Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

11.09.2024 позивач [PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що її тітці відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 22.10.1993 належить квартира [ADDRESS] . Але, відповідач [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, оскільки з 2013 рогу переїхала на постійне місце до Російської Федерації де проживає і на теперішній час. Після переїзду відповідача [PERSON] до Російської Федерації по теперішній час, позивач [PERSON] продовжила проживати в квартирі [ADDRESS] , безперервно та відкрито володіє даною квартирою, систематично сплачує за комунальні послуги, зробила ремонт, всіляко поліпшує життєві умови. Крім того, під час короткострокової поїздки відповідача [PERSON] до України, вона 07.02.2015 зробила заповіт, яким заповіла позивачу [PERSON] усе належне їй майно. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.10.2024 постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.4). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною першою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/17274/17. Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Із долученого позивачем до матеріалів справи акту з місця її проживання вбачається, що з 2013 року позивач [PERSON] безперервно більше 10 років відкрито володіє та користується спірною квартирою, систематично сплачує за комунальні послуги, зробила ремонт, всіляко поліпшує життєві умови, в той час як відповідач [PERSON] з 2013 року в спірній квартирі не проживає, оскільки виїхала на постійне місце проживання за кордон (а.с.9). Крім того, як видно із заповіту від 07.02.2015 року, відповідач [PERSON] виявила бажання щодо набуття позивачем [PERSON] у спадщину права власності на спірну квартиру (а.с.10, 11). Таким чином, суд вважає доведеними позивачем факти законності, добросовісності та відкритості володіння більше 10 років належною відповідачу [PERSON] квартирою [ADDRESS] . Враховуючи, наявність достатніх доказів на підтвердження позовних вимог [PERSON] , суд вважає необхідним позов задовольнити.

Outcome: approved