Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у квітні 2024 р. представник позивача звернувся з позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 18.12.2020 №2325, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В., скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55799865 від 18.12.2020 (номер відомостей про речове право: 39795823, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2250923580000), скасування державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , визнання за позивачем права власності на квартиру, стягнення судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» укладено договір №52-0106/2018-2 про участь у Фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати відповідачу грошові кошти з метою отримання у власність квартири в ЖК «Пектораль» за адресою: [ADDRESS] , ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» зобов`язалось прийняти грошові кошти на рахунок ФФБ у довірчу власність та здійснювати від свого імені та за плату управління цими коштами. Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав, 02.10.2020 здійснив усі розрахунки з управителем, перерахував грошові кошти в сумі 970029 грн. 00 коп. на банківський рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал». 02.10.2020 між сторонами укладено договір №М52-0106/2018-2 відступлення майнових прав, відповідно до якого управитель передає, а позивач приймає майнові паї на об`єкт інвестування, що підлягає передачі позивачу після завершення будівництва. Також відповідно до умов даного договору, позивач набуває прав на об`єкт інвестування з дати підписання договору. На підставі вказаних документів 18.02.2022 між ТОВ «Інвестиційна компанія «Укрбуд Інвест» та позивачем складено акт приймання-передачі об`єкту інвестування №538, а саме квартири [ADDRESS] . При спробі зареєструвати право власності на вказану квартиру, позивачу стало відомо, що дане нерухоме майно належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.12.2020 №235, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В., майно знаходиться під обтяженням - арештом на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 01.04.2021 в рамках кримінального провадження. При ознайомленні з матеріалами кримінального провадження позивачу стало відомо, квартира [ADDRESS] попередньо була зареєстрована за [PERSON] на підставі підроблених документів. З даною особою ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» жодних договорів не укладало, майнові права на об`єкт інвестування [PERSON] у встановленому законом порядку не набув, підстави для набуття останнім права власності на вказану квартиру відсутні, а тому відсутні підстави для реєстрації права власності на спірне майно за ним. Не набувши права власності на квартиру, [PERSON] не мав законних підстав для відчуження вказаної квартири третім особам. Спірний договір купівлі-продажу є недійсним з підстав порушення норм ст. ст. 203, 219, 655, 658 ЦК України. У результаті незаконної реєстрації права власності на майно на іншу особу, позивач позбавлений права власності на квартиру. 02.05.2024 представник відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просить відмовити, застосувати наслідки спливу строку позовної давності, стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу. Зазначає, що спірне майно придбано у законний спосіб на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.12.2020, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В., за ціною 1077810 грн. 00 коп., відповідно до незалежної експертної оцінки. Кошти передавались продавцю рівними частинами до підписання договору купівлі-продажу. На момент придбання квартири [PERSON] був власником квартири, право власності за ним було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідач є добросовісним набувачем, право власності на об`єкт нерухомості на підставі відплатного договору призведе до порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод та буде покладено індивідуальний та надмірний тягар на відповідача. Обставин недобросовісності покупця не встановлено, а тому відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу. У кримінальному провадженні вже досить тривалий час проводиться досудове розслідування, обвинувальний вирок відсутній, докази вважати набуття [PERSON] спірного нерухомого майна на підставі підроблених документів відсутні (а.с. 59-71). 20.09.2024 представник ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» подав письмові пояснення у справі, позовні вимоги просить задовольнити. Зазначає, що між ним та [PERSON] укладено договір №52-0106/2018-2 про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якого позивачем 02.10.2020 перераховано на банківський рахунок фонду фінансування будівництва ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» грошові кошти в сумі 970029 грн. 00 коп. Також 02.10.2020 між сторонами укладено договір №М52-0106/2018-2 відступлення майнових прав, відповідно до якого управитель передає, а позивач приймає майнові паї на об`єкт інвестування, що підлягає передачі позивачу після завершення будівництва, позивач набуває прав на об`єкт інвестування з дати підписання договору. 18.02.2022 між позивачем та забудовником ТОВ «Інвестиційна компанія «Укрбуд Інвест» складено акт приймання-передачі об`єкту інвестування №538, за яким забудовник передав, а позивач прийняв квартиру [ADDRESS] . З гр. [PERSON] жодні документи не укладались та не підписувались, дана особа не була інвестором щодо будь-якого із об`єктів інвестування у ЖК «Пектораль», грошові кошти на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» [PERSON] не вносились, він не набував майнових прав на об`єкт інвестування, а відтак не набув підстав для реєстрації за ним права власності на квартиру (а.с. 180-189, 202-209). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2024 справу розподілено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 36-37). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.04.2024 позовну заяву залишено без руху (а.с. 39-40). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 46-48). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.05.2024 змінено процесуальний статус третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» з третьої особи на відповідача (а.с. 102-103). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.08.2024 задоволено клопотання про витребування доказів (а.с. 171-172). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.193). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені у позові, зазначає, що позовні вимоги є належним чином обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] проти позовних вимог заперечував з підстав їх необґрунтованості та безпідставності, обставини, викладені у відзиві на позовну заяву підтримав. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в письмових поясненнях. Треті особи в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином (а.с. 51, 52, 90, 95-97, 107-108, 136-139), причини неявки суду не повідомили. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ІІІ. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 01.06.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» (Управитель) та [PERSON] (Довіритель) укладено договір №52-0106/2018-2 (а.с. 17-23) про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до п. 1.1 якого Довіритель зобов`язується передати Управителю в управління грошові кошти з метою отримання Довірителем у власність житла (об`єкта інвестування), а Управитель зобов`язується прийняти кошти на рахунок ФФБ у довірчу власність та здійснювати від свого імені та за плату управління цими коштами в порядку та на умовах, передбачених цим договором, правилами фонду фінансування будівництва виду А ЖК «Пектораль», затвердженими наказом директора Управителя №4 від 17.03.2016, договором між забудовником та управителем №17/03/16 від17.03.2016 та чинним законодавством України. Пунктом 1.9 даного договору визначено, що об`єктом інвестування є квартира [ADDRESS] . 02.10.2020 між позивачем (Довіритель) та ТОВ «Укрбудпереказ» (Повірений) укладено договір доручення №406, відповідно до умов якого Довіритель доручає, а Повірений зобов`язується на умовах та у строки, визначені цим договором та правилами агентського співробітництва здійснити від імені, в інтересах та за рахунок Довірителя перерахування грошових коштів на рахунок відповідного фонду фінансування будівництва ТОВ «ФК Житло-Капітал» в якості оплати за договором участі у фонді фінансування будівництва та винагороди ТОВ «ФК Житло-Капітал» за управління майном. Довіритель зобов`язується під час укладення цього договору внести до каси Повіреного грошові кошти в загальній сумі 970029 грн. 00 коп. (а.с. 25). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №508 від 02.10.2020, від [PERSON] прийнято кошти за договором доручення №406 для внесення на рахунок ФФБ в сумі 970029 грн. 00 коп. (а.с. 26). 02.10.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» (Управитель) та [PERSON] (Довіритель) укладено договір №М52-0106/2018-2 відступлення майнових прав, відповідно до якого Управитель передає, а Довіритель приймає майнові права на об`єкт інвестування, що підлягає передачі Довірителю в порядку та на умовах договору про участь у ФФБ після завершення будівництва. Опис об`єкта інвестування: квартира [ADDRESS] (а.с.28). 28.12.2020 [PERSON] видано довідку №453 фонду фінансування будівництва виду А ЖК «Пектораль», яка підтверджує, що Довірителем здійснені остаточні розрахунки із Управителем та підтверджує право Довірителя на набуття у власність закріпленого за ним об`єкта інвестування, а саме: квартира [ADDRESS] (а.с. 27). Відповідно до розпорядження Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації №828 від 09.12.2020, житловому будинку (ІІ пусковий комплекс -секції 3, 4, 5) у складі проєкту будівництва багатофункціонального комплексу в складі приміщень житлового призначення, торговельно-розважальних та офісних приміщень: [ADDRESS] присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с. 29). Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав від 10.09.2023, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В. (а.с. 31). 18.12.2020 між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Пунктом 2 вказаного договору зазначено, що відчужувана квартира належить Продавцю на праві приватної власності, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та згідно з інформаційною довідкою №237717066 від 18.12.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2250923580000, номер запису про право власності 39748039. Реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна проводилась без видачі документа, що посвідчує таке право, у зв`язку з веденням в експлуатацію новоствореного об`єкта нерухомого майна. Продаж вчинено за 1077810 грн. 00 коп. (а.с. 30). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.04.2021 на спірну квартиру накладено арешт (а.с. 16). 24.11.2023 заступник директора ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» на адвокатський запит представника позивача повідомив, що договір №52-0106/2018-2 від 01.06.2018 про участь у фонді фінансування будівництва з [PERSON] не укладався та не підписувався, грошові кошти останнім на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» не вносились. Дана особа не є інвестором (довірителем) щодо будь-якого із об`єктів інвестування у ЖК «Пектораль». Між сторонами не укладався договір відступлення майнових прав на спірне майно, акт приймання-передачі квартири згідно договору №52-0106/2018-2 не складався (а.с 87). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). За змістом ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За правилом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою до іншої сторони чи сторін правочину; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення того, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, у чому полягає його порушення, і в залежності від цього у який ефективний спосіб порушене право може бути захищено. Вказаний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19. Сукупність наведених у позові обставин доводить той факт, що укладаючи 18.12.2020 договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] , продавцю вказане нерухоме майно на праві приватної власності не належало, останній діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб. Спірний правочин суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам позивача та моральним засадам. При цьому, позивачем доведено законність набуття прав на спірне майно. Судом оглянуто оригінали документів, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позовних вимог. Спірний договір купівлі-продажу квартири підлягає визнанню недійсним. Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації. Згідно із ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, Об`єднаної Палати Верховного Суду від 24.01.2020 у справі №910/10987/18, а також у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №925/1121/17. Відповідно до п. 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, які були внесені на підставі укладення договору купівлі-продажу квартири, оскільки даний правочин визнано недійсним в судовому порядку. Щодо позовних вимог про визнання права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до ст. 41 Конституції України. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннями ст. 321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності. Право власності відповідно до ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що позивач набув право власності на спірну квартиру на підставі договору №52-0106/2018-2 про участь у фонді фінансування будівництва від 01.06.2018, договору доручення №406 від 02.10.2020, договору М52-0106/2018-2 відступлення майнових прав. У подальшому [PERSON] отримав довідку №453 від 28.12.2020 фонду фінансування будівництва виду А ЖК «Пектораль», яка підтвердила, що позивачем здійснені остаточні розрахунки із управителем та підтверджує його право на набуття у власність спірної квартири. Стороною відповідача вказані обставини спростовані не були. Врховуючи вищевикладене, за позивачем підлягає визнанню право власності на квартиру [ADDRESS] . Також суду зазначає, що заявлені позивачем позовні вимоги не свідчить про непропорційність заходів втручання в право особи на мирне володіння, про яке зазначала сторона відповідача, адже спірне майно придбано в особи, яка не була власником такого майна, а тому і не мала права його відчужувати. Порушення вимог ст. 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод щодо відповідача в даних правовідносинах відсутнє. Разом з тим, відповідач не позбавлений права та можливості відновити своє право, використати передбачені чинним законодавством механізми для поновлення свого права шляхом пред`явлення вимоги про стягнення сплачених за договором купівлі-продажу квартири коштів та відшкодування завданих збитків. Інші заперечення сторони відповідача судом не приймаються до уваги з підстав їх безпідставності та необґрунтованості. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з цього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 9299 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved