Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя в розмірі 140 000, 00 грн, згідно якого просить суд: - визнати за нею право власності на 1/2 легкового автомобіля марки VOLKSVAGEN JETTA, 2011 р.в., тип легковий седан, колір білий. - поділити спільне майно шляхом стягнення з [PERSON] на її користь вартості належної їй 1/4 частки автомобіля марки VOLKSVAGEN JETTA, 2011 р.в., тип легковий седан, колір білий. В обґрунтування позовних вимог вказує, що за час перебування у шлюбі подружжям було придбано транспортний засіб VOLKSVAGEN JETTA, 2011 р.в., тип легковий седан, колір білий. Автомобіль був зареєстрований на відповідача. Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просила задовольнити позов. Ухвалою суду від 02.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 12.10.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що згідно свідоцтва про шлюб від 22.05.2022 між ним та позивачем було укладено шлюб. Вказує, що у його власності перебував транспортний засіб SKODA ОСТА 2005 року випуску, який належав йому на праві особистої приватної власності та був придбаний ним до шлюбу. Даний транспортний проданий ним 28 червня 2022 року (під час шлюбу) за суму 4300 доларів США. Від виручених коштів ним у липні 2022 року було придбано автомобіль VOLKSWAGEN JETA, 2011 року випуску за 6400 доларів США, де 2100 доларів США були його особисті збереження, які він відкладав зі своєї заробітної плати, ще задовго до реєстрації шлюбу, який 30.08.2022 був зареєстрований в сервісному центрі МВС. Крім того зазначає, що січні 2022 року він позичив 2000 доларів США у безвідсоткову позику своєму товаришу, які були ним повернуті йому перед купівлею автомобіля 30.08.2022 Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 02.11.2023 призначено у справі судову транспортно-товарознавчу експертизу, проведення експертизи доручено експертам Рівненського НДЕКЦ МВС України (33003, м. Рівне, вул. Гагаріна, буд. 39), провадження зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04.04.2024 поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 16.09.2024 представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить зменшити ціну позову з 140 000, 00 грн до 114 000, 00 грн. Вказана заява подана в порядку ст. 49 ЦПК України, а відтак приймається судом до розгляду. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 02.07.2024 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у та її представник у судовому засіданні 15.10.2024 підтримали позов у повному обсязі, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. У судовому засіданні 15.10.2024 відповідач та його представник просили суд відмовити у задоволенні позову повністю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 15.10.2024 дав показання, що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти сторін. Повідомив суду, що його донька - позивач у справі, мала постійний дохід, оскільки працювала як до так і після укладення шлюбу та мала відповідні збереження. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 15.10.2024 пояснив, що він позичав у відповідача у справі грошові кошти у розмірі 2 000, 00 доларів США, які повернув йому у 2022 році. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.05.2012. За час сумісного проживання у шлюбі сторонами було придбано майно, а саме: автомобіль марки VOLKSVAGEN JETTA, 2011 р.в., тип легковий седан, колір білий, який був зареєстрований на відповідача. Вказані обставини сторонами не оспорюються. Згідно висновку експерта Рівненського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/118-24/3257-АВ від 25.03.2024, ринкова вартість автомобіля VOLKSVAGEN JETTA, 2011 р.в., тип легковий седан, колір білий, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , станом на момент проведення експертизи складає 294 879, 06 грн. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ч. 1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. За правилом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Суд вказує, що ст. 60 СК закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Таким чином, за загальним правилом, що випливає з наведених правових норм, вбачається, що будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведене набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Суд у цьому сенсі зазначає, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі № 711/2302/18. Заінтересована особа може натомість довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі № 711/2302/18. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Суд зауважує, що критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 6 жовтня 2021 року по справі № 234/17030/18. Суд зазначає, що встановлення належності спірного автомобіля до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя є обставиною, яка потребує встановлення для вирішення даного спору, виходячи з його підстав та не є самостійною вимогою чи способом захисту, який потребує вирішення. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2021 року по справі № 726/1388/16. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як було встановлено, судом та не заперечується сторонами під час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль марки VOLKSVAGEN JETTA, 2011 р.в., тип легковий седан, колір білий, який був зареєстрований на відповідача. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки спірний транспортний засіб був придбаний у шлюбі, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя. Стосовно доводів відповідача про те, що він придбав спірний автомобіль, в тому числі за грошові кошти в розмірі 2 000 доларів США, які йому були повернуті [PERSON] (свідок у справі) перед купівлею автомобіля слід зазначити таке. З змістом ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В абз. другому п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що не може доводитися свідченнями свідків факт виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Суд зазначає, що показаннями свідків не може підтверджуватися факт виконання зобов`язання (передачі та повернення коштів), оскільки такі обставини підтверджуються іншими засобами доказування. Крім того, суд звертає увагу, що належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі відповідачем свідку у справі - [PERSON] грошових коштів в розмірі 2 000 доларів США у безвідсоткову позику (договору позики, розписки) та повернення таких коштів, відповідачем суду не подано. Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі, у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018сво18. Згідно висновку експерта Рівненського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/118-24/3257-АВ від 25.03.2024, ринкова вартість автомобіля VOLKSVAGEN JETTA, 2011 р.в., тип легковий седан, колір білий, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , станом на момент проведення експертизи складає 294 879, 06 грн. Слід вказати, що сторонами не порушувалося питання про сумнівність висновку експерта за результатами призначеної судом експертизи, у зв`язку з чим суд вважає, що наявним у матеріалах справи висновок експерта № СЕ-19/118-24/3257-АВ від 25.03.2024 є належним, допустимим та достовірним письмовим доказом, відповідно до ст.ст. 78,79 ЦПК України, який підтверджує вартість майна, що підлягає поділу між сторонами. Отже, суд дійшов висновку, що автомобіль марки VOLKSVAGEN JETTA, 2011 р.в., тип легковий седан, колір білий, придбаний сторонами під час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частки вказаного автомобіля, що з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог, становить 114 000, 00 грн. З огляду на викладене позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає задоволенню судом в частині поділу спільного майна, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частки вартості автомобіля марки VOLKSVAGEN JETTA, 2011 р.в., тип легковий седан, колір білий, в сумі 114 000, 00 грн. Також суд зазначає, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). З огляду на викладене вище суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання права власності за нею на 1/2 частку автомобіля не підлягають до задоволення, оскільки права та законні інтереси позивача будуть повністю поновлені шляхом стягнення з відповідача відповідної компенсації. При цьому інші доводи відповідача, викладені у відзиві, не спростовують висновків суду про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання до суду позовної заяви позивачем було сплачено судовий \~ \~ \~ \~ збір в розмірі 1400, 00 грн. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог. Враховуючи подання позивачем заяви про зменшення позовних вимог, суд роз`яснює позивачу, що відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відтак, позивач вправі звернутися до суду з клопотанням про повернення сплаченого судового збору в сумі 286, 00 грн (1 400, 00 грн - 1 114, 00 грн). З огляду на викладене з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1 114, 00 грн. Крім того, згідно положень ст. ст. 133, 139 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, тощо. Як убачається з матеріалів справи, позивачем було понесено витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи в сумі 2 294, 40 грн, які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial