Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

У квітні 2020 року адвокат Самойленко Петро Миколайович в інтересах Фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - позивач, ФОП [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про відшкодування збитків в порядку регресу та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 5 659, 38 грн., судовий збір у розмірі 840,80 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн. У обґрунтування позовних вимог вказав, що 03.09.2015 року по вул. С.Перовської при виїзді на головну дорогу по вул. Дегтярівській у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Skoda», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Subaru», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 12.10.2015 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення,передбаченого ст 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. На підставі страхового акту № ОЦ/005/000/17/0046 від 13.04.2017 року ПрАТ «УПСК» було виплачено АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» страхове відшкодування в розмірі 5 659,38 грн. 16.03.2020 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено Договір № 13/03/2020 про відступлення права вимоги, в тому числі новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АІ/6881196 від 26.03.2015 року. Враховуючи викладене, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.04.2020 року цивільну справу №760/9078/20-ц за позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2020 року відкрито провадження у цивільній справі №760/9078/20-ц за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 12.07.2021 року на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення по суті справи, з яких вбачається, що останній вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, вказав, що не заперечує факт, що ДТП сталася з його вини. Крім того, зазначив, що ним не було повідомлено страхову компанію в письмовому вигляді про ДТП з поважних причин. Вказав, що ніколи не був власником автомобіля марки «Skoda», державний реєстраційний номер [NUMBER] , а власником даного авто було ТОВ «Українська торгівельно-інвестиційна компанія» і поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів № АІ/6881196 від 26.03.2015 року відповідно було підписано між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» і ТОВ «Українська торгівельно-інвестиційна компанія». По-друге, страхова компанія відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» визнала факт настання страхового випадку. По-третє, позивачем не доведено, що страхове відшкодування в сумі 5 659,38 грн. було відшкодовано страховику потерпілої особи за ДТП,яка сталася 03.09.2015 року. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 23.11.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення. У судове засідання представник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, проте, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, проте в матеріалах справи міститься заява від відповідача, в якій останній просив розглядати справу у його відсутність та відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріалами справи встановлено, що 26.03.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія») та ТОВ «Українська торгівельно-інвестиційна компанія» (далі - страхувальник) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6881196. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Skoda», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 03.09.2015 року близько 18 год. 30 хв. по вул. С.Перовської при виїзді на головну дорогу по вул. Дегтярівській у м. Києві відбулась ДТП за участю автомобіля «Skoda», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Subaru», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортному засобу «Subaru», державний реєстраційний номер [NUMBER] було завдано механічні пошкодження, власнику вказаного автомобіля - матеріальні збитки. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 12.10.2015 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення,передбаченого ст 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно з частиною 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, які встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або в адміністративній справі що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено її обставини, якщо інше не встановлене законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Subaru», державний реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до страховика - АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» з заявою про виплату страхового відшкодування на підставі Договору страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності водія та пасажирів від нещасних випадків № 202-0129/15. З огляду на вищевикладене, страховик пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Subaru» - АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» - звернулося до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АІ/6881196. Так, на підставі страхового акту № ОЦ/005/000/17/0046 від 13.04.2017 року ПрАТ «УПСК» було виплачено АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» страхове відшкодування в розмірі 5 659,38 грн, що підтверджується страховим актом № ОЦ/005/000/17/0046 від 13.04.2017 року та платіжним дорученням № 2567 від 13.04.2017 року. Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 статті 33 цього Закону. В свою чергу ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Як вбачається з матеріалів справи, з моменту ДТП до моменту звернення позивачем з позовом до суду відповідачем не було письмово повідомлено страховика про вищезазначену ДТП, що позбавило ПрАТ «УПСК» можливості оглянути пошкоджені транспортні засоби з метою з`ясування характеру утворення пошкоджень та встановлення розміру завданих збитків, оскільки на момент звернення АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» автомобіль був вже відремонтований. Відповідачем не надано до суду доказів, що останній з поважних причин не повідомив страхову компанія в письмовому вигляді про ДТП. Так, в розумінні ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченому останнім страхового відшкодування за Полісом № АІ/6881196. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 13.04.2017 року, що підтверджується платіжним дорученням №№2567 від 13.04.2017 року. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеву було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. 16.03.2020 року, між ПрАТ «УПСК» (далі - Первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] (далі - Новий кредитор) укладено Договір №13/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №№A1/6881196 від 26.03.2015 року Згідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини. Так, відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що новий кредитор, а саме Фізична особа-підприємець [PERSON] отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АІ/6881196. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.3 цієї ж статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, та відповідно до ч.2 цієї статті підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 2 ч. 2 ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Конюшкл Д.Б. укладено договір від 07.09.2022 року про надання правничої допомоги № 08/09-22-ЮІІ/ІL. Відповідно до акта від 02.11.2021 року № 15 та звіту № 15 до договору про надання правничої допомоги № 05/07/21 від 17.11.2023 року, розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу становить 12 000, 00 грн. Згідно з платіжною інструкцією від 09.09.2022 року позивач сплатила адвокату 4 000,00 грн. Таким чином, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що до стягнення підлягають сплачені позивачем документально підтвердженні витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.3 цієї ж статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, та відповідно до ч.2 цієї статті підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 2 ч. 2 ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Самойленко П.М. укладено договір від 30.01.2019 року про надання правової допомоги № 30/01/19, крім того, 07.04.2020 року між позивачем та адвокатом Самойленко П.М. укладено Додаткову угоду № 17 до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року. Відповідно до акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) до Договору про надання правової допомоги від № 30/01/19 від 08.04.2020 року та платіжного доручення № Р24А751515374А04559 від 08.04.2020 року, розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу становить 2 000, 00 грн. Таким чином, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що до стягнення підлягають сплачені позивачем документально підтвердженні витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню судовий збір в розмірі 840, 80 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved