Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київський центр розвитку міського середовища» (далі по тексту - відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 19.02.2021 по 23.06.2023 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. При звільненні відповідач не провів з позивачем повний остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати, що передбачено ст. 116 КЗпП України, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.01.2024 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі без утримання податків та інших обов`язкових платежів в сумі 274 798,70 грн. В зв`язку з невиконанням відповідачем зазначеного судового рішення, постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Молотилової В.В. від 07.08.2024 відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 274 798,70 грн. Станом на теперішній час заборгованість по заробітній платі за рішенням суду не виплачена позивачу. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.06.2023 по 24.12.2023 у розмірі 114 383,10 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2024 матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Аббасовій Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.08.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою суду відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням вимог ст. 178 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла його письмова заява, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідач, що належним чином повідомлявся про розгляд справи, в судове засідання свого представника не направив, відзиву на позовну заяву не подав, а тому відповідно до вимог статей 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом частин 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. З 19.02.2021 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київський центр розвитку міського середовища» від 23.06.2023 №4-к, позивача було звільнено за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.01.2024 у справі №761/32509/23, провадження №2/761/3372/24, з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київський центр розвитку міського середовища» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 274 798,70 грн. без відрахування обов`язкових платежів та внесків. Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Молотилової В.В. від 07.08.2024 відкрито виконавче провадження №75718972 з виконання виконавчого листа №761/32509/23, виданого 03.05.2024 Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київський центр розвитку міського середовища» на користь [PERSON] боргу в сумі 274 798,70 грн. Станом на теперішній час заборгованість по заробітній платі за рішенням суду не виплачена позивачу. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в день звільнення позивача не провів з ним розрахунок та не виплатив йому нараховану заробітну плату у розмірі 274 798,70 грн., при цьому по даний час не здійснив виплату позивачу зазначену суму заборгованості, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, судом встановлено, що виплата всіх належних позивачу при звільненні сум проведена з порушенням встановленого ст. 116 КЗпП України строку з вини відповідача. Будь-яких доказів на спростування вказаної обставини суду надано не було. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідно до Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. за № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (зі змінами), надалі за текстом Постанова № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Таким чином, при визначенні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватись виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи. Відповідно до пункту 5 Постанови № 100 основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цієї Постанови визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац третій п. 8 Постанови № 100). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац четвертий пункту 8 Постанови № 100). Як вбачається із довідки про середній заробіток за два місяці №077/284-5 від 10.01.2024, виданої Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київський центр розвитку міського середовища» за підписом в.о. директора та головного бухгалтера підприємства, заробітна плата [PERSON] за два останні місяці (квітень-травень 2023 року) перед звільненням становила 36 954,57 грн. (18 414,21 грн. + 18 540,36 грн. відповідно). Середньоденний заробіток розраховується шляхом ділення суми заробітної плати за останні два місяці роботи (36 954,57 грн) на кількість відпрацьованих днів за цей період (42 дні) та становить 879,87 грн. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється шляхом множення середньоденного заробітку (879,87 грн.) на кількість днів, які мають бути оплачені середнім заробітком (червень 2023 року - 5 робочих днів, липень 2023 року - 21 робочий день, серпень 2023 року - 23 робочих дня, вересень 2023 року - 21 робочий день, жовтень 2023 року - 22 робочих дня, листопад 2023 року - 22 робочий дня, грудень 2023 року - 16 робочих днів; всього робочих днів за період з 24.06.2023 по 24.12.2023 - 130 робочих дня) та становить 114 383,10 грн. Отже повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Позивач звільнений від сплати судового збору згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». За наведених обставин, з урахуванням того, що за результатами розгляду цієї справи суд дійшов висновку про задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved