Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] звернулася до Іршавського районного суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Іршавської міської ради Хустського району Закарпатської області про позбавлення батьківських прав. Позов вимоги вмотивовано тим, що позивачка перебувала у шлюбі з [PERSON] , який розірвано згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 30.10.2009 року. Від даного шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . 23.01.2010 позивачка уклала шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу набула прізвище « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу син проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. З моменту розірвання шлюбу відповідач жодних заходів щодо утримання та виховання дитини не вживав та не вживає. Відповідач без поважних причин не виконує покладених на нього , як на батька обов`язків, не надає матеріальної, моральної, або іншої допомоги у вихованні дитини, більше 14 років навіть не бачив сина, не цікавився його життям та здоров`ям, не навідував його жодного разу вдома чи у закладі освіти, що свідчить про ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування ним та відсутність серйозного ставлення до його виконання. Батько сина не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, аліменти присуджені рішенням Іршавського районного суду від 23.05.2024 не сплачує та має заборгованість по сплаті таких. Крім того, вироком Іршавського районного суду від 21.06.2024 [PERSON] засуджено за ч.1 ст. 164 КК України. Також невиконання відповідачем батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина підтверджується поясненнями сусідів. Згідно характеристики Білківського ЗЗСО І-ІІІ ступенів №2 вбачається, що [PERSON] навчається в даному закладі, всі обов`язки щодо виховання та у відвідуванні школи виконує мати [PERSON] .. Батько дитини ніколи не відвідував школу, не цікавився вихованням та навчанням сина. Згідно Акту обстеження умов проживання від 05.06.2024, вбачається, що відповідач за адресою [ADDRESS] не проживає більше 10 років. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Іршавської міської ради від 21.06.2024 [PERSON] повністю не виконує батьківських обов`язків щодоутримання та виховання свого сина [PERSON] .. Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача відносно його неповнолітнього сина. Відтак, оскільки батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, то з посиланням на приписи ст.164 СК України, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відзиву на позов відповідач [PERSON] не подавав. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, представник подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, які причини неявки суду не повідомив, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують та просять такий задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до приписів ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 30.10.2009 року (а.с.19). Від даного шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Згідно розрахунку державного виконавця станом на 23.05.2024 [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] на загальну суму 115\~472,10 грн (а.с. 22-23). При цьому з розрахунку вбачається, що відповідач за весь період стягнення взагалі не сплачував аліментів. Вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 21.06.2024 [PERSON] засуджено за ч.1 ст. 164 КК України (злісне ухилення від сплати встановлених рішеннямсуду коштів на утримання дітей (аліментів) (а.с.29-31). Відповідно до характеристики Білківського ЗЗСО, мама, бабуся та дідусь приділяють належну увагу вихованню сина (онука), цікавляться життям класу та школи, батьківські збори відвідують постійно. Мама багато років виконувала обов`язки члена батьківського комітету. Завжди готові прийти на допомогу класу та школі. Батько ніколи не відвідував школу, не цікавився вихованням та навчанням сина (а.с.32). Згідно пояснень [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що батько дитини [PERSON] більше 14 років не проживає із своїм сином [PERSON] . Вони жодного разу не бачили, щоб батько приїжджав у гості до сина. Наразі всі батьківські обов`язки виконує лише мати та забезпечує його всім необхідним для повноцінного розвитку. Батька дитини вже давно не бачили на території села, вже давно кудись виїхав і ніколи не приділяв та не приділяє жодної уваги своєму сину (а.с.33-40). Із заяви [PERSON] , вбачається, що з моменту розірвання шлюбу між батьками, батько без поважних причин не виконує покладені на нього як на батька обов`язки, не бере моральної, матеріальної або іншої участі у його вихованні, більше чотирнадцяти років не бачив його, не цікавився його життям та здоров`ям. Не заперечує та просить позбавити його батька [PERSON] батьківських прав відносно нього (а.с.41). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Іршавської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 21.06.2024, орган опіки та піклування Іршавської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.43-44). Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Також слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Повертаючись до обставин даної справ, суд констатує, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина впродовж тривалого проміжку часу, позаяк не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Весь цей час дитиною опікується мати [PERSON] .. Суд також враховує, що з моменту розірвання шлюбу з [PERSON] у 2019 році відповідач не проживав із малолітнім сином однією сім`єю та, відповідно, за вказаний період часу не брав та не бере участі у вихованні дитини, не піклується про нього, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання. Встановлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. Суд при цьому також враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/1. На думку суду це, у сукупності із іншими обставинами справи, свідчить про те, що змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо і про наявність вини у його діях щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків. А отже наявні правові підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, і це не суперечитиме інтересам дитини. Узагальнюючи наведене суд констатує, що пред`явлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за пред`явлення позову у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved