Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пункт 1 частини першої\~ст.315 ЦПК України\~визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. У даній справі судом встановлено, що 20.04.1935 року відділом актів громадянського стану Народного комісаріату внутрішніх справ УСРР зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Прізвище подружжя після укладання шлюбу [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються копією архівного запису про шлюб №52. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина жіночої статі [PERSON] , що підтверджується архівною довідкою від 08.03.2024 №3-564/0/217-24. [PERSON] \~(жіноче ім`я) ; [PERSON] , українська ;\~ [PERSON] , українська ; Лена, українська ;\~Єлєна, церковнослов`янська ; Helena, чеська. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина жіночої статі [PERSON] , що підтверджується архівною довідкою від 16.10.2024 №3-2909/0/217-24. Жіноче ім`я\~ [PERSON] . У народній мові Ївга, проте у радянські часи було внормовано винятково один варіант, майже дослівну транслітерацію з російської\~ [PERSON] (рос.\~Евгения\~« [PERSON] »). На той час були й інші подібні до чинного варіанти, такі як [PERSON] або [PERSON] . Сучасна українська транслітерація - "Yevheniia". Зменшувально-пестливі форми [PERSON] , [PERSON] . Тобто, судом встановлено, що у подружжя [PERSON] та [PERSON] за час подружнього життя народилося дві доньки [PERSON] та [PERSON] , які відповідно були рідними сестрами. 20.06.1960 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Кіровським ВДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Актовий запис №1170 витяг з Державного реєстру актів цивільного стану № 00045718840 від 27.06.2024). Після реєстрації шлюбу прізвище нареченої змінено на [PERSON] . 22.02.1962 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Ленінським ВДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Актовий запис №225 (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану № 00043622149 від 16.02.2024). Після реєстрації шлюбу прізвище нареченої змінено на [PERSON] . [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася дитина чоловічої статі [PERSON] . Актовий запис про народження №2606 від 01.11.1960 складений Кіровським ВРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00045717926 від 16.02.2024). [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася дитина жіночої статі [PERSON] . Актовий запис про народження №796 від 06.08.1971 складений Індустріальним ВРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00043621978 від 16.02.2024). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є двоюрідними братом та сестрою. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 11.10.2013. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 08.07.2020. Заявниця по справі [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 30.12.2020. У [PERSON] дітей не було. На момент смерті [PERSON] одружений не був. Відтак, судом, з сукупності проаналізованих доказів по справі, беззаперечно встановлено, що [PERSON] є племінницею [PERSON] , який народився [INFO] , а помер [INFO] , а отже у розумінні ч.1 ст. 1265 ЦК України заявниця є п`ятою чергою спадкоємців після його смерті. Оскільки, відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Судом також встановлено, що 26.08.2020 [PERSON] після смерті дядька звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Щетілової О.В. було відкрито спадкову справу №66314314, але за для належного оформлення своїх спадкових прав у неї виникла необхідність встановити факт родинних відносин з померлим [PERSON] . Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За\~ст.6 Європейської конвенції з прав людини\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги заявника є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved