Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 2007 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. У вказаному шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [PERSON] . Спільне життя із відповідачем не склалось, внаслідок чого в 14.10.2013 заочним рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області шлюб між ними було розірвано. Крім того у травні 2012 року відповідач був засуджений Кіцманським районним судом Чернівецької області за вчинення злочину до позбавлення волі і відбував покарання у виправній колонії. З того періоду відповідач жодного разу не навідувався до дітей та не цікавився їх життям, йому достеменно було відоме місце проживання дітей, оскільки вони нікуди не виїхали з постійного місця проживання. На разі їй відомо, що відповідач виїхав за межі Україїни. Діти [PERSON] та [PERSON] проживають із нею, знаходяться на повному її утриманні та вихованні. Відповідач з дітьми не спілкується, на свята, дні народження їх не провідує, їх життям, здоров`ям та навчанням не цікавиться та повністю самоусунувся від їх утримання та виховання. З вказаних підстав змушена звернутись до суду із даним позовом. 26.06.2024 в підготовчому засіданні представник позивача від імені позивачки доповнив позов вимогою про стягнення аліментів з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дітьми повноліття. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю. Позивачка суду вказала, що в шлюбі з відповідачем у них [INFO] народилася донька [PERSON] , а [INFO] народилася донька [PERSON] . Сімейне життя із відповідачем не склалося, в зв`язку з чим вона звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу і 14.10.2013 рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області шлюб між ними було розірвано. У 2012 році [PERSON] було засуджено за вчинення злочину до позбавлення волі і покарання він відбував у виправній колонії. З 2012 року і по даний час відповідач дітей не провідував ніякої допомоги для їх утримання не надавав. Їй відомо, що [PERSON] виїхав за кордон. У зв`язку з тим, що [PERSON] дітей не утримує, не цікавиться їх життям вона звернулася до органу опіки та піклування Кадубовецької сільської ради про позбавлення його батьківських прав. Просила позовні вимоги задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його доньок, а також постановити рішення про стягнення з нього аліментів на її користь для утримання дітей. Представник позивачки [PERSON] вказав суду, що позивачка жодних перешкод у спілкуванні, побаченні із дітьми відповідачу не чинила і не чинить. Відповідач вже протягом дванадцяти років самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач не здійснив жодних дій щоб налагодити зв`язок із дітьми навіть під час розгляду справи у суді. Вiдповiдач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Представниця органу опіки та піклування Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області Рудько Н.В. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування Кадубовецької сільської ради щодо доцільності позбавити позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника органу опіки та піклування, показання свідків, думку дітей, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Щодо вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до дітей. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 228.08.2007. У вказаному шлюбі у сторін народилися доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказане вбачається із копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] виданого 24.01.2008; серії [NUMBER] виданого 22.06.2011, копії рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області про розірвання шлюбу від 14.10.2013 (а.с.6-8). Неповнолітні [PERSON] , [PERSON] проживають разом із матір`ю [PERSON] , що підтверджується Актом обстеження умов проживання сім`ї (а.с. 9) . [PERSON] займається вихованням та утриманням своїх дітей. Відповідач [PERSON] жодного разу не відвідував навчальний заклад, де навчаються його діти, тільки мати бере активну участь у шкільному житті дітей. Вказане підтверджується довідкою Чуньківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Кадубовецької сільської ради (а.с.12). Вищезазначені обставини також підтверджуються показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні. Так свідок [PERSON] показала суду, що являється сусідкою позивачки. [PERSON] перебувала в шлюбі із [PERSON] . У шлюбі у них народилося дві доньки- [PERSON] та [PERSON] . Молодшу доньку Софію [PERSON] не бачив, оскільки позивачка народжувала без нього. Старшій доньці тоді було 3 роки. Упродовж 13-14 років [PERSON] в селі не проживає. З дітьми не спілкується. Де знаходиться їй не відомо. Більше 13 рок його не бачила. Діти про тата ніколи не згадують. З днем [PERSON] дочок він не вітає, матеріально не допомагає. Свідок [PERSON] суду показала, що являється сусідкою позивачки, знає її з [PERSON] . Також знайома із [PERSON] , який був чоловіком [PERSON] . У сторін народилося дві доньки - [PERSON] та [PERSON] . В шлюбі позивачка з відповідачем проживали погано. Їй відомо, що шлюб між ним розірвано. У [PERSON] були проблеми із законом, в зв`язку з чим він був засуджений та відбував покарання у колонії. З села поїхав дуже давно. До дітей відповідач не з`являється, не признається, не телефонує, подарунків не дарує дітям, ніякої участі у вихованні дітей не приймає. Отже, при розгляді даної справи судом встановлено обставини, які свідчать про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з дочками, брати участь у їх вихованні та остаточно самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, які залишилися проживати з матір`ю. Забезпеченням дітей, їх вихованням і розвитком займається тільки мати, це свідчить безумовно про те, що батько дітей не бажає приймати участь у їх утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини, частин першої та другої статті 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Таким чином, дитина, яка може висловити свою думку має право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі. Під час розгляду даної справи судом була вислухана думка неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка вказала суду що проживає в с. Кадубівці разом із мамою, сестрою [PERSON] та вітчимом. Свого рідного батька не знає. Коли народилася її сестра тато з ними уже не проживав. Вона не пам`ятає, коли його останній раз бачила. Колись давно батько телефонував, але вона не хотіла з ним розмовляти. Хотіла би, щоб її біологічного батька позбавили батьківських прав по відношенню до неї та сестри. У матері є інший чоловік, який проживає з ними давно, ще з дитячого садочка. Малолітня [PERSON] , [INFO] , повідомила суду, що проживає разом із мамою, сестрою та вітчимом. Свого батька вона не знає. Мама показувала їй фотографію чоловіка, який являється її батьком, однак вона ніколи його не бачила, не чула, не знає його. [PERSON] почав проживати з її мамолю, коли їй було 2 роки, тому саме його вона сприймає як батька. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов' язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Відповідно до вимог частини 5 та 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з рішенням виконавчого комітету Кадубовецької сільської ради №5/9 від 09.04.2024 та висновком виконавчого комітету Кадубовецької сільської ради орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.13-15). За таких встановлених обставин винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїх батьківських обов`язків, враховуючи права і інтереси дітей, суд дійшов висновку про злісне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України). З урахуванням наведеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на них ст.150 СК України, відносно неповнолітніх дітей. Щодо вимоги про стягнення аліментів з відповідача. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просила стягувати із [PERSON] на її користь на утримання дітей: [PERSON] , [PERSON] , аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття. Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки [PERSON] являється батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , то відповідно до ст. 180 СК України відповідач зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей. За приписами ч.ч. 2,3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її триманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що позивачка офіційно не працевлаштована. Діти [PERSON] , [PERSON] навчаються в Чуньківському ЗЗСО 1-3 ступенів . Відомостей чи працевлаштований [PERSON] суду не надано. Відповідач не надає позивачці, з якою проживають діти, матеріальної допомоги на їх утримання. Між батьками не досягнуто домовленості щодо участі в утриманні дітей, добровільної угоди про сплату аліментів сторонами не укладено. Згідно з вимогами ст. 181 СК України [PERSON] має право на отримання аліментів від відповідача [PERSON] у частці від його доходу або у твердій грошовій сумі за рішенням суду. За приписами ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога підлягає задоволенню та вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, а саме з 26.06.2024 і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів - звільняються від сплати судового збору. За приписами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене, суд вважає, що за вимогу про позбавлення батьківських прав із відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивачки в розмірі 1211, 20 грн., за вимогу про стягнення аліментів із відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 1211, 20 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 8, 12, 14, 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155, 157, 164, 165, 180-184 Сімейного кодексу України, Конвенції ООН «Про права дитини»,

Outcome: approved