Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

[PERSON] , діючи через свого представника адвоката Перетятка А.Л., звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору\~Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, в якому просила визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] з нею та стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала у незареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та перебуває повністю на її утриманні. Ухвалою суду від 17 липня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 19 вересня 2024 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, представник позивача подав до суду заяву, в якій вказав, що позов позивач підтримує, просить позовні вимоги задовольнити повністю, справу розглядати у його відсутність та відсутність позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради І.Самолюк в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій вказала, що просить справу розглядати у її відсутність, висновок органу опіки та піклування від 10.10.2024 року № 08-01-1634/24 про визначення місця проживання дитини з матір`ю підтримує та не заперечує проти задоволення позову. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те,що відповідач відзив не подав, і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, відтак, наявні всі умови, встановлені ст.280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Як встановлено судом, сторони перебували у незареєстрованому шлюбі. Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] 09 березня 2024 року укладено шлюб, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до довідки від 30 березня 2022 року № 5603-7000117398 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 30 березня 2022 року № 5603-7000115353 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, має бути наданий такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя (ураховуючи при цьому права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, що відповідають за неї за законом), і для цього використовують всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи. Зазначене узгоджується із правовою висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14- 327цс18) У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування № 08-01-1634/24 від 10.10.2024 року комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийняла рішення про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини з нею підлягають до задоволення. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідност. 182 СК Українипри визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров"я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому,відповідно до ч. 2 ст.182 СК України, - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно дост.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та необхідність стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 16 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви в частині визначення місця проживання дитини підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача в розмірі 1\~211, 20 грн. Беручи до уваги, що позивач при подачі до суду позовної заяви в частині стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору, та враховуючи положенняст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1\~211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved