Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

05.06.2024 до суду надійшов позов [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Жилюк О.В., до [PERSON] , про стягнення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування поданого позову вказано, що в серпні 2019 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] була досягнута домовленість стосовно купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] за ціною 10000 доларів США. В підтвердження своїх намірів 17 серпня 2019 року в якості завдатку позивачем було передано відповідачу [PERSON] 5300 доларів США, про що свідчить відповідна письмова розписка, власноручно написана відповідачем. Після передачі завдатку [PERSON] передав позивачу документи на квартиру, ключі від вхідних дверей, а після проведеного ремонту він з дружиною вселився та став проживати в квартирі. В подальшому позивач неодноразово пропонував [PERSON] оформити договір купівлі-продажу квартири, однак [PERSON] під різними мотивами ухилявся від офіційного оформлення договору купівлі-продажу квартири, та під приводом необхідності вирішення питання про проведення реєстрації з позивача з дружиною в квартирі, забрав документи на квартиру. Після проживання в квартирі протягом 3х років у вересні 2022 [PERSON] повідомив позивача про необхідність звільнити квартиру, оскільки він продав квартиру, а пізніше до квартири прийшла гр. [PERSON] з вимогою звільнити квартиру, так як згідно договору купівлі-продажу від 22.09.2022 вона купила квартиру у [PERSON] . На вимогу повернути кошти в сумі 5300 доларів США [PERSON] відмовився та заявив, що надані кошти були завдатком, який не повертається. Однак позивач вважає, що сплачені ним кошти були авансом, які були передані [PERSON] в рахунок майбутньої купівлі квартири, а тому мають бути повернуті в тому ж розмірі, в якому надавались. За таких обставин позивач звернувся до суду та просив: стягнути з [PERSON] на його користь аванс за розпискою від 17.08.2019 в розмірі 5300 доларів США та 318 доларів США трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання. 05.06.2024 у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 25.06.2024. 25.06.2024 підготовче судове засідання у справі закрито у призначено справу до судового розгляду по суті на 19.07.2024 19.07.2024 розгляд справи відкладено за клопотанням відповідача. 12.09.2024 розгляд справи було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача до суду. 30.09.2024 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника позивача. 18.10.2024 під час судового засідання представник позивача, адвокат Жилюк О.В., підтримав позов в частині позовної вимоги про стягнення із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 5300 доларів США, які були сплачені в якості авансу. Від вимоги про стягнення із відповідача 318 доларів США 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання представник позивача відмовився зазначивши, що йому зрозумілі наслідки відмови від частини позовних вимог. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду подавав, відзив на позов не надано, у зв`язку із чим протокольною ухвалою суду від 18.10.2024 було постановлено проводити заочний розгляд даної справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З оригіналу наявної у матеріалах справи розписки слідує, [PERSON] 17 серпня 2019 року отримав від [PERSON] 5300 (п`ять тисяч триста) доларів США як завдаток за 2-х кімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Розписка написана власноручно, без примусу 17 серпня 2019 року (а.с. 6). 19.10.2024 [PERSON] звернувся до ВП № 1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, з якої вбачається, що в серпні 2019 року заявник та його дружина [PERSON] домовились із [PERSON] , жителя [ADDRESS] , щодо купівлі-продажу квартири, що розташована в [ADDRESS] . У серпня 2019 року вони передали [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 доларів США, а пізніше ще 300 доларів США., як частина вартості за купівлю квартири. Всього вартість квартири становила 1000 доларів США. Решту коштів домовились сплатити протягом року. Будь-яких письмових договорів, розписок, попередніх нотаріально посвідчених правочинів не укладалось. В подальшому за вимогою [PERSON] заявник передав документи на квартиру, які [PERSON] залишив їм, оскільки останній мотивував це тим, що потрібно зареєструвати місце проживання заявника та його дружини, після чого зник з документами. В подальшому 14.09.2022 [PERSON] повідомив, щоб [PERSON] звільнив квартиру, оскільки вона була продана. Пізніше у квартиру прийшла жінка на ім`я [PERSON] та повідомила, що вона придбала квартиру у [PERSON] . Тоді [PERSON] запропонував [PERSON] повернути кошти в сумі 5300 доларів США, на що він відмовився, вказуючи на те, що завдаток не повертається (а.с. 17). Гр. [PERSON] також зверталась до ВП № 1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області із заявою від 14.10.2022 про вчинення неправомірних дій особами, які проживають у квартирі, яку вона нещодавно придбала. Зазначені заяви було об`єднано та розглянуті спільно (а.с. 15,10). Згідно довідки від 24.10.2024 про результати перевірки за звернення [PERSON] та [PERSON] встановлено, що гр. [PERSON] у 2019 році придбав житло за адресою: [ADDRESS] , у гр. [PERSON] з умовою, що частину суми 5300 доларів США, він сплачує відразу, а частину коштів виплатить протягом року. 12.10.2022 [PERSON] прийшов за вищевказаною адресою та повідомив, що продав квартиру іншим людям (гр. [PERSON] ) і [PERSON] необхідно виїхати з неї (а.с. 8, 11,12, 13, 14). Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. В статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до частин першої, другої статті 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Частинами першою та третьою статті 571 ЦК України, визначені правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком, відповідно до яких у випадку, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як вбачається із матеріалів справи, розписки про отримання коштів в рахунок купівлі-продажу квартири, по своїй суті є договором купівлі-продажу нерухомого майна, який, згідно з положеннями ч. 1 ст. 657 ЦК України, підлягає нотаріальному посвідченню і недотримання сторонами вимог щодо нотаріального посвідчення вказує про його нікчемність відповідно до частини першої статті 220 ЦК України. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку про відсутність між сторонами договірних правовідносин. Відсутність зобов`язань між сторонами, відповідно, унеможливлює стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів на підставі статті 571 ЦК України, якою визначено правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком. До вимог про повернення виконаного за недійсним правочином застосовуються положення глави 83\~ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави). Згідно зі ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Положення ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання. Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 357/8975/20. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки між сторонами по справі відсутні належним чином оформлені договірні відносини щодо купівлі-продажу квартири, то кошти в розмірі 5300 доларів США відповідач отримав від позивача без достатньої правової підстави. Відтак і повернення коштів має відбуватися на підставі положень ст.\~1212\~ЦК України не залежно від того, з чиєї вини не було укладено договір купівлі-продажу. Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного суду, викладеним у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 та від 31 січня 2020 року у справі № 161/17945/18. Стосовно позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача 318 доларів США 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання, суд звертає увагу на таке. Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Правові наслідки, передбачені ст. 256 ЦПК України, представнику позивача судом роз`яснено. За таких обставин, суд вважає необхідним прийняти відмову представника позивача від позову в частині стягнення 318 доларів США 3 % процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання та провадження у справі в цій частині закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 УПК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з врахуванням тієї обставини, що позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ " Про судовий збір" з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved