Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому вказала, що 30. 01. 2020 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого 08. 12. 2019 року народилася донька [PERSON] . 30. 03. 2023 року рішенням Баришівського районного суду Київської області шлюб розірвано, дитина залишилася проживати разом з нею за адресою [ADDRESS] . Донька відвідує дошкільний навчальний заклад № 453 у Дніпровському районі м. Києва, знаходиться під медичним спостереженням у КНП «Центр первинної медико санітарної допомоги № 1 Дніпровського району у м. Києві», де з лікарем укладена декларація. У вересні 2023 року вона звернулася до відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб апарату Дніпровської РДА із заявою про реєстрацію дитини за місцем її проживання, але їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю письмової згоди батька дитини. Проте відповідач проживає в іншому місці, вона не має з ним спілкування, питання про вирішення місця проживання дитини між ними не поставало, відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, її долею не цікавиться. Враховуючи, що дитина є інвалідом до 18 років, просить суд винести рішення, яким надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини разом з нею, як з її матір`ю без згоди батька. Позивачка до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач повторно до суду не з`явився, про дату слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, тому суд розглядає справу за його відсутності. Представник 3-ї особи - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації за довіреністю А. Муханов до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності з урахуванням Висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини. Представник 3-ї особи - відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб апарату Дніпровської РДА до суду не з`явився, про дату слухання справи повідомлений належним чином, ніяких заяв до суду не надіслав, свою думку щодо заявленого позову не висловив. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. Як вбачається з копії [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30. 01. 2020 року, від якого 08. 12. 2019 року народилася донька [PERSON] . Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 30 березня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] вказує на те, що дитина залишилася проживати разом з нею за адресою [ADDRESS] , донька відвідує дошкільний навчальний заклад № 453 у Дніпровському районі м. Києва, знаходиться під медичним спостереженням у КНП «Центр первинної медико санітарної допомоги № 1 Дніпровського району у м. Києві», де з лікарем укладена декларація. Вказані обставини підтверджуються копією декларації№ 0001-7ТР2-Т700 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, Актом обстеження від 10. 08. 2022 року, копією висновку № 53 про дитину інваліда віком до 18 років. Позивачка зазначає, що у вересні 2023 року вона звернулася до відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб апарату Дніпровської РДА із заявою про реєстрацію дитини за місцем її проживання, але їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю письмової згоди батька дитини, але з батьком дитини вона відносини не підтримує, можливості отримати у нього згоду на реєстрацію доньки за місцем її проживання не має. Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації надав висновок щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , у якому зазначив, що через введення воєнного стану в Україні [PERSON] з метою забезпечення безпеки дитини виїхала за кордон до Німеччини. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24. 09. 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» питання щодо визначення місця проживання дитини вирішується лише за фактичним проживанням дитини. Враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування не може об`єктивно дослідити питання щодо визначення місця проживання дитини та надання дозволу на її реєстрацію, оскільки повернення дитини в Україну під час дії воєнного стану може нести загрозу її життю та здоров`ю, і розгляд цього питання можливий після повернення дитини в Україну, або після припинення дії воєнного стану в Україні. Частина 1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 ст. 158 Сімейного кодексу встановлює, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. У даному випадку орган опіки та піклування позбавлений можливості надати висновок щодо визначення місця реєстрації та проживання дитини за місцем реєстрації її матері у зв`язку з тим, що позивачка виїхала у Німеччину щоб не наражати дитину на небезпеку внаслідок введення в України воєнного стану після початку військової агресії росії проти України. Враховуючи вищевикладене, те, що на момент розгляду справи суті суд позбавлений можливості перевірити вимоги, викладені в позовній заяві у зв`язку з відсутністю висновку органу опіки та піклування щодо місця проживання дитини, і це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed