Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

У червні 2024 року позивач АТ «Сенс Банк» через свого представника адвоката Мужика Н.Т. звернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 631928484 в розмірі 45 307,21 грн. та витрат по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.12.2021 року [PERSON] уклала з АТ «Альфа-Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631928484. Відповідно до кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник - в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 22.01.2023 року становить 45 307,21 грн. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2024 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 30). Відповідачем копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками отримана 17.06.2024 року (а.с. 33). 05.07.2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Пухальсьої І.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання позовні вимоги визнала частково, а саме: в сумі 30 921,76 грн. (30 472,96 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 448,80 грн. - відсотків за користування кредитом), вказавши, що в добровільному порядку вказана сума сплачена. В частині вимог щодо стягнення заборгованості у розмірі 13 566,83 грн. - прострочене тіло кредиту та 818,62 грн. - неустойка (штраф, пеня) заперечила, просила відмовити у задоволенні позову в цій частині, посилаючись на відсутність у умовах укладеного договору таких умов та на заборону стягнення неустойки у період воєнного стану (а.с. 34-37). Відповідь на відзив не надходила. 23 вересня 2024 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва змінено порядок розгляду справи із спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, у поданому позові просив розглянути справу за відсутності його представника. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено та не заперечено сторонами, що 03.12.2021 року [PERSON] звернулась з пропозицією на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631928484 до АТ «Альфа-Банк», яка була акцептована банком 03.12.2021 року. Відповідно до даної оферти, найменування продукту - «Red», , мета кредиту - для особистих потреб, сума встановленої кредитної лінії - 81 400,00 грн., процентна ставка - 35,99% річних, тип ставки - фіксована. Підписанням оферти клієнт надав згоду банку на передачу до кредитного реєстру Національного банку України інформації у випадках, обсязі, строки та у порядку, передбачених чинним законодавством України, а також беззаперечно підтвердив, що попередньо ознайомлений, у тому числі, у письмовій формі: - зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; - з інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, у [PERSON] станом на 22.01.2023 року існує заборгованість за кредитним договором № 631928484 в сумі 45 307,21 грн., з яких: 13 566,83 грн. - прострочене тіло кредиту, 448,80 грн. - відсотки за користування кредитом, 30 472,96 грн. - тіло кредиту, 818,62 грн. - неустойка (штраф, пеня). Останній платіж за кредитом, згідно розрахунку, відповідач здійснив 03.02.2022 року. На підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами відповідачем, представником позивача до позовної заяви долучено виписку по рахунку за кредитною карткою [PERSON] за період з 03.12.2021 року по 22.01.2023 року. АТ «Сенс Банк» звернувся з досудовою вимогою до [PERSON] щодо виконання договірних зобов`язань. 30.11.2022 року в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про зміну найменування позивача на АТ «Сенс Банк». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) принципу справедливості розгляду справи судом. Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом Наявність договірних відносин між сторонами останніми не заперечується. Крім того, відповідач визнає факт отримання нею картки, користування нею, внесення на рахунок платежів. Також, відповідачем визнана сума заборгованості розмірі 30 921,76 грн. (30 472,96 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 448,80 грн. - відсотків за користування кредитом). На підтвердження вказаного, відповідачем надана копія квитанції № 2ВМ5-НР5Н-Р6РВ-5МВР від 01.07.2024 року про сплату нею 30 922,00 грн. Тому, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Разом з тим, враховуючи, що таку оплату проведено відповідачем після відкриття провадження у справі, виходячи з положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно яких у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а тому 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, позивачу слід компенсувати за рахунок (бюджетних асигнувань) держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а решту стягнути з відповідача. Щодо стягнення заборгованості за прострочене тіло кредиту та неустойки (штраф, пеня). Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18), вказано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У пропозиції від 03.12.2021 року сторони узгодили лише фіксовану процентну ставку в розмірі 35,99 %. Однак, у акцептованій оферті відсутні умови договору про встановлення відповідальності штрафів за порушення зобов`язання. Також, банк, ініціювавши спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, який оформлений у вигляді пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631928484 до АТ «Альфа-Банк», яка була акцептована банком 03.12.2021 року, та пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за прострочене тіло кредиту та неустойку (штраф, пеня). На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду копію пропозиції, довідку про ідентифікацію, розрахунок заборгованості та виписку по рахунку за період з 03.12.2021 року по 22.01.2023 року. Проте, вказані письмові докази не свідчать та не містять доказів того, на момент отримання відповідачем кредитних коштів укладений кредитний договір взагалі містив умови щодо сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту, неустойки (штраф, пеня), у зазначених банком в позовній заяві розмірах і порядку нарахування. Вказані письмові докази не свідчать, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт 13 566,83 грн., які позивач просить стягнути як заборгованість за простроченим тілом кредиту. Крім того, у наданих документах відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні досягнуті сторонами умови, запропоновані та прийняті, достовірно не можливо встановити наявність обставин, на які посилається банк при зверненні до суду. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов в цій частині також задоволенню не підлягає. Позивачем доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного не надано. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved