Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~В серпні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Ананьївської міської ради про надання додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина. За життя, 24 липня 2000 року, остання склала заповіт на користь позивачки та її сестри, яким заповіла їм все належне їй майно, зокрема і земельну ділянку площею 4,04га, яка знаходиться на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського (натепер Подільського) району Одеської області. Позивачка зазначила, що її сестра, [PERSON] , на спадкове майно матері не претендує, спадщину не приймала, у встановлений законом термін відмовилась від спадщини, про що подала відповідну заяву до нотаріальної контори. Сама ж позивачка звернулася до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину лише в поточному (2024) році, але державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, оскільки позивачкою пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини. Позивачка зазначила, що вона не прийняла спадщину у визначений законом строк у зв`язку з тим, що має сина, який є інвалідом дитинства, питання прийняття спадщини потребує виїзду до України, оскільки позивачка мешкає у Республіці Молдова. Крім того, з 2020 року мала наміри приїхати, але на всій території Молдови та України почали діяти карантинні обмеження, пізніше в Україні оголошений військовий стан. Позивачка вважає перелічені причини поважними, а тому просить суд надати їй додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті її матері. В судове засідання позивачка, [PERSON] , не з`явилася, причини неприбуття суду невідомі. Про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України. Це підтверджує довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber» (а.с.56). Будь-яких заяв, клопотань від позивача не надходило. Однак водночас з позовною заявою позивачка надала заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність по причин того, що з`явитися в судове засідання не в змозі за сімейними обставинами, на позовних вимогах наполягає (а.с.44). Представник відповідача, Ананьївської міської ради, в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України. Це підтверджує довідка про доставку електронного листа (а.с.57). Однак надав клопотання, в якому просить розглянути справу без його участі, розгляд заяви залишає на розсуд суду та просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.58). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладене, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача та клопотання представника відповідача про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті. В ч. 1 ст. 4 ЦПК України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадщину, за загальними правилами про спадкування виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може лише спадкоємець, який на час відкриття спадщини постійно не проживав зі спадкодавцем. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року в справі № 752/11156/18-ц (провадження № 61-14082св20). Водночас відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України\~можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними. Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібних висновків, дійшов Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 та Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного ст. 1270 ЦК України, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи. В\~постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~вказано, зокрема, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного суду України, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За правилами доказування, визначеними ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [INFO] у віці 65 років померла [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20 березня 2006 року Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.8). Згідно довідки № 04-37/1468, виданої 14 червня 2024 року Ананьївською міською радою, померла, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: с. Гандрабури Ананьївського району Одеської області по день смерті [INFO] (а.с.21). 24 липня 2000 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, та зареєстрований в реєстрі за № 84, яким все майно, де б воно не було і з чого не складалось і взагалі все те, що буде їй належати і на що за законом матиме право, заповіла [PERSON] та [PERSON] (позивачці) (а.с.12). Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру за № 77233066, виданої 06 червня 2024 року Ананьївською державною нотаріальною конторою Одеської області, підтверджується факт складення [PERSON] 24 липня 2000 року заповіту (а.с.10). Отже, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема увійшла земельна ділянка площею 4,04га (кадастровий номер 5120281000:01:0010236) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Гандрабурівської сільської ради (натепер Ааньївська територіальна громада Подільського району Одеської області). Вказана земельна ділянка належала спадкодавці на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 287664, виданого 07 вересня 2005 року Ананьївською районною державною адміністрацією (а.с.20). До позовної заяви позивачка надала ксерокопію рішення Ананьївської міської ради №13-VIII від 17 листопада 2020 року «Про реорганізацію юридичних осіб сільських рад шляхом приєднання до міської ради», згідно п. 4 якого почато процедуру реорганізації Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області шляхом приєднання до Ананьївської міської ради (а.с24-28). 06 червня 2024 року Ананьївською державною нотаріальною конторою Одеської області була заведена спадкова справа за № 214/2024 після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] (а.с.11). Листом державного нотаріуса Ананьївської державної нотаріальної контори Одеської області, [PERSON] , від 29 червня 2024 року за № 775/02-14 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , з причини пропуску шестимісячного строку для її подання. Водночас рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.9). В позовній заяві позивачка вказує, що її сестра, [PERSON] , не претендує на спадкове майно матері, спадщину не приймала, від спадщини відмовилася, про що подала відповідну заяву до нотаріальної контори. Зазначене вище підтверджується наявною в матеріалах справи ксерокопією заяви від імені [PERSON] , згідно якої остання відмовляється від спадщини за заповітом № 84 від 24 липня 2000 року, за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом не звертається і до суду звертатися не буде (а.с.13-15). Крім того, з доданої ксерокопії виписки з особового рахунку № [NUMBER] обєкту погосподарського обліку погосподарської книги № 3 Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області за період 1996-2000 роки, який був розташований за адресою: с. Гандрабури, Ананьївський район. Одеська область, до списків членів домогосподарства крім [PERSON] , [INFO] , входив батько позивачки [PERSON] , [INFO] , який помер (а.с.22). Факт родинних відносин, а саме те, що позивачка є донькою [PERSON] та [PERSON] , підтверджується наявною в матеріалах справи ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08 серпня 1963 року Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.40-41), згідно якого в графі «Батьки:» записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . В позовній\~заяві позивачка\~зазначила,\~що строк\~для прийняття\~спадщини пропущено\~нею з\~поважних причин,\~оскільки позивачкамає сина, який є інвалідом дитинства. На протязі багатьох років позивачка лікує хворого сина, періодично проходить з ним реабілітацію. Крім того питання прийняття спадщини потребує виїзду до України, оскільки позивачка мешкає у Республіці Молдова. Залишити хворого сина з важким перебігом хвороби, з частими приступами навіть на нетривалий час у позивачки не було можливості та було небезпечним для життя сина. Всі роки позивачка опікувалася здоров`ям сина, оскільки не було сторонньої особи, на яку б могла його залишити та приїхати в іншу країну вирішувати спадкові питання. Факт того, що позивачка має сина підтверджується наявною в матеріалах справи ксерокопією дубліката свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 червня 1998 року Архівом РАЦС (а.с.33-35). З корінця медичного висновку № 212 від 23 січня 2002 року, витягів постанов ЛКК від 14 вересня 2010 року та 05 жовтня 2012 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] (син позивачки), має захворювання бронхіальна астма, змішана форма, тяжкий перебіг, з частими приступами, ДН ІІ (а.с.29-32). Також в матеріалах справи наявна ксерокопія пенсійного посвідчення № [NUMBER] , видане 06 лютого 2002 року на ім`я [PERSON] , 1994 року народження, вид пенсії ІД, пенсія призначена по ІД групі інвалідності (а.с.37-39). Також позивачка зазначає, що мала наміри вирішити питання прийняття спадщини в середині 2020 року, але на всій території Молдови та України почали діяти карантинні обмеження, пізніше в Україні оголошений військовий стан. З цього приводу суд зазначає наступне. Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої еспіранторної хвороби СОVID-19, спричиненої SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 р. на усій території України установлений карантин, дія якого в подальшому неодноразово продовжувалась. Внаслідок карантинних обмежень було зупинено рух громадського транспорту, а також обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень. Листом Міністерства юстиції України від 17 березня 2020 року № 1534/19.5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» було рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжено на підставі Указу Президента України № 469/2024 від 23 липня 2024 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.77 ЦПК України); достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст. 79 ЦПК України); достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений з поважних причин. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом. Що стосується додаткового строку, що може бути встановлений для подання позивачкою заяви про прийняття спадщини, то суд приходить до висновку про можливість встановлення строку в три місяці з дня набрання рішенням законної сили, який суд вважає достатнім для подання відповідної заяви. Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується ч. 9 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що спір виник внаслідок дій позивачки, які виразились у невчасному зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд покладає судові витрати на позивачку. На підставі викладеного,

Outcome: approved