суду свого процесуального обов`язку щодо повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання, а відповідно вважається належним чином повідомленням особи про проведення судового розгляду. У Постанові КЦС ВС від 23.01.2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що листи, що повернулися з відміткою/довідкою поштового відділення про причину повернення «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, якщо їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або на адресу місця реєстрації фізичної особи чи адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Таким чином, відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, оскільки [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 15.12.2021 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2038427346 (а.с. 7-9). Кредитний договір особисто підписаний [PERSON] та уповноваженим представником банку з проставленням печатки юридичної особи. З аналізу тексту кредитного договору № 2038427346 від 15.12.2021 року вбачається, що він складається з двох частин: безпосередньо з кредитного договору, який стосується надання грошових коштів у якості кредиту, а також заявианкети про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК», яка стосується відкриття поточного (карткового) рахунку. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2038427346 від 15.12.2021 року. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору № 2038427346 від 15.12.2021 року (а.с. 7) АТ «ОТП БАНК» зобов`язалося надати [PERSON] кредит, а [PERSON] зобов`язався отримати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, а також інші платежі, передбачені договором. Відповідно до Розділу 1 кредитного договору № 2038427346 від 15.12.2021 року (а.с. 7) між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було погоджено надання кредиту на наступних умовах: загальний розмір кредиту 8387 грн. 00 коп., з яких 7897 грн. 00 коп. для придбання товару у продавця ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ: 36962487) шляхом перерахування коштів безпосередньо продавцю, а 490 грн. 00 коп. зараховуються банком на оплату додаткових послуг; строк кредитування 15 місяців з кінцевим терміном повернення кредиту 15.03.2023 року; щомісячна комісія за управління кредитом у розмірі 3% від суми кредиту з пільговим періодом; обов`язок внесення [PERSON] першого внеску у розмірі 1500 грн. 00 коп.; фіксована процентна ставка у розмірі 0,01 % річних. Додатком до кредитного договору № 2038427346 від 15.12.2021 року є паспорт споживчого кредиту (а.с. 10) та Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (а.с. 11), які особисто підписані [PERSON] та містять вичерпну інформацію щодо специфікації кредитного продукту, який надається [PERSON] , зокрема, інформацію щодо загальної вартості кредиту, загальних витрат за кредитом, реальної річної процентної ставки, розміру щомісячного платежу, порядку його формування та сплати. Крім того, вказані документи містять інформацію щодо виду та переліку послуг банку, за надання яких встановлено щомісячну комісію. Відповідно до специфікації до кредитного договору (а.с. 13) АТ «ОТП БАНК» було погоджено надання [PERSON] кредиту на вищезазначених умовах. Таким чином, суд вважає доведеним, що 15.12.2021 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2038427346 від 15.12.2021 року, на підставі якого між ними виникло кредитне зобов`язання на вищезазначених умовах. 15.12.2021 року ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ: 36962487) виставлено рахунок-фактуру № СФРКН-0001659050 (а.с. 16) на придбання 9 видів товарів на загальну суму 9\~397 грн. 00 коп. з першим внеском 1500 грн. 00 коп. З фіскального чеку № 3000359159 від 15.12.2021 року (а.с. 17), виданого ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ: 36962487), судом встановлено, що 15.12.2021 року ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» здійснило продаж вищезазначених 9 видів товарів [PERSON] . Розрахунок за договором купівлі-продажу здійснювався шляхом внесення [PERSON] першого внеску у розмірі 1500 грн. 00 коп. (готівкою) та шляхом безготівково перерахування АТ «ОТП БАНК» кредитних коштів у розмірі 7897 грн. 00 коп. Таким чином, судом встановлено, що АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання за кредитним договором № 2038427346 від 15.12.2021 року виконало у повному обсязі, перерахувавши погоджену суму грошових коштів у розмірі 7\~897 грн. 00 коп. на користь вказаного у договорі продавця ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ: 36962487) з метою оплати [PERSON] повної вартості придбаних товарів. У свою чергу, [PERSON] забезпечив внесення першого внеску у розмірі 1500 грн. 00 коп. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2038427346 від 15.12.2021 року (а.с. 18) судом підтверджено, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати процентів та щомісячної комісії у повному обсязі не виконав, здійснивши лише часткове погашення тіла кредиту. Таким чином, судом встановлено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання за кредитним договором № 2038427346 від 15.12.2021 року. Судом встановлено, що 13.10.2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 13/20/23 (а.с. 20-21), відповідно до п. 1.1 якого АТ «ОТП БАНК» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло право грошової вимоги і стало кредитором за кредитними договорами в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно до п. 6.2.3 договору факторингу № 13/20/23 від 13.10.2023 року (а.с. 20-21) право вимоги переходить до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з моменту підписання сторонами цього договору. З витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 13/10/23 від 13.10.2023 року (а.с. 22) судом встановлено, що АТ «ОТП БАНК» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2038427346 від 15.12.2021 року у розмірі 6\~174 грн. 56 коп., з яких: 5\~167 грн. 25 коп. заборгованість за тілом кредиту; 0 грн. 87 коп. заборгованість зі сплати процентів; 1006 грн. 44 коп. заборгованість за комісією. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таким чином, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України). У Постанові ВС від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним отримання ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2038427346 від 15.12.2021 року. Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). Враховуючи погоджені сторонами умови кредитування у кредитному договорі № 2038427346 від 15.12.2021 року (а.с. 7-8), погоджений сторонами графік платежів за кредитним договором (а.с. 11), судом встановлено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснено в межах строку кредитування, а нарахування щомісячної комісії здійснено з урахуванням погодженого сторонами пільгового періоду щодо її не нарахування. У зв`язку з цим суд вважає наданий розрахунок заборгованості обґрунтованим та правильним. У зв`язку з цим позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 6 174 грн. 56 коп. за кредитним договором № 2038427346 від 15.12.2021 року підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення заборгованості за картковим рахунком № [NUMBER] . Зі змісту заяви-анкети про надання банківських послуг, яка є частиною кредитного договору № 2038427346 від 15.12.2021 року (а.с. 7-8), вбачається, що [PERSON] також висловлює бажання на оформлення поточного (карткового) рахунку. При цьому у самій заяві-анкеті деталізація інформації щодо карткового рахунку містить відомості лише щодо валюти рахунку. Колонки щодо типу картки, номеру карткового рахунку, тарифного пакету є пустими. Крім того, зі змісту заяви-анкети вбачається, що у відповідних відмітках банку (а.с. 8) відсутнє погодження уповноваженої особи та головного бухгалтеру банку на відкриття карткового рахунку [PERSON] . Так само матеріали позовної заяви, на відміну від погодження надання кредиту за кредитним договором № 2038427346 від 15.12.2021 року, не містять будь-якого погодження на відкриття [PERSON] карткового рахунку, його номеру та умов обслуговування. Положеннями розділу 3 заяви-анкети про надання банківських послуг (а.с. 8) передбачено, що АТ «ОТП БАНК» встановлює до картки кредитну лінію з фіксованою процентною ставкою в 5% в місяць, а впродовж пільгового періоду 0,01% річних. При цьому конкретний розмір встановленого кредитного ліміту не зазначається. Крім того, суд звертає увагу, що положеннями паспорту споживчого кредиту (а.с. 10) в частині встановлення кредитного ліміту сторонами погоджено, що розмір кредитного ліміту складає 0 грн. За договором факторингу № 13/10/23 від 13.10.2023 року (а.с. 20-23) слідує, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» отримало від АТ «ОТП БАНК» право вимоги до [PERSON] право вимоги за картковим рахунком № [NUMBER] , відкритого в межах кредитного договору № 2038427346, у розмірі 27\~406 грн. 48 коп. Разом з тим, суд звертає увагу, що суд звертає увагу, що аналіз конструкції договору позики, передбаченої ст. 1046 ЦК України, дає можливість зробити висновок, що договір позики є реальним договором, тобто вважається укладеним з моменту отримання позичальником у речей, визначених родовими ознаками, зокрема, обумовленої сторонами договору суми грошових коштів. У свою чергу аналіз конструкції договору кредиту, передбаченої ст. 1054 ЦК України, дає можливість зробити висновок, що кредитний договір має конструкцію консенсуального договору, тобто вважається укладеним з моменту погодження сторонами всіх істотних умов такого договору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в аспекті доведення позивачем факту укладення кредитного договору та отримання права вимоги за ним саме на кредитора покладається обов`язок доведення належного виконання свого зобов`язання за кредитним договором, тобто доведення факту надання позичальнику обумовленої суми грошових коштів. Відсутність доказів надання суми кредиту у власність позичальника, зокрема, шляхом перерахування визначеної суми грошових коштів на його картковий рахунок чи в інший погоджений спосіб, за відсутності інших обставин (наприклад, поведінки позичальника, що підтверджує факт визнання ним отримання кредитних коштів, сплати заборгованості тощо), не дає можливість зробити висновок, що кредитор належним чином виконав своє зобов`язання за кредитним договором, а відповідно не дає можливість зробити висновок про отримання позичальником погодженої суми кредиту, що у свою чергу не дає можливості зробити висновок про наявність правових підстав для виникнення заборгованості. Вказаний висновок, зокрема, відображено у Постанові КЦС ВС від 29.01.2020 року у справі № 755/18920/18. У зв`язку з цим суд звертає увагу, що матеріали позовної заяви не містять підтвердження відкриття карткового рахунку на ім`я [PERSON] , номеру такого рахунку, підтвердження встановлення на цьому рахунку кредитного ліміту та його конкретного розміру. Крім того, матеріали позовної заяви не містять будь-якого доказового підтвердження того факту, що [PERSON] , маючи відповідний картковий рахунок з кредитним лімітом, використовував надані йому кредитні кошти, зокрема, відсутня виписка по особовому рахунку [PERSON] , з якої б вбачався факт використання коштів кредитного ліміту. У свою чергу, ані положення самої заяви-анкети про надання банківських послуг, ані наданий розрахунок заборгованості за картковим рахунком, ані будь-які інші матеріали позовної заяви не дають можливості підтвердити, що на ім`я [PERSON] було відкрито картковий рахунок з відповідним номером, про стягнення заборгованості за яким стосуються позовні вимоги, що на цьому рахунку було встановлено кредитний ліміт конкретного розміру та що [PERSON] здійснював використання кредитних коштів на цьому рахунку, що могло б призвести до утворення заборгованості. Таким чином, з наявних матеріалів справи не вбачається наявності підстав для покладення на [PERSON] обов`язку з погашення заборгованості за картковим рахунком № [NUMBER] , принаймі з огляду на відсутність будь-яких доказів, які б підтверджували належність цього рахунку [PERSON] . Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за картковим рахунком № [NUMBER] , слід відмовити. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (3028 грн. 00 коп.), витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцезнаходженням їх, забезпеченням доказів (1514 грн. 00 коп.). Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У випадках, коли сума витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що в межах даної справи докази не витребувалися, заходи забезпечення доказів не вживалися. Будь-якого документального підтвердження щодо проведення огляду доказів за місцем їх знаходження та понесення у зв`язку з цим судових витрат позивачем не надано. З урахуванням цього суд не вбачає підстав для відшкодування на користь позивача заявлених ним судових витрат у розмірі 1514 грн. 00 коп., понесених ним у зв`язку з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів. Зважаючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на розмір задоволених вимог відносно розміру заявлених вимог, то на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 557 грн. 15 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial