Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період невиконання рішення суду у справі № 148/2598/15-ц, мотивуючи позовні вимоги тим, що згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21.12.2016 у справі №148/2598/15-ц (провадження №22-ц/772/3728/2016) суд вирішив: Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техніка і технології" заборгованість за договором купівлі-продажу від 25.12.2014 в розмірі 98000 грн, 3 % річних - 2400,33 грн, втрати від інфляції - 34459,50 грн, а також понесені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 4247,27 грн. У подальшому, 13.02.2017 апеляційний судом виданий виконавчий лист, який не був пред`явлений до примусового виконання. В рамках ліквідаційної процедури ТОВ "Техніка і технології" було проведено електронні торги з продажу активів банкрута. Згідно протоколу про проведення аукціону №BRD001-UA-20240115-31178 позивач став переможцем електронного аукціону та набув право вимоги (зобов`язання) до боржників, зокрема [PERSON] , код [NUMBER] (підстава виконавчий лист від 13.02.2017 по справі № 148/2598/15-ц) 125107,10 грн. За результатами проведеного аукціону між ТОВ "Техніка і технології" та Адвокатським бюро «Олександра Терлецького» підписано Акт придбання майна на аукціоні, яким засвідчено повну оплату придбаного майна. Між ТОВ «Техніка і технології» та [PERSON] 06.02.2024 підписано договір №BRD001-UA-20240115-31178 про відступлення права вимоги (цесії). Відповідно до п. 1.7 Договору за результатами укладення/підписання даного договору цесіонарій наділяється всіма правами цедента, що випливають із зобов`язання боржників згідно п. 1.2 цього Договору. Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 01.04.2024 замінено стягувача у справі № 148/667/24 (провадження 6/148/18/24, а саме з ТОВ «Техніка і технології» на [PERSON] у виконавчому листі, виданому 13.02.2017 Тульчинським районним судом Вінницької області у справі № 148/2598/15-ц. Таким чином, позивач вважає, що набувши всіх прав кредитора, він може подати позовну заяву про стягнення з [PERSON] інфляційних втрат та 3 % річних за період невиконання рішення суду. У подальшому, позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, яка мотивована тим, що під час подання позовної заяви до [PERSON] заявлена сума позовних вимог становила 104267,95 грн, однак позивач бажає збільшити позовні вимоги, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (Закон України №540-ІХ) Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) доповнено пунктом 12 такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID -19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону №540-ІХ встановлено, що даний Закон набирає чинності з дня його опублікування. Відповідно Закон №540-ІХ набрав законної сили 02.04.2020 (публікація - офіційне видання «Голос України» № 62 від 02.04.2020). Пунктом 1 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» встановлено: Установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19.12.2020 до 30.06.2023 на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, з 01.07.2023 припинено режим встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, а отже строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦКУ, продовжилися на строк дії такого карантину, а саме на строк з 11.03.2020 по 30.06.2023. Разом з тим, 07.08.2024 Президент України підписав Закон України про затвердження Указу Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №3891-ІХ від 23.07.2024. Законом №3897-ІХ передбачено продовження воєнного стану з 05 години 30 хвилин 12.08.2024 на 90 діб, тобто до 09.11.2024 до 05 години 30 хвилин. Відповідно до п.19 Перехідних Положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Позивач зазначає, що період карантину та період військового стану накладаються частково один на одного, а тому обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних за три роки, що передували початку зупинення строків позовної давності, а саме періоду з 12.03.2017 по 11.03.2020, так як строк позовної давності досі є зупиненим. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із відповідача суму інфляційних втрат в розмірі 129768,70 грн та 3 % річних 27952,29 грн, всього: 157720,99 грн, за період невиконання рішення суду з 12.03.2017 до 21.08.2024, а саме за рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21.12.2016 у справі № 148/2598/15-ц провадження № 22-ц/772/3728/2016 та стягнути сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались та відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку. Вінницьким апеляційним судом видано виконавчий лист 21.12.2016 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Техніка і технологія» заборгованості за договором купівлі-продажу від 25.12.2014 в розмірі 98000 грн, 3 % річних - 2400,33 грн, витрати від інфляції - 34459,50 грн, а також понесені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 4247,27 грн. Рішення набуло законної чинності 21.12.2016. Строк пред`явлення виконавчого листа до 21.12.2019 (а.с. 7). Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 01.04.2024 заяву [PERSON] про заміну стягувача у виконавчому документі, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа задоволено частково, замінено стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Техніка і технології" на його правонаступника - [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] у виконавчому листі, виданому 13.02.2017 Тульчинським районним судом Вінницької області у справі № 148/2598/15-ц, та у задоволенні заяви [PERSON] про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа відмовлено (а.с. 8-10). Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21.12.2016, апеляційну скаргу ТОВ «Техніка і технології» задоволено частково, рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 21.01.2016 скасовано та ухвалено нове рішення яким позовні вимоги ТОВ «Техніка і технології» задоволено частково та стягнено з [PERSON] на користь ТОВ «Техніка і технологія» заборгованості за договором купівлі-продажу від 25.12.2014 в розмірі 98000 грн, 3 % річних - 2400,33 грн, витрати від інфляції - 34459,50 грн, а також понесені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 4247,27 грн (а.с. 11-13). Відповідно до договору № BRD001-UA-20240115-31178 відступлення права вимоги (Цесії) від 06.02.2024, ТОВ «Техніка і технології» та [PERSON] уклали договір відступлення права вимоги (Цесії) про те, що Цедент відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває права вимоги (зобов`язання) до боржників, у тому числі до [PERSON] (підстава виконавчий лист від 13.02.2017 по справі № 148/2598/15-ц) у сумі 125107,10 грн. (а.с. 14) Згідно п. 1.7. договору, за результатами укладення/підписання даного Договору, Цесіонарій наділяється всіма правами Цедента, що випливають із зобов`язань боржників згідно п. 1.2 Договору. Відповідно до п. 4.2 до Цесіонарія переходять усі права, які забезпечують виконання обов`язків боржника. Згідно ату приймання-передачі права вимоги (приймання-передавання документів, що підтверджують право вимоги) згідно договору № BRD001-UA-20240115-31178 відступлення права вимоги (цесії) від 06.02.2024, ТОВ «Техніка і технології» та [PERSON] підписали даний акт про передачу документів, а саме: п. 1.2. Акту, [PERSON] приймає наступні документи щодо [PERSON] код [NUMBER]: копії рішення апеляційного суду Вінницької області від 21.12.2016 по справі №148/2598/15-ц, виконавчого листа від 13.02.2017 по справі № 148/2598/15-ц про стягнення 139107,10 грн, даних з АСВП від 02.07.2022 по ВП [NUMBER], постанови від 11.05.2016 про відкриття ВП [NUMBER], інформації про виконавче провадження [NUMBER] на 05.07.2022, виписки з АТ «Райффайзен банк» за період з 21.12.2016 по 21.12.2017 про сплату 14000,00 грн., залишок боргу 125107,10 грн (а.с. 15). Відповідно до акту про придбання майна на аукціоні від 06.02.2024, ТОВ «Техніка і технології» та [PERSON] склали акт про те, що відповідно до протоколу електронного аукціону № BRD001-UA-20240115-31178 від 29.01.2024 «Цесіонарій» сплатив «Цеденту» усі необхідні до сплати кошти, а « Цедент » передав у власність «Цесіонарія» право вимоги до боржників, серед яких й до [PERSON] (підстава виконавчий лист від 13.02.2017 по справі № 148/2598/15-ц) у сумі 125107,10 грн (а.с. 16). Згідно постанови державного виконавця Тульчинського районного відділу державної виконавчої служби Хлопотіним О.В. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на підставі виконавчого листа № 148/2598/15-ц виданого 03.03.2016 Апеляційним судом Вінницької області, про стягнення з боржника [PERSON] заборгованості у розмірі 183961,78 грн (а.с. 19). Відповідно до постанови державного виконавця Тульчинського районного відділу державної виконавчої служби Хлопотіна О.В., 21.11.2016 до Тульчинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області надійшла ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.10.2016 про скасування рішення Апеляційного суду Вінницької області від 03.03.2016 по справі № 148/2598/15-ц, тому виконавче провадження від 21.11.2016 закінчено (а.с. 20). Відповідно до відповіді Тульчинського відділу ДВС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на адвокатський запит адвоката Терлецького О.А., головний державний виконавець повідомляє, що на виконані у відділі перебувало виконавче провадження за №АСВП [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] коштів у сумі 183961,78 грн на користь ТОВ «Техніка і технології». Відповідно до постанови державного виконавця Тульчинського районного відділу державної виконавчої служби Хлопотіна О.В., 21.11.2016 до Тульчинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області надійшла ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.10.2016 про скасування рішення Апеляційного суду Вінницької області від 03.03.2016 по справі №148/2598/15-ц, тому виконавче провадження від 21.11.2016 закінчено (а.с. 23). До суду представник відповідача адвокат Мовчан В.В. подав клопотання про застосування позовної давності у даній справі, яке мотивоване наступним. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21.12.2016, з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Техніка і технологія» заборгованості за договором купівлі-продажу від 25.12.2014 в розмірі 98000 грн, 3 % річних - 2400,33 грн, витрати від інфляції - 34459,50 грн, а також понесені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, однак, представник відповідача вважає, що позивач фактично повторно звертається до суду за вирішенням позовних вимог, які вже були вирішені судом раніше. Крім цього, ст. 257 ЦК України встановлюється строк позовної давності у три роки, тобто, позивач мав право до 21.12.2019 звернутись до суду з позовною заявою про захист своїх прав, оскільки позивач не скористався своїм правом у визначений цивільним законодавством строк і звернувся до суду після закінчення визначеного строку, то дане право позивач втратив. Від позивача надійшло заперечення на клопотання представника відповідача, яке мотивоване наступним. В дійсності рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21.12.2016 у справі №148/2598/15-ц (провадження №22-ц/772/3728/2016) суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Техніка і технології» заборгованість за договором купівлі-продажу від 25.12.2014 в розмірі 98000 грн, 3 % річних 2400,33 грн, втрати від інфляції 34459,50 грн, а також понесені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 4247,27 грн. Згідно рішення суду вказано, що 3 % річних 2400,33 грн, втрати від інфляції 34459,50 грн стягнуті за період з 03.01.2014 по 28.10.2015. У позовних вимогах з урахуванням заяви про збільшення позовних вимоги період стягнення 3 % річних та втрат від інфляції - 12.03.2017 по 21.08.2024 та основний борг повторно позивач не просить стягувати. Щодо застосування позовної давності позивач зазначає наступне. Набрав чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-ІХ), яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину». Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (Закон України №540-ІХ), розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено пунктом 12 такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID -19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону №540-ІХ встановлено, що даний Закон набирає чинності з дня його опублікування. Відповідно Закон №540-ІХ набрав законної сили 02.04.2020 (публікація - офіційне видання «Голос України» № 62 від 02.04.2020). Пунктом 1 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» встановлено: Установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19.12.2020 до 30.06.2023 на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, з 01.07.2023 припинено режим встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, а отже строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦКУ, продовжилися на строк дії такого карантину, а саме на строк з 11.03.2020 по 30.06.2023. Разом з тим, 07.08.2024 Президент України підписав Закон України про затвердження Указу Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №3891-ІХ від 23.07.2024. Законом №3897-ІХ передбачено продовження воєнного стану з 05 години 30 хвилин 12.08.2024 на 90 діб, тобто до 09.11.2024 до 05 години 30 хвилин. Таким чином, період карантину та період військового стану накладаються частково один на одного, а тому позивач вважає, що позовні вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних за три роки, що передували початку зупинення строків позовної давності, а саме періоду з 12.03.2017 по 11.03.2020, є обґрунтованими, так як, строк позовної давності досі є зупиненим та за весь період карантину та військового стану який на сьогодні триває. Згідно висновків Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, наведені у постанові від 26.10.2018 у справі №922/4099/17, за змістом якої вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3 % річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: загальний та спеціальний. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 263 ЦКУ перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ,під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У той же час пунктом 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України № 691-ІХ від 16 червня 2020 року «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»). Також, пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, пунктами 12 та 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України строки позовної давності, установлені статтею 257 ЦК України, продовжено на строк дії карантину та на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану. Аналогічна правові позиції викладені зокрема у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати КЦС від 07.09.2022 у справі №679/1136/21, Верховного Суду у складі колегії суддів КГС від 25.08.2021 у справі №914/1560/20. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023. Оскільки, карантин в Україні встановлений постановами Уряду тривав протягом 1193 дні, а отже строки позовної давності, установлені статтею 257 ЦК України, продовжено на таку саму кількість днів, тобто на 1193 дні. Суд погоджується з думкою представника відповідача про те, що строк позовної давності пропущено позивачем, однак позов не підлягає задоволенню через недоведеність позовних вимог, за наступних обставин. Відповідно до ст. 15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право зимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо вiн не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21.12.2016 у справі №148/2598/15-ц (провадження №22-ц/772/3728/2016) рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 21.01.2016 скасовано, ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ТОВ «Техніка і технології» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Техніка і технології» заборгованість за договором купівлі-продажу від 25.12.2014 в розмірі 98000,00 грн, 3 % річних - 2400,33 грн, втрати від інфляції - 34459,50 грн, а також понесені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 4247,27 грн. На підставі даного рішення 13.02.2017 Тульчинським районним судом Вінницької області видано виконавчий лист від 21.12.2016. Відповідно до договору № BRD001-UA-20240115-31178 відступлення права вимоги (Цесії) від 06.02.2024, ТОВ «Техніка і технології» та [PERSON] уклали договір відступлення права вимоги (Цесії) про те, що Цедент відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває права вимоги (зобов`язання) до боржників, у тому числі до [PERSON] (підстава виконавчий лист від 13.02.2017 по справі № 148/2598/15-ц) у сумі 125107,10 грн (а.с. 14). Оскільки, після укладення договору № BRD001-UA-20240115-31178 від 06.02.2024, до Цесіонарія [PERSON] перейшли усі права, які забезпечують виконання обов`язків боржником, а саме: п.1.2.2 Договору - до боржника [PERSON] на підставі виконавчого листа від 13.02.2017. Ухвалою суду від 01.04.2024 у справі 148/667/24 (провадження №6/148/18/24), заяву [PERSON] про заміну стягувача у виконавчому документі, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа задоволено частково. Замінено стягувача ТОВ «Техніка і технології» на його правонаступника - [PERSON] у виконавчому листі, виданому 13.02.2017 Тульчинським районним судом Вінницької області у справі №148/2598/15-ц. В іншій часті заяви про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа відмовлено. Суд вважає, оскільки, строк пред`явлення виконавчого листа, виданого 13.02.2017 по справі №148/2598/15-ц відносно боржника [PERSON] закінчився 21.12.2019, тобто ще за довго до відступлення права вимоги від первісного стягувача до позивача, яке відбулося лише 16.02.2024, а позивач звертається до суду із позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період невиконання рішення суду у справі №148/2598/15-ц, тому, на підставі вищевикладеного встановлено, що [PERSON] не наділений правом стягувати з [PERSON] інфляційні втрати та 3 % річних за період невиконання рішення суду у справі № 148/2598/15-ц. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про відсутність правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved