Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

17 липня 2023 року позивач звернулась до суду з позовом та просила надати додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном в чотири місяці. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла бабуся позивачки [PERSON] , після смерті\~якої залишилася\~спадщина у\~вигляді однокімнатної\~квартири загальною\~площею 34,7\~кв.м.,\~житловою площею\~17,4\~кв.м.,\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~13\~листопада 2007\~року спадкодавець\~ [PERSON] зробила\~розпорядження на\~випадок своєї\~смерті та\~заповідала своїм\~онукам \~ [PERSON] та\~ [PERSON] квартиру\~ [ADDRESS] у\~рівних частках,\~про що\~було вчинено\~заповіт який\~посвідчено державним\~нотаріусом Третьої\~одеської державної\~нотаріальної контори\~Глуханчук І.В.\~13.11.2007\~року та\~зареєстровано в\~реєстрі за\~№4-398. 24 лютого 2022 року розпочалася збройна агресія російської федерації проти України, того ж дня Указом №64-2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Верховною Радою, було введено в Україні військовий стан. У зв`язку з початком збройної агресії проти України та у зв`язку з початком військових дій, позивачка [PERSON] виїхала за межі України спільно зі своєю малолітньою донькою, якій було менше чотирьох\~років,\~як біженці. У пошуках\~захисту та\~притулку позивачка,\~починаючи з\~березня 2022\~року,\~тривалий час\~пересувалася Європою.\~І тільки\~у травні\~2022\~року прибула\~до Ісландії,\~де почала\~оформлювати необхідні\~документи для\~отримання тимчасового\~захисту. Після проходження\~усіх перевірок\~та необхідних\~процедур,\~Ісланським управлінням\~міграції,\~майже через\~рік,\~було прийнято\~рішення про\~надання статусу\~тимчасового захисту\~відповідно до\~ст.\~44\~закону Ісландії\~«Про іноземців». Не маючі\~відповідних документів\~та у\~зв`язку з\~неможливістю отримати\~відповідні консульські\~послуги,\~у зв`язку\~з їх\~віддаленістю,\~та у\~зв`язку з\~неможливістю прибути\~до України,\~щоб не\~порушувати умови\~перебування у\~державі,\~яка надає\~захист,\~позивачка пропустила\~строк на\~прийняття спадщини.\~ID-картки\~були отримані\~23\~березня 2023\~року.\~Але,\~і після\~цього позивачка\~не могла\~подати заяву\~про прийняття\~спадщини,\~оскільки у\~малолітньої доньки\~позивачки \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~було встановлено\~важкий медичний\~діагноз у\~вигляді аутизму,\~розумової відсталості\~з когнітивними\~розладами розумової\~діяльності,\~про що\~18\~грудня 2023\~року було\~видано відповідний\~медичний висновок. Таким чином, усі сили позивачки були спрямовані на стабілізацію стану здоров`я дитини. Стан здоров`я дитини, її когнітивні розлади, неможливість адаптуватися у новому соціальному середовищі робило неможливим пересування матері без дитини до будь-якого іншого місця у межах держави, що її прийняла. Тим більш, що далека відстань між державою перебування позивачки та Україною, та неможливість прибути до України особисто, ускладнювали можливість пошуку нотаріуса та своєчасного звернення до нотаріуса з відповідною заявою, ускладнювали можливість надіслання відповідних документів поштою, що привело до пропуску строків на звернення з заявою про прийняття спадщини. Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Варави Катерини Валеріївни від 22.05.2024 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини. Роз`яснено, що спадкоємець має право звернутися із позовом до суду за визначенням додаткового строку для прийняття спадщини. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді\~від 05\~червня 2024\~року провадження\~у справі\~було відкрито,\~ призначено підготовче\~ судове засідання\~ та витребувано \~у приватного\~ нотаріуса Одеського\~ міського нотаріального\~округу Варави Катерини Валеріївни належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 26.06.2024 року засобами поштового зв`язку до канцелярії суду від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Варави Катерини Валеріївни надійшла належним чином завірена копія спадкової справи, заведена після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 08.07.2024 року з ініціативи суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Одеську міську раду. 01.08.2024 року до канцелярії суду надійшли пояснення від представника позивача [PERSON] [PERSON] . 07.10.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання, призначеного на 08.10.2024 року, без участі представника позивача, проти закриття підготовчого судового засідання та призначення розгляду справи по суті не заперечувала. В подальшому ухвалою суду від 08.10.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання, призначене на 18.10.2024 року, з`явилася представник позивача [PERSON] [PERSON] , позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився,сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Судова кореспонденція, скерована на ім`я [PERSON] а повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою. Частиною 8\~ ст. 128 ЦПК України\~передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Представник третьої особи Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини нявки суду не повідомив. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст.\~223\~та ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала представник позивача по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Цивільним Кодексом України. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 25.03.2022 року. [PERSON] зробила розпорядження на випадок своєї смерті та заповідала своїм онукам [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] у рівних частках, про що було вчинено заповіт який посвідчено державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Глуханчук І.В. 13.11.2007 року та зареєстровано в реєстрі за №4-398. Зазначена квартира належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням Житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів 12 січня 1995 року, за №19-3100, зареєстрованого у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості у реєстровій книзі №115пр, на стор. 196, під реєстровим №298 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2001 року, виданого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Пучковою І.А. та зареєстрованого у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості у реєстровій книзі 408пр, на стор. 43, під реєстровим №298. Згідно копії свідоцтва про народження від 18.11.1987 року, серії [NUMBER] позивачки її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження від 12.03.1965 року, серії [NUMBER] [PERSON] його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] Згідно копії Свідоцтва про шлюб від 02.09.2016 року, серії [NUMBER] позивачка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Позивачем до матеріалів справи надано довідки щодо лікування дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно медичної документації дитині з 2018 року проводилися обстеження головного мозку - декілька разів проводилося УЗД головного мозку, нейросонографія, єхокардіографія, УЗД артерій голови та шиї, електроенцефалограма, під час яких були встановлені наступні діагнози: Розширення порожнини прозорої перегородки; Відкрите овальне вікно 2,2 мм.; Синдром підвищеного нервово-рефлекторного збудження; Синдром рухових порушень; Сенсо-моторна алалія; Затримка темпів мовленнєвого розвитку; Затримка психомовленевого розвитку; Недорозвинення мови 1-го рівня, що було встановлено також оглядом окремих спеціалістів. Із пояснень позивача та допитаних у судовому засіданні свідків, вбачається, що стан дитини у цей період до лютого 2022 року був важким, а саме: надлишкова емоційність, велика агресія, повне нерозуміння зверненої мови, відсутність будь-якої реакції на ім`я або звернення, відсутність сну, а також постійні приступи, які супроводжувалися нанесенням серйозних тілесних ушкоджень собі, оточуючім людям, предметам та повна відсутність мови. З письмових пояснень позивачки вбачається, що двічі вона пробувала влаштувати дитину до дитячого садочку, спочатку до державного, потім до приватного. Але у зв`язку з повною неможливістю соціалізуватися, завдання шкоди іншим дітям, постійні приступи та припадки, дитину їй повернули. Також позивачка не могла влаштуватися на роботу та залишити дитину на виховання будь-кому. З письмових пояснень позивачки та показань свідків вбачається, що з початку бойових дій та обстрілів м. Одеси, від вибухів, різких звуків сирени стан дитини значно погіршився. Дитина постійно знаходилася в стані нервової напруги, приступи та істеричні напади збільшилися. Почали скаржитися сусіди, викликати поліцію, швидку допомогу. Знаходження у м. Одесі за таких обставин було неможливим. Тому позивачка з дитиною була вимушена виїхати з м. Одеси. 22 березня 2022 року позивачка з дитиною перетнула кордон України у напрямку Румунії та через Румунію і Угорщину прибула до Австрії до міста Відень. У Відні, враховуючі важкий стан дитини, був проведений попередній огляд педіатра, встановлено попередній діагноз аутизм та у зв`язку з відсутністю програм лікування таких важких дітей як [PERSON] , позивачці було запропоновано виїхати до Ісландії до міста Рейкявик у зв`язку з тим, що тільки в Ісландії їх могли прийняти з таким станом дитини та там існує програма реабілітації та лікування для таких важких дітей - програма АБА та ПЄКС. З прибуттям до Рейкявику у квітні 2022 року позивачка почала процес оформлення документів, оскільки без них немає можливості отримати медичну допомогу та будь-які послуги окрім соціальних. У травні 2022 року через соціального представника позивач отримала доступ до педіатра, який призначив дитині снодійне, а позивачку направив на лікування до психолога. Після чого призначено спеціального соціального правника для дітей з інвалідністю. З червня по серпень 2022 року позивачка переїзжала з місця на місце в пошуках соціального житла. З вересня 2022 року по березень 2023 року дочку позивачки прийнято до спеціалізованого державного дитячого садочку. Позивачка зазначала, що постійні істеричні стани, нервові напади та зриви, позбавляють дитину можливості перебувати у садочку більш ніж дві години. Євангеліні призначається спеціалізована медична комісія у складі: педіатр, невролог, фізіотерапевт, нефролог, спеціалізовані педагогі для дітей з порушенням аутичної системи та розумовою відсталістю, психолог, психіатр. В березні 2023 року, за наслідками діяльності медичної комісії та обстеження у діагностичному центрі, [PERSON] , [INFO] , дитині надано медичний висновок, яким встановлено діагноз важкий аутизм, розумова відсталість та ін. У грудні\~2023\~року отримано\~повторний медичний\~висновок про\~підтвердження медичного\~діагнозу. За зазначеним висновком дитині встановлена інвалідність. У лютому 2024 року [PERSON] було надано окремий транспорт для інвалідів, оскільки пересування громадським транспортом є неможливим. У квітні 2024 року схвалено заявку про зарахування дитини до спеціалізованої школи «Клетаскол». З квітня 2023 року позивач має неповну зайнятість як «шкільний асистент». Позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, засобами поштового зв`язку, у березні 2024 року, яка надійшла до нотаріуса у травні 2024 року. Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Варави Катерини Валеріївни від 22.05.2024 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини. Роз`яснено, що спадкоємець має право звернутися із позовом до суду за визначенням додаткового строку для прийняття спадщини. У судовому засіданні, призначеному на 18.10.2024 року, були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] пояснила, що є свекрухою позивачки. 22.03.2022 року [PERSON] виїхала за межі України, а, наступного дня [INFO] , померла її бабуся [PERSON] . Похованням бабусі займався вітчим позивачки - [PERSON] . [PERSON] про смерть бабусі ніхто не повідомив, оскільки позивачка знаходилася в тяжкому психологічному стані. Дитина позивачки знаходилася в стані нервової напруги, вона не спала, мала істеричні напади. Про смерть бабусі [PERSON] повідомили в листопаді 2023 року. [PERSON] пояснив суду, що є вітчимом [PERSON] . Він не повідомив позивачку про смерть бабусі, оскільки не хотів наносити їй психологічну травму, розуміючи, що приїхати до України на поховання вона не зможе. Зазначив, що в квітні 2022 року він заходив до нотаріальної контори, де йому повідомили, що перебіг строків для прийняття спадщини зупиняється на час дії воєнного стану. У зв`язку з чим, свідок вважав, що [PERSON] зможе звернутися із заявою про прийняття спадщини після вирішення питань, пов`язаних з лікуванням дитини та проживанням за кордоном. Про смерть бабусі [PERSON] повідомили в листопаді 2023 року. Відповідності до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 2 статті 1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин 1, 2 статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, що передбачено частиною 3 статті 1272 Цивільного кодексу України. Як зазначено у Пленумі Верховного Суду України, а саме пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності Цивільним кодексом України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина 2 статті 1272 Цивільного кодексу України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 Цивільного кодексу України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». В редакції постанови № 164 від 06 березня 2022 року було установлено, що перебіг строків на для прийняття спадщини зупиняється на час дії воєнного стану. В редакції постанови № 164 від 29 червня 2022 року, яка діяла до 19 червня 2023 року, було установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Разом з тим, 25 січня 2023 року Верховний Суд у справі №676/47/21 зробив висновок, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж Цивільний кодекс України, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (частина 2 статті 4 Цивільного кодексу України). Виходячи з виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, в статті 4 Цивільного кодексу України встановлено повний перелік нормативно-правових актів, якими можуть регулюватися цивільні відносини. Крім Конституції України, Цивільного кодексу України та інших законів України, цивільні відносини можуть регулюватися, за загальним правилом, лише такими підзаконними актами, як: акти Президента України, видані у випадках, установлених виключно Конституцією України; постанови Кабінету Міністрів України, що не суперечать положенням Цивільного кодексу України та інших законів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням Цивільного кодексу України, або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України або іншого закону. Інші органи державної влади України та органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативні акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, установлених Конституцією України та законом. Таким чином можливість видання актів цивільного законодавства на підзаконному рівні для зазначених органів суттєвим чином обмежена. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (стаття 1270 Цивільного кодексу України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви які про прийняття спадщини (стаття 1272 Цивільного кодексу України). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (частина 1 статті 1273 Цивільного кодексу України). Установити, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини (пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Отже, виходячи із зазначених правових висновків щодо застосування норм права, які відповідно до вимог частини 4 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для застосування, [PERSON] , звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , пропустила шестимісячний строк, встановлений чинним законодавством, для прийняття спадщини після смерті бабусі і має право на звернення до суду з позовною вимогою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до частин 1, 3 статті 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже судом встановлено, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин: - у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та веденням бойових дій, вона разом з дитиною виїхала за межі України; - позивачка не знала про смерть спадкодавця; - дитина позивачки потребувала спеціального догляду та лікування. Суд звертає увагу на те, що в умовах воєнного стану пріоритетним є життя людей, а особливо дітей. Позивачка була зайнята тим, що намагалась захистити свою дитину від обстрілів та неможливості жити в таких умовах, тому це було першочергове для неї і саме через воєнний стан вона не змогла подати заяву до нотаріуса. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. При цьому, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст. 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 зазначено, що відповідно до частини третьоїстатті 1272\~ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 року у справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті\~22,\~57,\~58,\~94\~та\~152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивачкою наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті бабусі і слід визначити строк у межах передбаченого законом загального терміну шести місяців і таким достатнім строком є чотири місяці, перебіг якого рахується після набрання рішенням законної сили. Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому\~статтею 1269 ЦК, звернувшись до нотаріальної контори, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. З огляду на викладене, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. На підставі викладеного і

Outcome: approved