Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

20.08.2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.05.2015 між позивачкою та відповідачем укладено шлюб. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідач проживає окремо від позивачки та дитини, син перебуває на її утриманні. [PERSON] намагається самостійно матеріально забезпечувати, доглядати та виховувати неповнолітню дитину, а також виконувати інші обв`язки покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини. Однак, на даний час не в змозі самостійно забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Всупереч вимогам закону, відповідач, який проживає окремо від дитини, ухиляється від свого обов`язку щодо її утримання, матеріально своїй дитині не допомагає, участі у її вихованні не приймає, та не виконує жодного з обов`язків, покладених на нього законом як на батька. На думку позивачки, [PERSON] має змогу і повинен приймати участь в утриманні дитини, інших неповнолітніх дітей чи не працездатних батьків не має. [PERSON] понесено судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. Позивачка просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.08.2024 і до досягнення дитиною повноліття. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 20.08.2024 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. У порядку визначеному ч. 6 ст.187 ЦПК України судом 21.08.2024 направлено запит до органу реєстрації з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання відповідача та вирішення питання щодо належної підсудності даного спору суду, відповідь на який отримано 23.08.2024. Ухвалою суду від 27.08.2024 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. У судове засідання 23.10.2024 сторони не з`явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивачка у судове засідання не з`явилася, 30.08.2024 подала до суду клопотання, в якому просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.19). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом направлення повісток на 23.09.2024 та 23.10.2024 за зареєстрованим місцем проживання, конверти з повістками повернулися з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання», а також шляхом публікації оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с.25,26,28). Відповідно до п. 2, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. Відповідач не надав заперечень проти зазначених у позові обставин. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим, враховуючи письмову згоду позивачки, на підставі ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 23.10.2024 проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 19.05.2015 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 39, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.05.2015(а.с.3). Сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.11.2015 (а.с.4). Із копії довідки виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 05.08.2024 № 10-09/1/1634 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом із [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Спір у справі виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до вимог ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі . У відповідності до вимог ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, неповнолітній син, батьками якого є сторони у справі, перебуває на повному матеріальному утриманні позивачки [PERSON] , відповідач не бере участі у витратах, пов`язаних з утриманням сина, тобто не виконує обов`язку, передбаченого ст.180 СК України. Враховуючи встановлені у справі обставини по наявним письмовим доказам, а також те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про суть пред`явлених вимог, не надав суду жодних доказів, що свідчать про обставини, які суд повинен врахувати при розгляді справи, суд прийшов до висновку, що наявні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду, тобто з 20.08.2024, і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, позивачку звільнено від сплати судового збору за пред`явлення позову про стягнення аліментів, судові витрати зі сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів за ставкою станом на день пред`явлення позову - 20.08.2024, що становить 1211,20 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved