Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

У березні 2024р. [PERSON] (далі по тексту - позивачка) звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) в якому просила суд: -стягнути з відповідача на користь позивачки пеню за несвоєчасну сплату аліментів (заборгованості по аліментах) за період з липня 2022р. по січень 2024р. у розмірі 157080,0 грн, відповідно до Розрахунків, долучених до позову. Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021р., яке набрало законної сили, розірвано шлюб між сторонами та вирішено стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,0 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 лютого 2021р. і до досягнення дитиною повноліття; аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,0 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 лютого 2021р. і до досягнення дитиною повноліття; аліменти на утримання дружини [PERSON] (позивачки) у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,0 грн. щомісячно, починаючи з 05 лютого 2021р. і до досягнення дітьми трирічного віку, тобто до [INFO] . В подальшому, на виконання вказаного судового рішення Голосіївським районним судом м. Києва видано два виконавчих листа, на підставі яких державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавчі провадження [NUMBER] та [NUMBER]. У зв`язку із тим, що відповідач не сплачував аліменти, на виконання вищевказаного судового рішення, позивачка вимушена була звернутись до суду із позовом, в якому, серед іншого, просила суд стягнути пеню за несвоєчасну сплату аліментів, та заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2022р., яке набрало законної сили, вирішено стягнути з відповідача на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2021р. по червень 2022р. у розмірі 150860,0 грн. Позивачкою зазначено, що відповідач продовжує не сплачувати аліменти на виконання судового рішення від 27 вересня 2021р., у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з липня 2022р. по січень 2024р. у розмірі 167000,0 грн, що підтверджується довідками державного виконавця. Відповідно до розрахунків, наданих позивачкою, загальний розмір пені за вказаний період складає 157080,0 грн. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, з метою захисту порушених прав позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2024р. матеріали вказаного позову передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2024р. відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. До судового засідання стороною позивача було подано до суду заяву з проханням здійснювати розгляд справи у відсутність представника позивача, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, поважності причин неявки суду не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2019р. по 27 вересня 2021р. Від спільного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021р., по цивільній справі №752/4298/21, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між сторонами та вирішено: - стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,0 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 лютого 2021р. і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,0 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 лютого 2021р. і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дружини [PERSON] (позивачки) у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,0 грн. щомісячно, починаючи з 05 лютого 2021р. і до досягнення дітьми трирічного віку, тобто до [INFO] . На виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021р. по цивільній справі №752/4298/21, були видані два виконавчих листа, на підставі яких державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавчі провадження [NUMBER] та [NUMBER]. 13 вересня 2022р. за заявою позивачки Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) змінено прізвище спільних дітей сторін з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей від 29 лютого 2024р., наданим старшим державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черухою О.М. (далі по тексту - державний виконавець), станом на 29 лютого 2024р. загальна заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 296000,0 грн. Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на утримання дружини [PERSON] , наданим державним виконавцем станом на 01 травня 2023р. (досягнення дітьми трьох років) загальна заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 40500,0 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2022р. по цивільній справі №754/5329/22, яке набрало законної сили, вирішено стягнути з відповідача на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2021р. по червень 2022р. у розмірі 150860,0 грн. Судом встановлено, що загальна сума заборгованості за період з липня 2022р. по січень 2024р. (що розглядається у данній справі) складає 167000,0 грн, з яких, 142080,0 грн - заборгованість зі сплати аліментів по утриманню дітей; 15000,0 грн. - заборгованість зі сплати аліментів по утриманню дружини. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У будь-якому випадку, чи то в разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи в твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України, в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021р. по справі № 278/725/20 сформульовано висновок, що «неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.». Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що «передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.». Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 1 та 2 ст. 614 ЦК України). Тлумачення ст. 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 14 грудня 2020р. по справі № 661/905/19. Як вбачається з матеріалів справи, належних та допустимих доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від відповідача причин останнім суду надано не було,а також враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дітей, позовні вимоги про стягнення на користь позивачки неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів є правомірними. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 відсоток від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Розмір пені становить 1 відсоток за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Вбачається, що розмір пені має розраховуватись за наступною формулою: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019р. в справі № 333/6020/16-ц. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтування розміру суми неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем аліментів, позивачкою надано відповідні розрахунки, згідно яких, загальний розмір пені за період з 01 липня 2022р. по 29 лютого 2024р. становить 157080,0 грн. Суд не погоджується із розрахунками позивачки, оскільки такі розрахунки здійснено невірно в частині зазначення періоду (01 липня 2022р. - 29 лютого 2024р.), який виходить за межі заявлених позивачкою вимог у даній справі (липень 2024р. - січень 2024р.), а також, при здійснені розрахунків, позивачкою помилково визначено кількість днів прострочення. З огляду на викладене, суд, з урахуванням вищезазначеного висновку Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019р. в справі № 333/6020/16-ц, здійснив власний розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2022р. по 31 січня 2024р., який становить 157800,0 грн, з яких: 142800,0 грн - пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дітей та 15000,0 грн - пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дружини [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт заборгованості за аліментами підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця, що не спростовано стороною відповідача, та виникла ця заборгованість з вини відповідача, який свої зобов`язання зі сплати аліментів не виконує, а належних та допустимих доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин відповідач не надав, як і не надав доказів неправильності проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам. А відтак, заявлені вимоги є такими, що пілягають частковому задоволенню у межах заявлених позивачкою вимог в частині заявленої позивачкою суми стягнення, враховуючи положення ч. 2 ст. 264 ЦПК України, а саме: з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 липня 2022р. по 31 січня 2024р. на утримання малолітнього сина [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , малолітньої доньки [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , дружини [PERSON] у розмірі 157080, 0 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1570,80 грн.

Outcome: partial