Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

18 жовтня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним в частині покупця та визнання покупцем позивача за договором купівлі-продажу від 15.08.2019 року квартири [ADDRESS] . В обґрунтування\~позову позивачка\~посилається на\~те,\~що вона\~та відповідачка\~є відповідно\~матір`ю\~та рідною\~донькою.\~Вона проживала\~та була\~власником квартири\~в м.Києві\~до кінця\~липня 2019\~року .\~В зв`язку\~зі своїм\~похилим віком\~вона вирішила\~прийняти вмовляння\~молодшої доньки\~ [PERSON] \~та переїхати\~жити до\~м.Миколаїв.\~Для цього\~23\~липня 2019\~року вона\~продала належну\~їй квартиру\~в м.Києві\~за 930\~601\~грн.\~Для спільного\~проживання з\~донькою та\~онукою в\~миколаєві \~вона звернулася\~до послуг\~ріелторів \~та їй\~допомогли знайти\~ житло\~-\~квартиру [ADDRESS] . Укладення договру купівлі-продажу цієї квратири відбулося в офосі приватного нотаріуса Тарнопольської Р.Г. Проте саме в час укладення договру донька вмовила її формити договір на неї, [PERSON] , мотивуючи тим, щоб не було проблем з переформленням та комунальних послуг та оформленням спадщини після її смерті. Вона розраховувала, що донька буде в подальшому опікуватися нею, здійснювати за необхідності догляд з урахуванням її похилого віку та вирішувати всі проблемні питання - тому погодилася офрмити право власності на квартиру одразу на доньку та повідомила нотаріуса, що покупцем за договором буде виступати [PERSON] . При цьому квартира придбавалася за власні кошти позивачки, отримані від продажу її попереднього житла. Проте після реєстрації квартири за донькою, остання почала вчиняти дії щодо неможливості її спроживання в спірній квартирі, хоча вона була там одраху зареєстрован та вселилася до квартири, постійно там проживала. Відповідачка постійно їй погрожує, що вижене з квартири на вулицю, вона навіть була вимушена звертатися до органів поліції з заявами про вчинення домашнього насиллля. Враховуючи викладене позивачка просить в судовому порядку визнати частково недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири та визнати її покупцем вищевказаної квартири, а також стягнути судові витрати по справі.\~ Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2023 року було визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою суду від \~ \~20.10.2023 року \~прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі , призначено підготовче судове засідання .Одночасно витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тарнопольської Розетти Грикорівни належним чином\~ засвідчені копії документів, що стали підставою для укладання договору купівлі-продажу 15.08.2019 року квартири [ADDRESS] , та належним чином засвідчену копію договору купівлі- продажу 15.08.2019 року квартири [ADDRESS] .\~\~ Також представник позивача одразу в позові заявив клопотання, в якому просив суд викликати до суду та допитати в якості свідків наступних осіб : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 19 березня 2024 року на виконання ухвали Центрального районного суду м.Миколаєва від 20.10.2023 року, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тарнопольська Р.Г., надала копії договору купівлі-продажу, посвідченого 15.08.2019 року за реєстровим № 961, з усіма додатками. Ухвалою суду від 21 березня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті . Клопотання представника\~позивача \~ [PERSON] адвоката\~Воробйова В.Л.\~ та представника\~відповідача [PERSON] адвоката Дідняк І.А.\~про\~виклик свідків\~задоволено Забезпечення явки свідків покладено на сторони , які заявили клопотання. Позивач та її представник адвокат Воробйов В.Л. в останнє судове засідання надали заяву, в якій просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечують. В минулому судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав, заявлених у позові, підтвердили виклдаені обставини. Відповідач усудове засідання багаторазово не з`явився, належним чином був повідомлений, про що свідчать матеріали справи, відзиву на позов не надав. Судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводиться. Вислухавши пояснення учасниів процесу, допитавши свідків, вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачка є рідною донькою позивачки, що підтверджується Свідоцтвом про народження від 19.02.1998 року. Позивачка є особою похилого віку, [INFO] , є пенсіонеркою за віком з 2013 року, отримує пенсію 5360 грн на місяць. Як підтверджується матеріалами справи, згідно посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського МНО Ліпатніковою Р.Г. 15.08.2019 року [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , продав, а [PERSON] , купила квартиру [ADDRESS] . Продаж вчинено за 231 716 грн. Згідно розписки від 15.08.2019 року , яку надав продавець [PERSON] , останній отримав за продаж квартири [ADDRESS] суму у розмірі 25 000 доларів США саме від [PERSON] . Як пояснили допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , проживаючи в Києві, [PERSON] вирішила переїхати до молодшої доньки в Миколаїв і почала пошуки покупця на свою квартиру та підшукувала житло в Миколаєві. Після продажу свого житла в Києві вона купила квартиру в Миколаєві, одразу вселилася в придбану квратиру та постійно там проживала. Лише згодом вони дізналися, що донька виганяє її з квартири , [PERSON] оформила придбання квартири на доньку. Але ж гроші на придбання цієї спірної квратири були цілком від позивачки саме від продажу належної їй квратири в Києві. Як вбачається з матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення оспорюваного договору , [PERSON] , надавала ноатріально посвідчену заяву про придбання вказаної квратири в особисту приватну власність.Гроші, витрачені на придбання вказаного майна, є її особистою власністю. При цьому їй роз`янені нотаріусом положення Сімейного кодексу України щодо режиму спільного майна подружжя. Згідно посвідченого приватним нотаріусом Київського МНО Чигріним А.О. 23 липня 2019 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Продаж вчинено за 930 601 грн. Позивачка, звертаючись до суду з даним позовом, посилається, на те, що фактичним покупцем за договором купівлі-продажу квартири була саме вона. Тільки тому, що вона є особою похилого віку та донька обіцяла догляд за нею та спільне проживання , отже , щоб уникнути проблем з оформлення спадщини в майбутньому, вирішено було оформляти договір на відповідачку. Однак саме за її кошти була придбана квартира і саме на кошти, отримані від продажу її особистого житла безпосередньо перед купівлею спірної квартири, у зв`язку з чим, посилаючись на ст.ст.235,\~236 ЦК України\~вважає, що договір купівлі-продажу квартири необхідно визнати недійсним в частині покупця та визнати позивачку покупцем за договором купівлі-продажу від 15 серпня 2019 року. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1\~ст.15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч.1\~ст.16 ЦК України, ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За правилами\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Отже обставини того, що саме позивачка сплатила належні їй кошти продавцеві спірної квартири та фактично набула права власності на спірну квартиру, знайшли підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст.ст.6,\~11\~та\~12 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1\~ст.627 ЦК України). Відповідно до положень\~ст.202 ЦК України\~правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною ч.1\~ст.638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно\~ст.655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~ст.203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.202, ч.3 ст.203 ЦК України\~головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Крім того, у п.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 522/14890/16, провадження № 14-498цс18 зазначено: «Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі\~статті 235 ЦК України\~має визнати, правочин який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним». Цією ж постановою Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.07.2020 у справі № 265/3310/17 (провадження № 61-2308св19), а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.12.2021 у справі № 466/8968/19, провадження № 61-1188 св 21, за змістом яких було вказано, що за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді було куплено не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою, за її кошти, суд може визнати, що вказаний договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою і що дійсним покупцем за цим договором є особа, для якої за її кошти було придбано майно. Крім того, суд бере до уваги правову позицію, викладену у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21) за змістом якої добрий господар повинен піклуватися про своє майно, вживати дії з його збереження та своєчасного захисту його і прав на нього протягом розумного строку. Особа не може вважатися дбайливим власником, якщо тривалий період не цікавиться своїм майном, не вживає заходів, які б вчинив добрий господар невідкладно, якщо не існує перешкод, що об`єктивно перешкоджали йому у вчиненні таких дій. Згідно\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При доказуванні позивачка робить акцент на тому, що у відповідачці не було власних коштів, тому вона не могла сама придбати спірну квартиру і такі доводи відповідачка не спростувала.Натомість позивачка надала суду належні докази на підтвердження заявлених вимог, а саме що позивачка повністю профінансувала купівлю спірної квартири за рахунок продажу свого житла за менше місяця до цьього, атакож вселення та постійного проживання у цій квартирі одразу після її придбання. Особа, звертаючись із позовом до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20). Статтею 204 ЦК України\~передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~статтею 203 ЦК України; зокрема, відповідно до її частини п`ятої правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною першою\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Нормами\~ЦК України\~не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Такий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2022 року у справі №346/2238/15 (провадження №61-14680сво20), від 01 червня 2022 року у справі №372/2157/19 (провадження №61-18267св21), від 07 червня 2022 року у справі №756/15583/17 (провадження №61-20565св21), від 05 жовтня 2022 року у справі №372/2157/19 (провадження №61-6340св22) від 27 липня 2022 року у справі №201/5565/19 (провадження №61-14926св21), від 16 листопада 2022 року у справі №522/7408/20 (провадження № 61-4871св22), від 11 січня 2023 року у справі №461/56/20. Звертаючись з вказаним позовом, [PERSON] просила, зокрема, визнати договір купівлі-продажу квартири від 15.08.2019 року частково недійсними в частині покупця та визнати її покупцем за вказаним договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення\~Конституції України\~та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті\~8,\~9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним вказаного договору в частині покупця не підлягають задоволенню з тих підстав, оскільки позивач обрав неефективний спосіб захисту в цій частині вимог. Що стосується позовних вимог про визнання її покупцем спірної квратири за вказаним договром , то враховуючи викладене, з огляду на спосіб захисту порушеного права, який вважала за необхідне застосувати позивачка у справі, а також

Outcome: partial