Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

16 серпня 2024 року заявник звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту належності свідоцтва про право власності від 11.12.1998 №307-а на квартиру [ADDRESS] [PERSON] , а також членам його родини [PERSON] , [PERSON] . Стислий виклад позиції заявника. В зазначеному документі зазначено, що квартира зареєстрована МБТІ на праві спільної сумісної власності у реєстрову книгу за №346п-103-91. Однак при зверненні до державного реєстратора заявнику було відмовлено у вчиненні реєстраційних дій, оскільки згідно відповіді КП ДМБТІ свідоцтво про право власності записане у реєстрову книгу №346п за реєстровим номером №103-191. Таким чином, такі розбіжності позбавляють його права володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Заявник та заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від них надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видана на підставі розпорядження від 11.12.1998 №307-а. Згідно даних паспорта [PERSON] , він зареєстрований за вказаною адресою з 12 квітня 1993 року. Згідно відповіді КП ДМБТІ ДМР №6950 від 17.06.2024 в інвентарній справі містяться відомості про право власності на нерухоме майно за адрсою : [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності в цілому за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1998 р., виданого ДП ЖРЕП ОЖКУ облдержадміністрації, згідно розпорядження №307-а, зареєстроване в КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу №346п за реєстровим №103-191. Таким чином розбіжність в реєстровому номері зазначеному на самому свідоцтві про право власності та у інвентарній справі не дає можливість заявнику розпорядитися майном на власний розсуд. Норми права застосовані судом. Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Частиною 7 ст. 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України. Згідно п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що респондується з відповідною позицією Верховного Суду України, викладеною у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3). У ч. 7 ст. 294 ЦПК України зазначено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Висновок суду. Факт належності заявнику [PERSON] та членам його родини [PERSON] , [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Розбіжності в реєстраційному номері, суд визнає як помилка, оскільки решта реквізитів документа збігається. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне належного користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного суд вважає, що вимоги заявника обґрунтовані, цілком підтверджені та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved