Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

Адвокат Гайова А.С. в інтересах ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" 13.04.2024 року (в системі "Електронний суд") подала до Жмеринського міськрайонного суду даний позов, за вимогами якого просила стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором від 28.02.2021 року №3103922 в сумі 34083,78 грн, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.02.2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] було укладено кредитний договір №3103922 з використанням одноразового пароля, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 15000 грн, шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок. 13.09.2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" укладено договір відступлення прав вимоги №07Т, відповідно до умов якого ТОВ "МІЛОАН" відступило ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" своє право грошової вимоги за кредитним договором від 28.02.2021 року №3103922, а відповідно ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Згідно вказаного договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою й становить 34083,78 грн, з яких 7589 грн - заборгованість за тілом кредиту; 25339,78 грн - заборгованість за відсотками; 1155 грн - заборгованість за комісійними винагородами. Позивачем, який набув право грошової вимоги, на адресу відповідача, зазначену у кредитному договорі від 28.02.2021 року №3103922 було направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ "МІЛОАН" до ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС", зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором. Не зважаючи на це, позичальник [PERSON] на виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором від 28.02.2021 року №3103922, у зв`язку з чим сторона позивача звернулася до суду з даним позовом (а.с.1-6). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 19.04.2024 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Як вбачається з довідки про доставку електронного документу (а.с.66) позивачу та його представнику 23.04.2024 року було доставлено до їх електронних кабінетів зазначену ухвалу про відкриття провадження у справі від 19.04.2024 року та представник позивача заздалегідь у позовній заяві просила справу розглянути у її відсутність, не заперечуючи щодо розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Надалі клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін сторона позивача не подавала. Відповідачу [PERSON] за адресою місця її проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с.64), надіслано копію ухвали про відкриття провадження в справі. При цьому, на адресу суду повернувся поштовий конверт з надісланими документами із зазначенням причини повернення "адресат відсутній за вказаною адресою", що у відповідності до вимог ч.7,8 ст.128 ЦПК України визначає вручення їй належним чином вказаних документів та завчасне інформування про розгляд справи судом. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року в справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву відповідачем не надано. Згідно довідки про доставку електронного документу (а.с.67) третій особі 23.04.2024 року було доставлено до її електронного кабінету зазначену ухвалу про відкриття провадження у справі від 19.04.2024 року, за наслідком чого пояснень чи клопотань третьої особи до суду не надійшло. Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Договору про споживчий кредит від 28.02.2021 року №3103922, укладеного між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] (а.с.15-18) відповідач отримала кредит в розмірі 15000 грн, строком на 30 днів. Комісія за надання кредиту 1155 грн, яка нараховується за ставкою 7,70% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 4725 грн, які нараховуються за ставкою 1,05% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідачем [PERSON] даний договір підписаний електронним підписом 28.02.2021 року (а.с.14). Укладений договір складається з графіку платежів за договором про споживчий кредит, паспорту споживчого кредиту №3103922 та анкети-заяви на кредит (а.с.14,15-18,19-20). Платіжним дорученням від 28.02.2021 року №40554494 (а.с.13) підтверджується перерахування коштів відповідачу [PERSON] в сумі 15000 грн. З виписки за кредитним договором №3103922 вбачається, що [PERSON] використовувала надані їй грошові кошти, а також здійснювала повернення тіла кредиту, сплату процентів та комісії за пролонгацію, востаннє 27.06.2021 року (а.с.9-11). Згідно копії договору факторингу від 13.09.2021 року №07Т (а.с.51-58) ТОВ "МІЛОАН" відступило ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" своє право грошової вимоги за кредитним договором №3103922 від 28.02.2021 року, а відповідно ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит №3103922 від 28.02.2021 року за період з 13.09.2021 року по 20.02.2024 року (а.с.28) за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість перед позивачем в загальній сумі 34083,78 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 7589 грн, заборгованості по відсоткам в сумі 25339,78 грн та заборгованості за комісійними винагородами в сумі 1155 грн. Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.27) підтверджується, що ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на надання фінансових послуг. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. Вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведений факт отримання відповідачем оспорюваного кредиту, що узгоджується із правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року в справі №755/18246/15-ц. Отримання вказаного оспорюваного кредиту також ні в який спосіб не заперечено відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.1 ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Як визначається ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до вимог ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року в справі №732/670/19, від 23.03.2020 року в справі №404/502/18, від 07.10.2020 року в справі №127/33824/19, від 16.12.2020 року в справі №561/77/19. З моменту отримання права вимоги до відповідача за кредитним договором ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" не здійснювало нарахування штрафних санкцій на суму заборгованості відповідача. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, встановив, що відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконала взяті на себе зобов`язання перед фактором ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС", до якого перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним між відповідачем і первісним кредитором, а тому приходить до висновку, що заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісійними винагородами на загальну суму 34083,78 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому позов підлягає задоволенню. Також пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду в розмірі 2422,40 грн (а.с.42), виходячи з обмеженої законом мінімальної ставки судового збору щодо вимог майнового характеру юридичної особи з відповідним коефіціентом щодо подачі позовної заяви в електронному суді. Ухвалюючи рішення в частині вимог позивача про відшкодування витрат за надану професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до вимог ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування, стороною позивача надано позивачем надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №11306/10 (а.с.37), довіреність від 07.12.2023 року (а.с.38), детальний опис робіт (наданих послуг) від 20.02.2024 року (а.с.40), акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 20.02.2024 року (а.с.25), договір про надання правової допомоги від 11.12.2023 року №42649746 (а.с.21-23) та додаткову угоду від 09.02.2024 року №002989001143 до договору про надання правової допомоги від 11.12.2023 року №42649746 (а.с.24). Оплата за вказаним договором про надання правової допомоги визначена зобов`язанням позивача сплатити гонорар на користь адвоката у розмірі 6000 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.05.2024 року в справі №205/5969/15-ц. Відповідачем [PERSON] належних обґрунтувань щодо неспівмірності зазначених витрат не представлено. З урахуванням задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність компенсації за рахунок відповідача також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн, сплата яких у вказаному розмірі позивачем ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" як гонорару на користь Адвокатського бюро "Анастасії Міньковської" має настати неминуче. Отже, пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8422,40 грн (2422,40 грн + 6000 грн) судових витрат із сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу відповідно. Враховуючи викладене,

Outcome: approved