Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

Від представника позивача [PERSON] - адвоката Харчука Володимира Мироновича в системі "Електронний суд" 10 травня 2024 року надійшла позовна заява до відповідача [PERSON] про розірвання договору позики, стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 60 000.00 доларів США, штрафних санкцій у розмірі 2 316 доларів США та витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді. Позовні вимоги мотивовані наступним. Вказує, що 28 червня 2023 року позивач [PERSON] на виконання вимог договору позики передала відповідачу [PERSON] суму в розмірі 60000 доларів США. Ці грошові кошти відповідач зобов`язувалась повернути частинами згідно графіку який вказується в розписці про отримання коштів від 28.06.2023 року, яка була підписана відповідачем. Згідно розписки, відповідач починаючи з 01 листопада 2023 року зобов`язувалась повернути частинами суму в розмірі 60 тисяч доларів США. Проте на день подачі позовної заяви не здійснила жодного платежу на погашення заборгованості, що впливає на інтереси позивача. На підтвердження намірів виконання умов договору позики відповідач здійснювала оплату відсотків які відповідно до умов нараховувались при простроченні платежу в розмірі 0,1 відсотка від суми прострочення платежу за кожен день прострочення. Відповідач умови договору позики не виконує. В рахунок плати за користування коштами за договором від 28.06.2023 року оплатила відсотки в розмірі 14250 грн 01.11.2023 року, 17400 грн 01.12.2023 року, 19950 грн 01.01.2024 року. Також згідно умов договору позики відповідач зобов`язувалась повернути основну суму боргу в розмірі 27 500 (двадцять сім тисяч п`ятсот) доларів США до 01.05.2024 року. Проте основної суми боргу згідно графіку відповідач не оплатила жодного разу. Розмір процентів за прострочення платежу за договором позики за згодою сторін станом на день подання позовної заяви становиь 3629 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на день подання позовної заяви становить 142622,69 грн. Із цієї суми відповідачем оплачена сума в розмірі 51600 грн. На день подачі позовної заяви борг відповідача по оплаті за прострочення платежу складає 91022,69 грн. Укладаючи договір позики, відповідач гарантувала своєчасне та належне виконання умов договору позики, посилаючись на те, що її підприємницька діяльність нічим не буде обтяжена і дасть можливість отримувати певний дохід, достатній для належного та своєчасного виконання умов договору позики. На момент укладання договору позики, обставини, пов`язані із впровадженням в Україні військового стану вже діяли, тож відповідач, що порушила умови договору позики, могла об`єктивно оцінювати і оцінювала усі ризики, що могли призвести до невиконання договору позики, так як мала досвід ведення підприємницької діяльності. Вказані вище обставини стали підставою для направлення за адресою відповідача досудової вимоги в порядку ст. 16 ЦК України щодо повернення грошових коштів. На день подання позову жодної відповіді від відповідача не надходило. Зазначає, що враховуючи усі вказані обставини є всі підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання свого обов`язку щодо повернення коштів. Відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказаних нею у борговій розписці, у встановлені строки не виконує, що є підставою для звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів позивача. Зі змісту договору позики вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договорів, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, сторони на момент укладення цього договору не заявляли додаткових вимог щодо його умов. Вказує, що розписка від 28.06.2023 року містить дані щодо отримання грошей [PERSON] [INFO] , із зобов`язанням їх повернення, дати отримання коштів, оплати відсотків за прострочення платежу, що є беззаперечним доказом отримання відповідачем від позивача грошової суми. Між тим, відповідач умови договору позики від 28.06.2023 року належним чином не виконує, позики до теперішнього часу позивачу не повернула. Зазначає, що внаслідок істотного невиконання зобов`язань відповідачем за спірним договором позики, виникла необхідність його розірвання в судовому порядку та стягнення заборгованості за цим договором. Укладаючи договір позики 28.06.2023 року сторони розраховували на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте під час виконання договору виявились обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. Таким чином, стверджує, що в сумі, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США, що в еквіваленті згідно курсу НБУ на день подання позову становить 2357400 (два мільйони триста п`ятдесят сім тисяч чотириста) грн основного боргу, а також 91022,69 грн штрафних санкцій. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 05 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розпочати підготовче провадження у справі та підготовче судове засідання призначити на 08 липня 2024 року. 08.07.2024 року до суду надійшло клопотання від відповідача [PERSON] про відкладення підготовчого судового засідання оскільки бажає скористатись правом на надання правової допомоги, що потребує часу для укладення договору з адвокатом (арк. спр. 26). Протокольною ухвалою судового засідання від 08.07.2024 вказане клопотання відповідача задоволено та відкладено підготовче судове засідання на 19.09.2024. 17.09.2024 до суду надійшло клопотання від представника відповідача [PERSON] - адвоката Кісіля Р.-В. В. про відкладення судового засідання через перебування представника відповідача у відпустці (арк. спр. 35). Протокольною ухвалою судового засідання від 19.09.2024 в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого судового засідання відмовлено як такому, що подане безпідставно, оскільки до такого не долучено жодних доказів перебування адвоката у відпустці, крім цього, суд врахував, що два місяці тому відповідач [PERSON] подавала клопотання про відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку із пошуком адвоката, і перерва у понад два місяці була більш ніж достатньою для забезпечення явки в підготовче засідання як відповідача, так і її представника. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 19 вересня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні 24 жовтня 2024 року. Позивач [PERSON] в судове засідання 24.10.2024 не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак її представник адвокат Харчук В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, які зазначені в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання 24.10.2024 не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення розгляду справи була повідомлена належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. спр. 52), а також додатково довідкою про доставку SMS (арк. спр. 49). Представник відповідача адвокат Кісіль Р.-В. В. в судове засідання 24.10.2024 не з`явився хоча про дату, час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується довідкою про доставку SMS (арк. спр. 48). Про причини неявки відповідач та її представник не повідомили. Відзиву на позовну заяву чи клопотань на адресу суду не подавали. Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Беручи до уваги те, що сторона відповідача належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, ні відповідач, ні її представник не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву на позовну заяву не подали, а позивач та його представник не заперечують заочного вирішення справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Відповідно до розписки від 28.06.2023 року [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , що проживає: [ADDRESS] , отримала (позичила) від фізичної особи [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , суму в розмірі 60000 (шістдесят тисяч) доларів США, і зобов`язується їх повертати нижчезазначеними частинами не пізніше вказаних у розписці дат. При простроченні платежу нараховується 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Вказана розписка підписана відповідачем [PERSON] 28.06.2023 року. Копія розписки, надана позивачем суду, знаходиться в матеріалах справи (арк. спр. 9), відповідність копії оригіналу розписки перевірено та засвідчено судом в судовому засіданні. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15 за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. У справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Так, зі змісту розписки можна зробити однозначний висновок про отримання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] грошових коштів саме у борг, оскільки в розписці є чітко зазначено про обов`язок повернення коштів. Написана відповідачем [PERSON] розписка містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між [PERSON] та [PERSON] саме договору позики. Розписка встановлює факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також в розписці зазначено про зобов`язання позичальника повернути борг частинами у визначені в розписці строки. Доказів повернення відповідачем грошових коштів позивачу матеріали справи не містять та судом під час розгляду справи не встановлено. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача [PERSON] свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Якщо договір позики укладений в письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20 (провадження № 61-1664св22)). Згідно із положенням ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Законодавством не передбачено заборони на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такі правові висновки суду підтверджуються правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року по справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року по справі №723/304/16-ц. У висновку, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Враховуючи встановлені судом обставини, досліджені докази та правові висновки Верховного Суду, а також беручи до уваги факт укладення між позивачем та відповідачем саме договору позики від 28.06.2023, форма та зміст якого, а також іноземна валюта, у якій надано грошові кошти в позику, відповідають положенням цивільного законодавства, зокрема ст. 1047 ЦК України, а відповідач, свої зобов`язання за цим договором не виконав, що зумовило виникнення у позивача права на звернення до суду із даним позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку, суд приходить до висновку, що із відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 28.06.2023 року у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США. Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 2316 (дві тисячі триста шістнадцять) доларів США штрафних санкцій, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розписки при простроченні платежу нараховується 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Встановлено, що в рахунок плати за користування коштами за розпискою від 28.06.2023 року відповідач [PERSON] оплатила лише відсотки в розмірі 14250 грн 01.11.2023 року, 17400 грн 01.12.2023 року, 19950 грн 01.01.2024 року, що вбачається із змісту самої розписки. Розмір процентів за прострочення платежу за договором позики за згодою сторін станом на день подання позовної заяви становиь 3629 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на день подання позовної заяви становить 142622,69 грн. Із цієї суми відповідачем оплачена сума в розмірі 51600 грн. На день подачі позовної заяви борг відповідача по оплаті за прострочення платежу складає 91022,69 грн. Суд констатує правильність проведеного позивачем розрахунку штрафних санкцій (арк. спр. 11), а тому приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 2316 (дві тисячі триста шістнадцять) доларів США штрафних санкцій. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 13 081 грн, що підтверджений квитанцією про сплату від 10.05.2024 (арк. спр. 14).

Outcome: approved