Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

[PERSON] , яка діє на підставі довіреності, виданої Західним регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, звернулася до суду із позовною заявою в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: відділ з питань захисту прав дитини Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що у позивача з відповідачкою [PERSON] склалися відносини, які притаманні подружжю, внаслідок яких [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини виданим Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04 лютого 2021 року серія [NUMBER] . Сторони проживали разом, виховували дитину, але позивач помітив, що дружина розпиває спиртні напої, що погано впливає на їхні відносини та на дитину. Він намагався допомогти відповідачці та неодноразово за власні кошти лікував дружину від алкогольної залежності анонімно. Витрати на утримання дитини та забезпечення сім`ї він ніс самостійно. Позивач служить у Державній прикордонній службі та має постійний дохід. Відповідачка з позивачем, дитиною та його батьками у 2022 році переїхали проживати у Івано-Франківськ, у зв`язку з воєнними подіями у Херсоні. Опісля відповідачка повернулася у Херсон, залишивши позивачу на виховання, проживання та утримання дитину. На даний час позивач з дитиною проживають за адресою реєстрації по [ADDRESS] , у квартирі, яка належить на праві власності батькові позивачу - [PERSON] з ним, його мамою та племінницею. Відповідачка не бере участі у вихованні дитини, не провідує дочку, не цікавиться її здоров`ям, морально та матеріально не підтримує дитину. В акті обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 27 жовтня 2022 року за адресою: [ADDRESS] вказано, що склад сім`ї це: [PERSON] - дідусь, [PERSON] - бабуся, [PERSON] - племінниця, [PERSON] - дитина проживає, але не зареєстрована. Умови проживання задовільні, мати дитиною не цікавиться. Коли позивач працює, дитину виховує його мати. В інший час вихованням дитини займається він самостійно. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі, просять позбавити відповідачку батьківських прав відносно їх малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялалася належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надала суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] народилася [INFO] , що вбачається зі Свідоцтва про народження дитини, виданого Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04 лютого 2021 року серія [NUMBER] (а.с.8). Батьки дитини: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Позивач [PERSON] , [INFO] , та дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Позивач та дитина [PERSON] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи. Фактичне місце проживання зазначено: [ADDRESS] (а.с. 5). За вищевказаною адресою проживають батьки позивача: [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з довідки ЦНАП м. Івано-Франкківськ від 19.01.2024 № 1696 (а.с. 6) та Акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 07.10.2022 (а.с. 11). Службою у справах дітей обстежено умови проживання дитини [PERSON] та складено відповідний акт, згідно якого у помешканні створені належні умови для проживання та розвитку дітей (а.с. 11). Висновком виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (додаток до рішення виконавчого комітету міської ради від 04.10.2024 № 1154), вказано про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Як слідує з висновку, Службою у справах дітей здійснювалися виклики відповідачки для надання пояснень на засіданні комісії Зокрема, [PERSON] було направлено листи за адресами, вказаними у матеріалах судової справи: [ADDRESS] ; [ADDRESS] , у яких зазначалося про розгляд даної справи та про її можливість надати свою позицію у справі особисто чи за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку. Письмові відправлення повернулися Службі у справах дітей виконавчого комітету Івано--Франківської міської ради після закінчення терміну зберігання та у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. З інформації Служби у справах дітей Херсонської обласної державної адміністрації від 24.06.2024 року № 43-03-04/3-1168/0/24, відповідно до довідки, виданої комунальним підприємством «Наддніпрянка» Херсонської міської ради від 21 червня 2024 року № 180, щодо місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з`ясовано, що громадянка [PERSON] за вказаною адресою не проживає. Зі слів її матері, вона перебуває в росії. У висновку вказується, що відповідно до акту оцінки потреб сім`ї, складеного ФСР МЦСССДМ 12.04.2024 року, малолітня [PERSON] проживає з дідусем [PERSON] , бабусею [PERSON] та батьком [PERSON] . Догляд за онукою здійснюють дідусь та бабуся. Батько перебуває на військовій службі в прикордонних військах, має інвалідність ІІ групи, подав документи на звільнення зі служби. Місце перебування матері невідоме. Доходами сім`ї є пенсія дідуся і заробітна плата батька. Дівчинка боїться сторонніх осіб, не йде на контакт, любить батька. Мамою називає бабусю. Складні життєві обставини сім`ї наявні. З 10.04.2022 року сім`я виїхала з Херсону, мати дівчинки відмовилася їхати з сім`єю до м. Івано-Франківська. З того часу зв`язку з матір`ю немає. З огляду на вище встановлені обставини, виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена у статті 164 Сімейного кодексу України є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з нормами статті 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як зазначено пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої, малолітньої дитини. Суд зазначає, що відповідно до статті 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавленні батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Як встановлено під час розгляду справи, відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться життям, здоров`ям дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду, піклування. За таких обставин наявні підстави вважати, що відповідачка свідомо самоусунулася від виховання дочки, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до дитини. Більше того, відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання дитини, обставини наявності будь-яких перешкод для відповідачки у спілкуванні та вихованні дитини не встановлено. Відповідачка не надала доказів своєї зацікавленості у збереженні батьківських прав щодо дитини, не спростувала факт своєї бездіяльності у вихованні дитини. Також у матеріалах справи відсутні докази, що відповідачка змінила своє ставлення до виконання батьківських обов`язків. Аналізуючи чинне законодавство України та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це не тільки санкція за протиправну поведінку матері, а в першу чергу спосіб захисту прав та інтересів дитини, враховуючи, що відповідачка не бачить своєї ролі матері та самоусунулася від виховання дитини, тому позбавлення батьківських прав відповідачки матиме позитивний результат у подальшій долі дитини. Суд враховує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, бере до уваги ставлення відповідачки до виконання батьківських обов`язків, у тому числі її пасивну участь у розгляді справи, а тому за таких обставин суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів суд прийшов до наступного висновку. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частиною 3 статті 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, враховуючи безумовний обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, підлягає задоволенню. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного і

Outcome: approved