Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення\~ додаткових витрат. Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач з відповідачем проживали у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 24.10.2023 р. Під час шлюбу в сторін народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 13.11.2023р. по справі №309/4980/23 призначено до стягнення аліменти на утримання неповнолітніх дітей які складають по 3000 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття. Після припинення фактичних шлюбних відносин позивач [PERSON] з дітьми проживають окремо, позивач самостійно утримує та виховує дітей. Тобто всі обов`язки щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікування виконує самостійно. Син [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю і потребує постійних витрат на лікування, що підтверджується медичною документацією, тому [PERSON] вважає, що з відповідача слід також стягувати постійні витрати на лікування дитини у розмірі 3 000 гривень на місяць, так як позивач в повній мірі не має можливості оплачувати лікування дитини, оскільки зайнята постійним доглядом за дитиною з інвалідністю. У зв`язку із складним матеріальним становищем, неможливістю працювати через здійснення постійного догляду за дитиною-інвалідом [PERSON] потребує матеріальної допомоги також на своє утримання від відповідача. У зв`язку з зазначеними обставинами, [PERSON] просить стягувати з [PERSON] , [INFO] , додаткові витрати, пов`язані з лікуванням дитини з інвалідністю [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. А також, стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дружини [PERSON] у розмірі 3000 (три тисячі) гривень, щомісяця до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , 18 років. Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу [PERSON] направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами та було запропоновано подати відзив. На адресу суду засобами електронного поштового зв`язку відповідач надіслав пояснення. У своїх поясненнях відповідач вказує, що сплачувати більший розмір аліментів ніж він платить станом на сьогодні не має можливості. На даний час він офіційної роботи не має, платить за оренду житла в Чехії самостійно. Також, ним відправляються посилки для дітей з солодощами, їжею, одягом, та неодноразово окрім аліментів відповідач надсилав кошти на інші витрати для дітей. В підтвердження своїх слів надав копії квитанцій про переказ коштів, що є більшими за суму аліментів на ім`я [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що позивач з відповідачем проживали у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 24.10.2023 р. Під час шлюбу в сторін народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 06.03.2024 року та серії [NUMBER] від 11.02.2016 року відповідно (а.с.9-10). Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 13.11.2023р. по справі №309/4980/23 призначено до стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей які складають по 3000 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття (а.с.11-14). Згідно медичного висновку №2084 від 28.08.2013 року син [PERSON] є інвалідом дитинства, йому встановлено діагноз: «інші аномалії статевих хромосом\~ з чоловічим фенотипом. не класифіковані в інших рубриках» (а.с.7). Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 12.06.2024 року за адресою [ADDRESS] стверджується, що [PERSON] проживає сама разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Дана обставина також стверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання складеного депутатом Хустської міської ради від 14.06.2024 року (а.с.16). Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що одним із основних завдань цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, є справедливий та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень частини першої ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, виходячи з правової позиції, висловленої у Рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України». До особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Виходячи з вимог закону, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі у таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, - враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (Ухвала ВС України №6-20278св09 від 16 грудня 2009 року). Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 18 Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір стягнення додаткових витрат, суд враховує матеріальне становище сторін, медичний висновок №2084 від 28.08.2013 року щодо присвоєння інвалідності\~ дитині та проживання відповідача за кордоном з можливістю отримувати стабільний дохід. Суд вважає, що відповідач спроможний надавати додаткові кошти у розмірі 3000грн. на утримання своєї дитини, який щонайменше зможе забезпечити необхідний та належний рівень розвитку дитини. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позов в цій частині обґрунтований, відтак підлягає до задоволення. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів із відповідача на користь позивача на її утримання як дружини, яка проживає з дитиною з інвалідністю, суд зазначає наступне. За правилами ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: 1) один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом; 2) дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; 3) цей з подружжя опікується нею; 4) другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й неспроможність дитини обходитись без постійного стороннього догляду, а також наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно матеріалів справи позивачем [PERSON] не надано жодних доказів, що її син потребує постійного стороннього догляду вдома, а також суду невідомо як про матеріальний стан відповідача, його доходи та споможіть оплачувати аліменти на утримання дружини так і про доходи самої позивачки, враховуючи, що судом вже задоволено позови позивача про стягнення аліментів та про стягнення додаткових витрат\~ Відповідно до ч. 1, 3 ст. 79 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивачка звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави.

Outcome: approved