Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно і до повноліття дітей. Позовна заява обґрунтована тим, що 21.05.2021 між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу позивача з відповідачем народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час діти мешкають разом із позивачем. Відповідач фактично не мешкає з позивачем та не цікавиться життям та здоров`ям дітей, залишив позивача без засобів існування та з боргами за житлово-комунальні послуги. Діти у липні 2024 року пішли до дитячого садочку, що також потребує коштів. Належний рівень життя дітей позивач не в змозі забезпечити, оскільки знаходиться у декретній відпустці по догляду за дітьми. Відповідач є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти та на даний час працює таксистом, отримує дохід, але ніяким чином не забезпечує відповідний рівень життя їх спільних з позивачем дітей. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Чорнусі Ю.В. 28.08.2024 від позивача на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 2/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) для дітей відповідного віку, щомісячно, і до повноліття дітей. Крім того, позивач зазначила, що відповідач грає у казино та має достатній рівень доходу на забезпечення дітей. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2024 відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання на 16.10.2024. У судове засідання 16.10.2024 року з`явились сторони у справі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, клопотань та заяв не подавала. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, клопотань та заяв до суду не подавав. Станом на момент розгляду справи інших заяв по суті справи та клопотань до суду не надходило. Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, наявні у справі, суд дійшов таких висновків. Згідно\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закону № 2402-III) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону № 2402-III на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України). Згідно ч. 1\~ст. 78 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 26.04.2022 (справа № 712/9611/19-ц, провадження № 61-1553св22) позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову. Як встановлено з матеріалів справи, подана позивачем уточнена позовна заява не містить збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, або ж зміну предмета або підстав позову, натомість лише конкретизує викладені у позовній заяві обставини. Судом встановлено, що 21.05.2021 між [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , укладено шлюб, про що 21.05.2021 складено відповідний актовий запис № 894, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 5). Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . У шлюбі у сторін народилися: донька [PERSON] , [INFO] , про що складено 27.07.2021 відповідний актовий запис № 3351, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); син [PERSON] , [INFO] , про що складено 27.07.2021 відповідний актовий запис № 3352, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 6,7). Доказів розірвання шлюбу на момент розгляду справи сторони не надали. Між сторонами на момент розгляду справи не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.12 2019 у справі № 344/10971/16-ц аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша\~статті 184 СК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення судом першої інстанції). Суд враховує, що відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, ним не надано доказів наявності у нього інших дітей, доказів надання матеріального забезпечення згідно із законом іншим особам, а також інших істотних обставин. Відповідно до\~ст. 184 СК України\~визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі здійснюється саме за заявою одержувача аліментів, однак позивач не заявляла вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. За таких обставин, суд вважає вимогу позивача про стягнення аліментів у розмірі 2/4 (що дорівнює 1/2) частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до повноліття дітей, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Згідно п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Таким чином, судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1211,20 гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Відповідно до\~статті 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved