Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

5 серпня 2024 року керівник заступника керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону Олександра Булгакова (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, третя особа на стороні позивача комунальне підприємство «Дніпропертровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропертровської обласної ради, до [PERSON] кошти, витрачені комунальне підприємство «Дніпропертровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропертровської обласної ради на лікування потерпілого [PERSON] на користь Національної служби здоров`я України в сумі 30268,14 грн. Відповідно до вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07.06.2023 у справі № 243/1384/23 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді 2 років тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців. Згідно з відомостями, наявними у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вирок суду набрав законної сили 10.07.2023. Згідно з описовою частиною вказаного вироку суду, 18.10.2022 близько 22 год. 00 хв. солдат [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за адресою: [ADDRESS] , разом з іншими військовослужбовцями військової частини, будучи невдоволеним поведінкою старшого механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного, забезпечення 3 механізованого батальйону військової частини солдата [PERSON] , [INFO] , з метою помсти за дії останнього, який завдав ударів по обличчю солдату [PERSON] , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, бажаючи продемонструвати свою фізичну перевагу над солдатом [PERSON] , задля підвищення власного авторитету в колективі, своєї уявної переваги над ним, без будь-яких вагань, взяв ввірену йому для службового користування автоматичну зброю, а саме: бойовий автомат системи Калашникова моделі АКМ калібру 7,62 мм (патрон 7,62х39АК) виробництва СРСР № [NUMBER], 1976 року виготовлення та приєднаний магазин з бойовими припасами, перевів перемикач вогню в положення автоматичної стрільби, відвів затворну раму в крайнє положення і відпустив, чим дослав патрон у патронник і привів автомат у бойову готовність та здійснив у лежачого навпроти нього солдата [PERSON] з відстані близько трьох метрів, не менше З пострілів, з яких три кулі влучили в область передньої черевної стінки, лівого стегна та лівої верхньої кінцівки солдата [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді вогнепального кульового непроникаючого поранення м`яких тканин передньої черевної стінки з наявністю стороннього тіла (куля), що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні (21 день); вогнепального кульового наскрізного поранення лівого стегна з ранами на задній, передній та зовнішній поверхні, з відкритим вогнепальним уламковим переломом верхньої третини лівої стегнової кістки, вогнепального кульового поранення лівої верхньої кінцівки з ранами в ділянці лівого плеча та передпліччя, з відкритими вогнепальними уламковими переломами нижньої третини лівої плечової кістки, лівої ліктьової та променевої кісток зі зміщенням та дефектом кісткових уламків, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] , [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному підприємстві «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради. Так, відповідно до листа комунального підприємства «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради від 26.02.2024 № 15/262, надісланого у відповідь на запит Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, потерпілий [PERSON] , [INFO] , у період з 19.10.2022 по 26.11.2022 (38 ліжко/днів) перебував на стаціонарному лікуванні у центрі патології та ендопротезування великих суглобів комунального підприємства «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради з діагнозом «вогнепальне кульове поранення лівого стегна з уламковим переломом в 1/3 стегнової кістки СПО МОС АЗФ «таз-стегно» лівої нижньої кінцівки 19.10.2022. Вогнепальне кульове поранення лівого плеча та передпліччя з уламковим переломом в н/3 плечової кістки, багатоуламковим переломом с1/3-в1/3 кісток передпліччя з великим дефектом кісток. СПО МОС АЗФ «плече передпліччя». Кульове непроникаюче поранення передньої черевної стінки». Згідно з додатком до вказаного вище листа лікувального закладу (довідки-калькуляції бюджетної вартості лікування хворого), на лікування потерпілого від злочину [PERSON] за рахунок фінансування видатків з бюджету Національної служби здоров`я України (надалі за текстом - НСЗУ) витрачено 30 268,14 грн. Оскільки, саме злочинними діями [PERSON] (далі - Відповідач) потерпілому [PERSON] заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження, внаслідок чого останній лікувався у центрі патології та ендопротезування великих суглобів «КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради, та враховуючи те, що відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, є всі підстави для стягнення з останнього витрат на лікування потерпілого, тобто матеріальних збитків, завданих державі внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення. Обґрунтування порушення інтересів держави та територіальної громади. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. З ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1 ст. 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Також, згідно з частиною 3 вказаної вище статті ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545. Згідно з п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545 (далі - Порядок), сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Наразі механізм фінансування КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради здійснюється НСЗУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом оплати наданих лікарнею медичних послуг за програмами медичних гарантій відповідно до укладених між КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради та НСЗУ договорів, зокрема і тих, що діяли у період перебування на стаціонарному лікуванні потерпілого [PERSON] кошти перераховуються НСЗУ безпосередньо на рахунок лікарні. Відповідно до статті 3 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» закладом охорони здоров`я є юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації. Відповідно до п.п. 1.2 Статуту КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради, затвердженого рішенням Дніпропетровської обласної ради від 13.03.2024 за № 377-19/УШ (надалі - «Статут»), Підприємство є лікарняним закладом охорони здоров`я комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги третинної/високоспеціалізованої допомоги будь-яким особам у порядку та на умовах, установлених законодавством України та цим статутом. Пунктами 1.6., 3.1. Статуту визначено, що Підприємство здійснює господарську некомерційну діяльність, спрямовану на досягенння соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку. Підприємство створене з метою надання третинної високоспеціалізованої допомоги, забезпечення медичного обслуговування населення через надання йому медичних послуг у порядку та обсязі, встановлених законодавством України. Відповідно до п. 3.2 Статуту відповідно до поставленої мети предметом діяльності Підприємства є, серед іншого, надання пацієнтам відповідно до законодавства України на безвідплатній та відплатній основі послуг третинної/високоспеціалізованої стаціонарної медичної допомоги, у тому числі екстреної (невідкладної), необхідної для забезпечення належних профілактики, діагностики і лікування хвороб, травм, отруєнь чи інших розладів здоров`я, медичного контролю за перебігом вагітності й ведення пологів і післяпологового періоду; надання пацієнтам відповідно до законодавства України на безвідплатній та відплатній основі спеціалізованої (високоспеціалізованої) амбулаторної медичної допомоги (спеціалізована медична практика). З врахуванням наведеного, порядок відшкодування витрат, понесених цією особою, внормовано у ст. 1206 ЦК України. Згідно з п. 4.1 Статуту Підприємство є юридичною особою публічного права. Права та обов`язки юридичної особи Підприємство набуває з дня його державної реєстрації. Відповідно до п. 5.3. Розділу 5 Статуту джерелом формування майна Підприємства є: майно, передане йому органом управління майном; бюджетні кошти; капітальні вкладення; власні надходження Підприємства; кошти від здачі в оренду майна, закріпленого на праві оперативного управління за рішенням органу управління майном; цільові кошти; кошти; отримані за договорами з центральним органом виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення; майно, придбане в інших юридичних або фізичних осіб; майно, що надходить безоплатно або у вигляді безповоротної фінансової допомоги чи добровільних благодійних внесків, пожертвувань юридичних та фізичних осіб; надходження коштів на виконання програм соціально-економічного розвитку регіону, програм розвитку медичної галузі; майно та кошти, отримані як гранти, субгранти та з інших джерел, не заборонених законодавством України; міжнародна технічна допомога, надана юридичними та фізичними особами, благодійними та громадськими організаціями, у тому числі іноземними та міжнародними; дотації, субсидії, внески, отримані із державного або місцевого бюджетів, державних цільових програм у межах технічної чи благодійної, гуманітарної допомоги, тощо; доходи від господарської діяльності, у тому числі, але не виключно, надходження від соціальних послуг, консультаційних послуг, освітніх послуг, послуг з аналітичних досліджень, продажу Підприємством товарів та інших платних послуг, які надаються Підприємством. Пунктом 1.5. Статуту визначено, що Підприємство засноване на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області й перебуває в управлінні Дніпропетровської обласної ради. Приймаючи до уваги те, що витрати на лікування потерпілого [PERSON] понесені КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради згідно з договором з НСЗУ та, враховуючи положення статті 1191 ЦК України, згідно з якими особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, органом уповноваженим у даних спірних правовідносинах є НСЗУ. Як уже зазначалося у позовній заяві, частиною 3 ст. 1206 ЦК України (зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення надання медичної допомоги» від 01.07.2022 № 2347-ІХ, які набрали чинності 19.07.2022) передбачено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету. Відповідно до ч. 1 ст. З Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Тобто, послуги КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради, пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, сплачено НСЗУ. як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Механізм використання коштів, передбачених у Державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КПКВК 2308060) визначено Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1086 (надалі - Порядок №1086). Відповідно до п. З вищевказаного Порядку №1086 НСЗУ є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми. В той же час, оскільки НСЗУ витратила державні (бюджетні) кошти при наданні медичних послуг - лікування потерпілого [PERSON] , який перебував на стаціонарному лікуванні з вини [PERSON] , зазначені кошти необхідно стягнути з останнього та зарахувати до Державного бюджету України. З огляду на те, що КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради є закладом охорони здоров`я - комунальним підприємством, що надає медичні послуги населенню, а кошти, які виділяються на лікування хворих, надходять з державного бюджету, у даному випадку відсутність коштів, призводить до ненадходження коштів до бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам в цілому. Враховуючи вищенаведене, кошти в сумі 30268,14 гри підлягають до зарахування на користь Державного бюджету України. Підстави представництва інтересів держави органами прокуратури. Відповідно ст. 131-1 Конституції України, на органи прокуратури України покладається представництво інтересів громадянина чи держави в суді у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЩІК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обгрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 ЦПК України. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обгрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Виходячи з вимог ст. 1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави, у випадках, передбачених законом (ч. 1). У відповідності до вимог ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. «Нездійснення захисту» має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Як роз`яснив Конституційний Суд України в рішенні № З-рп/99 від 08.04.1999, представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді. За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки. Представництво прокурором інтересів держави в суді відрізняється від інших видів представництва рядом специфічних ознак: складом представників та колом суб`єктів, інтереси яких вони представляють, обсягом повноважень, формами їх реалізації. Таким чином, здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді по-перше може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; по-друге прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державою здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах; по-третє прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі невчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», навівши відповідне обгрунтування цього. Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного СУДУ від 13.10.2020 у справі №810/2509/17, у постанові Великої Палати Верховного СУДУ від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц. а також у постанові від 20.07.2022 справа № 910/5201/19. Обґрунтовуючи підстави представництва інтересів держави прокурором у даній справі варто звернути увагу суду на наступне. Згідно зі ст. 18 Закону України «Основ законодавства про охорону здоров`я» фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування лікарні широкого профілю, оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, для забезпечення надання медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету. Держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування. З огляду на викладене, несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави та територіальних громад, у зв`язку з недотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров`я. В даному випадку встановлено порушення інтересів держави, яке полягає в невідшкодуванні відповідачем коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, внаслідок чого до державного бюджету не надійшли кошти в загальній сумі 30268,14 грн. Невідшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення негативно впливає на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави та територіальної громади у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів. Таким чином, єдиною можливістю захистити державні інтереси є звернення прокурора до суду з відповідним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих від злочину з відповідача. Таке звернення до суду є виправданим, оскільки в даному випадку захисту потребують державні інтереси. Дані спірні правовідносини, які виникають при здійсненні діяльності у бюджетній сфері, зачіпають інтереси держави та є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому надано повноваження органу виконавчої влади. Належним суб`єктом владних повноважень для захисту інтересів держави є не будь-який орган, що уповноважений державою здійснювати певні функції контролю у певній сфері, а лише той, який має відповідні повноваження для захисту таких інтересів. Уповноважені державні та інші органи зобов`язані вживати (реалізувати) комплекс організаційно-правових та інших заходів, спрямованих на створення умов для такого захисту прав. Згідно з Положенням про Національну службу здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101 (далі - Положення про НСЗУ), Національна служба здоров`я України (НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення. Основними завданнями НСЗУ є: 1) реалізація державної політики у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій); 2) виконання функцій замовника медичних послуг, лікарських засобів та медичних виробів за програмою медичних гарантій та за бюджетними програмами, розпорядником яких є НСЗУ; 3) внесення на розгляд Міністра охорони здоров`я пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення. НСЗУ відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення; здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій; здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій та іншими договорами про медичне обслуговування населення. Відповідно до п. 5 п. п. 14 вказаного Положення НСЗУ з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво НСЗУ в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від її імені, у тому числі через посадових осіб юридичної служби НСЗУ, а також забезпечує представництво інтересів НСЗУ в судах України та інших органах через представників. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. З метою вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Донецькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону скеровано листа від 08.07.2024 № 50-12637ВИХ-24 на адресу НСЗУ. Однак, НСЗУ згідно з листом від 18.07.2024 № 23648/2-16-24, повідомила Донецьку спеціалізовану прокуратуру, що вищевказані витрати на лікування потерпілого від злочину, які понесло КП «Дніпропетровська обласна лікарня імені 1.1. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради сплачено НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України за програмою медичних гарантій пацієнтам. Крім того, зазначено що заходів претензійно-позовного характеру, спрямованих на стягнення з відповідача вказаних коштів не вживала, зазначаючи, що відповідно до Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101, НСЗУ не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Одночасно, НСЗУ не заперечує щодо звернення до суду в інтересах держави прокуратурою стосовно відшкодування витрат на лікування потерпілих від кримінальних правопорушень та готова до співпраці, в межах повноважень (а.с. 28-30). Вказане свідчить про бездіяльність НСЗУ та відсутність наміру звернення до суду з окреслених питань, що є виключним випадком представництва інтересів держави прокурором у суді. Так, компетентний орган (НСЗУ), протягом розумного строку після отримання повідомлення та понесення витрат на лікування потерпілих відповідно до договору, самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, тому це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Відсутність претензійно-позовної роботи з боку НСЗУ свідчить про нездійснення уповноваженим державним органом покладеного на нього законом обов`язку із захисту державних інтересів у сфері раціонального використання бюджетних (державних) коштів, внаслідок чого не надходять кошти до державного бюджету, порушуються інтереси держави в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зробила правовий висновок про те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (п. 37 постанови). Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (п. 38). Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2021 у справі № 926/14/19 зазначає, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в Інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необгрунтованим. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Надалі, Донецька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону (станом на час подачі позову) здійснено моніторинг загальнодоступних інформаційних джерел («Судова влада. Стан розгляду справ» https://court.gov.ua/fair). яким встановлено, що в судовому порядку відповідний спір не вирішується, провадження у такій справі судами не відкривалось. Враховуючи те, що органом, уповноваженим на захист інтересів держави у спірних правовідносинах - НСЗУ не вжито заходів, спрямованих на відшкодування відповідачем коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину у даному випадку у прокурора наявні усі підстави для звернення із позовною заявою до суду в інтересах держави в особі зазначених органів. Щодо третіх осіб, на права та обов`язки яких може вплинути судове рішення у справі Згідно з ч. 1 ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Отже, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 53 ЦПК України, та враховуючи те, що рішення у даній справі може вплинути на права або обов`язки КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради (у випадку встановлення обставин, які впливають на отримане від НСЗУ фінансування лікування потерпілого), заступник керівника Донецької спеціалізованої прокуратури Східного регіону вважає що його слід залучити до участі у даній справі, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів. Інші питання, пов`язані з пред`явленням даної позовної заяви. Згідно п. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам. У зв`язку з цим, маючи усі необхідні підстави та повноваження, заступник керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону звертається із даним позовом до суду в інтересах держави в особі НСЗУ. На виконання п. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Донецька спеціалізована прокуратура у сфері оборони попередньо повідомила НСЗУ про прийняте рішення щодо здійснення представництва інтересів держави листом від 24.07.2024 № 50-13810вих-24. Представник позивача прокурор Бондаренко Г.О. просила розглянути справу без її участі, на позовних вимогах наполягала, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення по справі. Представник Національної служби здоров`я України С.Карачун у судове засідання не з`явився. Подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: комунальне підприємство «Дніпропертровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропертровської обласної ради в судове засідання не прибув, про час, місце та дату судового засідання повідомлявся засобами Електронного суду, вимоги позивача підтримав, надавши відповідну заяву від 11.10.2024 № 15/1623. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, на даний час відбуває покарання у дисциплінарному батальоні А4825. Був ознайомлений з позовом та додатками до позову, іншими документами цивільної справи, про свідчить відповідна розписка. (а.с. 124). Жодних заяв, клопотань не подав. 14 серпня 2024 року ухвалою відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження та призначено перше судове засідання на 09 вересня 2024 року в приміщенні Первомайського міськрайонного суду Харківської області. За заявою прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Бондаренко Г.О. ухвалою від 04 вересня 2024 року було призначено розгляд справи у режимі відоконференції. 09 вересня 2024 року було відкладено розгляд справи та призначено до розгляду повторно на 02 жовтня 2024 року. Одночасно здійснено виклик [PERSON] в судове засідання на вищевказану дату та час шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оскільки відповідач має право на подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня отримання документів, які були йому вручені 27.09.2024, тому розгляд справи було відкладено на 14.10.2024. Відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи у судове засідання вдруге не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, також він не надав і відзиву. Крім того про день, час та місце проведення судового засідання його було повідомлено як через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України так і через адміністрацію установи дисциплінарного батальону А4825. Таким чином, судом встановлюється повторна неявка у судове засідання відповідача по справі без поважних причин, що дозволяє суду розглянути справу по суті на підставі наявних у ній доказів. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 18.10.2022 близько 22 год. 00 хв. солдат [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за адресою: [ADDRESS] , разом з іншими військовослужбовцями військової частини, будучи невдоволеним поведінкою старшого механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного, забезпечення 3 механізованого батальйону військової частини солдата [PERSON] , [INFO] , з метою помсти за дії останнього, який завдав ударів по обличчю солдату [PERSON] , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, бажаючи продемонструвати свою фізичну перевагу над солдатом [PERSON] , задля підвищення власного авторитету в колективі, своєї уявної переваги над ним, без будь-яких вагань, взяв ввірену йому для службового користування автоматичну зброю, а саме: бойовий автомат системи Калашникова моделі АКМ калібру 7,62 мм (патрон 7,62х39АК) виробництва СРСР № [NUMBER], 1976 року виготовлення та приєднаний магазин з бойовими припасами, перевів перемикач вогню в положення автоматичної стрільби, відвів затворну раму в крайнє положення і відпустив, чим дослав патрон у патронник і привів автомат у бойову готовність та здійснив у лежачого навпроти нього солдата [PERSON] з відстані близько трьох метрів, не менше З пострілів, з яких три кулі влучили в область передньої черевної стінки, лівого стегна та лівої верхньої кінцівки солдата [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді вогнепального кульового непроникаючого поранення м`яких тканин передньої черевної стінки з наявністю стороннього тіла (куля), що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні (21 день); вогнепального кульового наскрізного поранення лівого стегна з ранами на задній, передній та зовнішній поверхні, з відкритим вогнепальним уламковим переломом верхньої третини лівої стегнової кістки, вогнепального кульового поранення лівої верхньої кінцівки з ранами в ділянці лівого плеча та передпліччя, з відкритими вогнепальними уламковими переломами нижньої третини лівої плечової кістки, лівої ліктьової та променевої кісток зі зміщенням та дефектом кісткових уламків, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] , [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному підприємстві «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради. Потерпілий [PERSON] , [INFO] , у період з 19.10.2022 по 26.11.2022 (38 ліжко/днів) перебував на стаціонарному лікуванні у центрі патології та ендопротезування великих суглобів комунального підприємства «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради з діагнозом «вогнепальне кульове поранення лівого стегна з уламковим переломом в 1/3 стегнової кістки СПО МОС АЗФ «таз-стегно» лівої нижньої кінцівки. Вогнепальне кульове поранення лівого плеча та передпліччя з уламковим переломом в н/3 плечової кістки, багатоуламковим переломом с1/3-в1/3 кісток передпліччя з великим дефектом кісток. СПО МОС АЗФ «плече передпліччя». Кульове непроникаюче поранення передньої черевної стінки». За даними лікувального закладу (довідки-калькуляції бюджетної вартості лікування хворого), на лікування потерпілого від злочину [PERSON] за рахунок фінансування видатків з бюджету Національної служби здоров`я України витрачено 30 268,14 грн. Вказані витрати на лікування потерпілого під час досудового розслідування підозрюваним (обвинуваченим) відповідачем [PERSON] в добровільному порядку не відшкодовано. Що змусило позивача звернутися до суду. Враховуючи, що органами, уповноваженими державною здійснювати функції у спірних правовідносинах не вжито заходів щодо захисту інтересів держави, що свідчить про їх бездіяльність, тому позов пред`явив прокурор. Бо уповноважені особи Національної служби здоров`я України не здійснили жодних дій для захисту та відновлення порушених інтересів держави, повернення до бюджету коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочину. Що підтверджує неналежне здійснення ними захисту інтересів держави. Також встановлено, що на виконання вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» Донецька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону листом № 50-13810ВИХ-24 від 24.07.2024 повідомила позивача про звернення до суду в їх інтересах із позовом. Положеннями статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Звертаючись до суду із позовом в інтересах держави, уповноваженими органами якої є Національна служба здоров`я України прокурор посилався на те, що відповідно до Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого Постановою від 27 грудня 2017 року № 1101 КМУ, Національна служба здоров`я України є центральним органом та відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення; здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій; здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій та іншими договорами про медичне обслуговування населення. Відповідно до п. 5 п. п. 14 вказаного Положення НСЗУ з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво НСЗУ в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від її імені, у тому числі через посадових осіб юридичної служби НСЗУ, а також забезпечує представництво інтересів НСЗУ в судах України та інших органах через представників. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Тому суд приходить до висновку, що прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, вбачаючи наявність порушень інтересів держави в наслідок несплати з боку Відповідача витрат на лікування. Приписи статті 131-1 Конституції України, статті 56 ЦПК України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у виключних випадках, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;у разі відсутності такого органу. Оскільки Національна служба здоров`я України, самостійно не реалізувала своє процесуальне право на подання позову, то у відповідності до положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статті 56 ЦПК України маються всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 травня 2020 року по справі №912/2385/18 за схожих обставин. Окрім того, відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» Донецька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону попередньо, до звернення до суду, повідомлено позивачів про звернення із даним позовом до суду. Таким чином наявні підстави для представництва інтересів держави у суді прокурором. За правилами частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 1статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму ВСУ № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Частиною 1 статті 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до частини 3 статті 1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. За змістом наведеної норми матеріального права, обов`язок відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину,покладається саме на винну особу, яка вчинила цей злочин, і заподіяла шкоду здоров`ю потерпілої, як умисними, так і необережними діями. Таким чином, законодавець відмежовує поняття витрат на лікування потерпілого від злочину та інституту шкоди, відповідальність за заподіяння якої не завжди покладається на винну особу. Згідно з Постановою Пленуму ВСУ від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженихПостановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я». Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я» на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день проводиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Вироком від 7 червня 2023 року Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у справі №243/1384/23, який не оскаржувався та набрав законної сили, угоду про визнання винуватості між обвинуваченим [PERSON] та прокурором Донецької спеціалізовної прокуратури у сфері оборони Татаринцевим Ярославом Володимировичем у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №12022052510000960 від 19 жовтня 2022 року - затверджено. Визнано відповідача [PERSON] винуватим у вчиненні кримінального правопорушення пеердбаченого ч.1 ст. 121 КК України. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] на користь Національної служби здоров`я України витрат у розмірі 30268,14 грн. Оскільки згідно інформації про розмір витрат на лікування сума 30268,14 грн. (а.с. 24). Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також - органи і особи, уповноважені захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. У пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 рокуу справі № 338/180/17 звернено увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Щоб інтереси держави не залишалися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Тому суд приходить до висновку що звернення керівника Ковельської окружної прокуратури до суду з позовом у даному випадку є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави. Бо уповноважений орган самостійно не звернулися до суду з позовною заявою. А лише орган прокуратури є тим суб`єктом , що має процесуальну можливість в даному випадку стягнути на користь держави кошти, витрачені лікувальним закладом на лікування особи, потерпілої від кримінального правопорушення. Відповідач [PERSON] , на виконання вимог частини першої статті 81 ЦПК України, не надав суду жодних доказів, які б спростовували позов. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні. З огляду на викладене, враховуючи обґрунтованість та підставність позовних вимог, право позивача підлягає захисту у спосіб визначений у позовній заяві, тому позов необхідно задовольнити повністю. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку з цим , судовий збір за подання даного позову позивачем не був сплачений. Відповідно до частини 6статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги частини 6 статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 3028,00 грн.,від сплати якого звільнений позивач за подання позову.

Outcome: approved