Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 23.10.2024 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.10.2024 року. [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю" Фінансова компанія «ЕЛІТФІНАНС», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Роман Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., вчинено виконавчий напис за №128919 від 09 червня 2021 року, відповідно до якого з позивача [PERSON] стягнуто заборгованість за період з 23 лютого 2021 року по 03 червня 2021 року включно суму у розмірі: 16 583,33 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12088,44 грн.- заборгованість за відсотками та комісією; 1600 грн. - заборгованість за штрафними санкціями; 50 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 30 321 гривень 77 копійок. Оскаржуваний виконавчий напис нотаріус вчинив на підставі звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія « ЕЛІТ ФІНАНС», якому ТОВ «ФК ФОРТ» відступило право вимоги на підставі Договору факторінгу №01-23-02/21 від 23 лютого 2021 року, якому AT «Альфа-Банк», на підставі Договору факторінгу №1 від 22 лютого 2021 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором №501114056 від 20 лютого 2019 року, укладеного між AT «Альфа-Банк» та [PERSON] . Позивач зазначає, що її ніхто не повідомляв про те, що вона має такий борг, також вона не отримувала жодної вимоги про погашення заборгованості чи претензії щодо дострокового припинення кредитного договору, тому у приватного нотаріуса відсутні були будь-які підстави для вчинення виконавчого напису або це свідчить, як мінімум про наявність спору між мною та відповідачем ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» в разі наявності у останнього претензій фінансового характеру до мене, що виключає можливість винесення виконавчого напису Також зазначає, що заборгованість за кредитним договором №501114056 від 20 лютого 2019 року, укладеного між позивачем та AT «Альфа-Банк», права вимоги за яким нібито набуло ТОВ «ФК «Фінанс Еліт» не можна вважати безспірною. Позивач вказує на те, що з виконавчого напису нотаріуса не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від ТОВ "ФК «Фінанс Еліт» первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), на підставі чого нотаріус прийшов до висновку, що з мене слід стягнути саме таку суму невідомо, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед стягувачем, суми по несплаченим відсоткам за користування кредитом, заборгованість за комісією, є безспірними. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат» Позивач вважає, що вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» щодо стягнення з неї загальної заборгованості у розмірі 30 321,77 грн., яка зазначена в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса є неправомірними, та спірними, тому виконавчий напис нотаріуса просить визнати таким, що не підлягає виконанню При обґрунтуванні позовних вимог позивач покликається на положення:ст. 15,18 ЦК України, ст.ст. 87,88 Закону України "Про нотаріат" Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18). Так, позивач просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 09 червня 2021 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, що зареєстрований в реєстрі за №125919 про стягнення з неї за період з 23 лютого 2021 року по 03 червня 2021 року включно на загальну суму у розмірі 30321 гривня 77 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС" та стягнути з відповідача на її користь понесенні по справі судові витрати згідно доданих квитанцій. 14 серпня 2024 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, у справі відкрито провадження, постановлено, справу розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 14 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія «ЕЛІТФІНАНС», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович,Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Роман Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 25.09.2024 від відповідача по справі - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС», надійшов відзив на позовну заяву. Так, у відзиві вказано на те, що даною заявою відповідач повідомляє, що визнає позов у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, зазначено, що у суду є всі підстави для повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач просить суд: здійснювати судовий розгляд справи за відсутності представників відповідача; повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Разом із тим, 22.101.2024 від представника позивача [PERSON] , надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача [PERSON] . Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дат та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом із тим, згідно п. 2 прохальної частини відзиву просить суд, розгляд справи проводити за відсутності представників відповідача. Треті особи, які про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися, пояснень від них до суду не надходило. Від приватного нотаріуса Остапенко Є.М., жодних заяв не надходило. 25.09.2024 від приватного нотаріуса Роман Романа Михайловича надійшла заява про розгляд справи без участі справи № 308/13302/24 за позовом [PERSON] до ТОВ "Еліт Фінанс" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. За приписами частини першої, другої, восьмої статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з частиною першою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст.12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Згідно з частиною 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 09 червня 2021 року вчинено виконавчий напис №128919. Зі змісту якого вбачається, що приватним нотаріусом пропоновано стягнути із [PERSON] , [INFO] , місце народження: невідомо, місце роботи: невідомо, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЛІТ ФІНАНС", місцезнаходження: 03035, м. Київ, Солом`янська площа, буд. 2, код платника податків згідно з ЄДРПОУ 40340222, реквізити IBAN [NUMBER] відкритий у ПАТ АБ «Укргазбанк», якому ТОВ "ФК ФОРТ", код платника податків згідно з ЄДРПОУ -.42725156, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 01-23-02/21 від 23 (двадцять третього) лютого 2021 року, якому AT "Альфа-Банк", код платника податків згідно з ЄДРПОУ 23494714, на підставі Договору факторингу № 1 від 22 (двадцять другого) лютого 2021 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором №501114056 від 20 (двадцятого) лютого 2019 року, укладеного між AT "Альфа-Баик" та [PERSON] Пропоновано задовольнити вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЛІТ ФІНАНС", стягнути з [PERSON] за період з 23.02.2021 року по 03.06.2021 року включно, суму у розмірі: - 16583,33 (шістнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят три) гривні 33 копійки - заборгованість за тілом кредиту; - 12088,44 (дванадцять тисяч вісімдесят вісім) гривень 44 копійки - заборгованість за відсотками та комісією; - 1600,00 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок - заборгованість за штрафними санкціями; 50,00 (п`ятдесят) гривень 00. копійок - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 30321,77 (тридцять тисяч триста двадцять одна) гривня 77 копійок. Виконавчий напне набирає чинності з дня його вчинення і має бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років з дня його вчинення. Зареєстровано в реєстрі за № 125919. Стягнуто плати у гривнях за домовленістю. Про вказаний виконавчий напис позивач дізналася у липні 2024 року, вказана обставина сторонами по справі не оспорюється. Приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Хрипта О.О. 14.12.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 67889451 на підставі вказаного напису приватного нотаріуса. Постановою приватного виконавця від 01.02.2022 року при примусовому виконанні вказаного впровадження наклало арешт на кошти боржника. Зі змісту постанови приватного виконавця від 27.11.2024 вбачається, що згідно договору про заміщення приватного виконавця від 23.12.2022 року, приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Хрипта О.О., у зв`язку з зупиненням діяльності, заміщено на приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М. та постановлено: передати виконавчий документ: виконавчий напис № 125919 виданий 09.06.2021 Приватний нотаріус Київського МНО Остапенко Євген документ; видав. Михайлович про стягнення з [PERSON] заборгованість 30321,77 грн. на користь ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" Приватний виконавець Роман Р.М. у строк до 27.11.2023. Постановою приватного виконавця від 27.11.2023 приватним виконавцем Романом Романом Михайловичем прийнято виконавче провадження №67889451, та того ж дня винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] . Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд вказує на те, що спірний виконавчий напис вчинено 09.06.2021, тобто в період дії положень Закону України «Про нотаріат» в редакції від 01.12.2020. Статтею 87 згаданого закону в наведеній редакції передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» в редакції від 01.12.2020: Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до висновку Верховного Суду у справі №750/3781/20 (постанова від 19 березня 2021 року) для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі і установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17. Разом з тим, у матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що боржнику направлялася вимога про погашення заборгованості, відповідачем до суду такого не надано. Натомість позивач вказує що жодної письмової вимоги про погашення заборгованості щодо усунення порушень основного зобов`язання він від відповідачів не отримував. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Натомість як стверджується позивачем вона до липня 2024 року не знала про вчинення та зміст виконавчого напису, про це їй стало відомо лише після того як приватним нотаріусом Романа Р.М. їй було надіслано копію виконавчого напису нотаріуса №128919 від 09 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. Окрім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач заперечує щодо суми заборгованості. Зокрема вказує на те, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Позивач заперечує в повному обсязі проти стягнення з неї заборгованості в розмірі 30 321,77 грн., а тому дана обставина спростовує сам факт безспірності її заборгованості перед відповідачем. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання стягувачем письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таке вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року (в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року). Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналу нотаріально посвідченого договору, чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Доказів на підтвердження того, що виконавчий напис було вчинено у відповідності та з дотриманням чинного законодавства суду не надано. Таким чином, суд вважає, що на день розгляду вказаної справи, відсутні належні та допустимі докази того, що на момент вчинення виконавчого напису існувала безспірна заборгованість позивача [PERSON] , перед відповідачем Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС». Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року (справа № 757/24703/18-ц, провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Отже, згідно до наведеного, визначення самого поняття вчинення нотаріусом виконавчого напису, його мети, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих нотаріусу документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі N 201/4198/17, від 27 серпня 2020 року у справі N 554/6777/17, від 19.03.2021р. у справі №750/3781/20). У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Так, для вчинення напису обов`язковою умовою є надіслання вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань і наявність відмітки поштового зв`язку про її відправлення. Даний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 127/15911/17. У даному випадку матеріали справи не містять жодних відомостей щодо повідомлення боржника - позивача, про наявну заборгованість за кредитним договором, зокрема шляхом скерування відповідачем вимоги про усунення порушень взятих на себе кредитних зобов`язань та доказів того, що на момент вчинення виконавчого напису, позивач не менш ніж за тридцять днів до вчинення оспорюваного виконавчого напису була ознайомлена із розміром заборгованості за кредитним договором та відповідно не була позбавлена можливості добровільно у досудовому порядку усунути допущені порушення чи пред`явити заперечення щодо розміру заборгованості відповідачу як новому кредитору, оскільки тільки у випадку якщо жодна із вищеперелічених дій не виконана боржником, заборгованість вважається безспірною. В даному випадку, за твердженням позивача, її не було проінформовано про намір вчинити виконавчий напис стягувачем. Вказане відповідачем не спростоване, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що позов визнає. Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року№296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 3.1, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Слід звернути увагу на те, що у виконавчому написі вказано період за який проводиться стягнення заборгованості, а саме за період з 23 лютого 2021 року по 03 червня 2021 року включно суму у розмірі: 30 321 гривень 77 копійок. Однак з наданих суду документів, наявність заборгованості за вказаний період та у вказаному розмірі встановити не надається можливим. У справі № 645/1979/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 дійшла висновку про те, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц погодилася з висновками апеляційного суду про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Верховний Суд, у справі № 569/8884/17, скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд виходив з того, що суд взагалі не надав жодної оцінки документам на підтвердження безспірності заборгованості, не перевірив факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості, не перевірив дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всіх вищезазначених вимог закону. Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, встановлено, що по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості боржника перед відповідачем, суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має банк (кредитодавець) при зверненні до нотаріуса. Оскільки безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, то і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус здійснює виконавчий напис, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі, тому за вказаних обставин, відсутні підстави вважати, що заборгованість була безспірною. З матеріалів даної справи вбачається, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, як і не вбачається безспірність заборгованості, оскільки про безспірність заборгованості можуть говорити докази, які можуть підтверджувати наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати її розмір; такими документами, на думку суду, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до норм ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем є безспірними. Суд констатує, що відповідачем по справі жодного доказу на підтвердження наявності безспірної заборгованості не надано. При цьому, не вказано і на те, що такі документи існували та відповідно були надані приватному нотаріусу разом із заявою про вчинення виконавчого напису. Суд приймає до уваги наведені твердження позивача, оскільки, в матеріалах справи відсутні переконливі докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, як і відсутні докази того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена відповідачем при подачі документів нотаріусу, та боржник або позивач як спадкоємець боржника про заборгованість достеменно знав, однак, проігнорував вимогу про її погашення. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача в цій частині. Відповідно дост.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно положень що закріплені в ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Окрім того, при розгляді справи суд враховує заяву відповідача про визнання позову, згідно якої відповідач визнає позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення із відповідача судових, а саме судового збору у розмірі 605,60 грн. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано умову для винесення напису, а саме вимогу щодо безспірності заборгованості, та не дотримано відповідну процедуру вчинення виконавчого напису, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні, в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Враховуючи вищенаведене, до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позовні вимоги, із нього на користь держави підлягає стягненню 50 відсотків від суми судового збору, що був сплачений позивачем при поданні даного позову, що становить 605 грн. 60 коп. та повернути позивачу із державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved