Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

У провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 03 жовтня 2023 року представник [PERSON] адвокат Лях І.Д., через систему «Електронний суд» подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення у вказаній справі, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2023 року заяву представника [PERSON] адвоката Ляха Ігора Дмитровича про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду. Постановою Київського\~апеляційного суду\~від 29\~травня 2024\~року Апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Ляха Ігора Дмитровича задоволено. Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2023 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Учасники розгляду в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 вересня 2023 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса № 22328 від 27 квітня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» суми 3054,03 грн.Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» на користь [PERSON] 536,80 грн сплаченого при подачі позову судового збору. Повернуто [PERSON] через Управління Державної казначейської служби України у Київській області 50 відсотків судового збору, сплаченого через АТ «Універсал Банк», що становить 536,80 грн. Повернуто [PERSON] частину сплаченого судового в розмірі 644,16 грн. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Суд зауважує, що в позовній заяві позивачем було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, в тому числі 4000грн витрат на відшкодування професійної правничої допомоги, докази на підтвердження яких будуть надані протягом 5 (п`яти) днів після ухвалення рішення. Крім того, до позовної заяви позивачем було додано копію витягу з договору № 56/2021 від 24.05.2021року про надання правової допомоги; копію детального опису робіт (наданих послуг) від 11.07.2023. за договором № 56/2021 від 24.05.2021р. про надання правової допомоги; копію попереднього (орієнтовного) розрахунку вартості витрат на правову допомогу від 11.07.2023. за договором № 56/2021 від 24.05.2021р. про надання правової допомоги; копію акту від 11.07.2023р. приймання - передачі правової допомоги за договором № 56/2021 від 24.05.2021р. про надання правової допомоги, з яких вбачається, що між адвокатським бюро «ЛЯХ І» в особі учасника бюро, керуючого адвоката Лях І.Д. та [PERSON] (клієнтом) укладено договір про надання правової допомоги згідно якого адвокатом Лях І.Д. були виконані наступні роботи (надані послуги) під час підготовки, складання і подання позову: надання правової інформації, консультація клієнта і роз`яснення з правових питань судової практики, що стосуються вирішення подібних спірних правовідносин щодо визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню і повернення стягнутого за виконавчим написом -15хв. = 1000 грн.; перевірка обґрунтованості правової позиції, складення позовної заяви про визнання виконавчого напису № 22328 від 27.04.2021 року таким, що не підлягає виконанню і повернення стягненого за виконавчим написом (перевірка змісту/обґрунтування) - 45 хв. = 3000 грн. Всього: 4000 грн. Рішення у справі було прийнято 28 вересня 2023 року, яке позивачем [PERSON] та її представником [PERSON] отримано 02.10.2023 року на вказані ними електронні адреси, що підтверджено довідками про доставку електронного листа. Заяву про ухвалення додаткового рішення з доданими документами, судом отримано 03 жовтня 2023 року. Тобто, представник [PERSON] адвокат Лях І.Д. подав заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої додав докази на підтвердження таких витрат, в межах п`ятиденного строку, встановленого чинним законодавством. Ухвалюючи рішення, судом не було вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Також, питання гонорару адвоката врегульовані в статтях 28-30 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, із змінами затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року. Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Договором № 56/2021 про надання правової допомоги від 24 травня 2021 року укладеного між Адвокатським бюро «ЛЯХ І» в особі керуючого адвоката Лях Ігоря Дмитровича та [PERSON] , погоджено надання адвокатом правової допомоги. Згідно п. 4.1. договору вартість послуг Адвокатського бюро за надану правову допомогу Клієнту визначається виходячи з кількості часу, витраченого Адвокатським бюро (призначеним адвокатом бюро) на надання такої правової допомоги Клієнту та погодинної ставки у розмірі 4000 грн/год. Згідно п. 4.3. договору Клієнт приймає надану правову допомогу шляхом підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги. Згідно акту приймання-передачі наданої правової допомоги за договором № 56/2021 від 24.05.2021, укладеним між - Адвокатським бюро та Клієнтом, Адвокатським бюро «ЛЯХ І» були виконані наступні роботи (надані послуги): - надання правової інформації, консультація Клієнта і роз`яснення з правових питань судової практики, що стосуються вирішення подібних спірних правовідносин щодо визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню і повернення стягнутого за виконавчим написом -15 хв. = 1000 грн.; - перевірка обґрунтованості правової позиції, складення позовної заяви про визнання виконавчого напису № 22328 від 27.04.2021 року таким, що не підлягає виконанню і повернення стягненого за виконавчим написом (перевірка змісту/обґрунтування) - 45 хв. = 3000 грн. Всього 4000 грн. Також згідно, роздруківки рахунок-фактури № 13 вбачається: дата виставлення 03.10.2023, дані постачальника Адвокатське Бюро «ЛЯХ І» та платника [PERSON] , найменування послуги: оплата послуги правової допомоги за договором № 56/2021 від 24.05.2021 у справі № 367/5110/23 (перша інстанція), ціна 4000,00грн.; дата оплати 02.11.2023 року, спосіб оплати: переказ. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного Суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18). Доказами, які підтверджують заявлений розмір витрат, можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг, тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу представником позивача надано детальний опис виконаних робіт, кількість витрачено часу та вартість послуг з надання правової допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката підлягає задоволенню. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови ВП ВС від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Сторони погодили, що клієнт виплачує адвокату винагороду в розмірі 4000 грн., яка є фіксованою. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21). Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 2 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22). На необхідність дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат неодноразово звертав увагу Верховний Суд. Велика Палата у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved