Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Панов Л.В. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначила, що 23.08.2019 року близько 23 год. 57 хв. водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2109» д.н.з. [NUMBER] , в місті Києві рухаючись по площі Перемоги, допустив зіткнення з автомобілем марки «AUDI» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля «ВАЗ-2109» [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. 09.09.2019 року відкрито кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019100100008591 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2020 року у кримінальній справі №761/3078/20, [PERSON] , [INFO] , звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, кримінальне провадження №12019100100008591 від 09.09.2019 року закрито, а цивільний позов [PERSON] до [PERSON] , МТСБ України матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. Внаслідок вказаної ДТП, автомобілю, який належить позивачці, було заподіяно матеріальну шкоду, яка не була відшкодована відповідачем у добровільному порядку. Зазначає, що вартість відновлювального ремонту перевищує розмір страхового відшкодування, а тому просить суд стягнути з відповідача на її користь відшкодування майнової шкоди у розмірі 160 185,49 грн., моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 46). Ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті (а.с. 65). У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Панов Л.В. підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених у позові та просив їх задовольнити. Відповідач, належним чином, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав, викликався до суду судовою повісткою за адресою реєстрації, однак конверт повернувся до суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 51, 61, 70, 80). У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши думку представника позивачки, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини. Як встановлено ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2020 року у кримінальній справі №761/3078/20, 23 серпня 2019 року, приблизно о 23 годині 53 хвилини, не маючи права на керування транспортними засобами та не маючи посвідчення водія, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2109» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] рухався по вул. Саксаганського зі сторони вул. Петлюри в напрямку вул. Дмитрівська та наближався до регульованого світлофорними об`єктами площі Перемоги, яка являє собою перехрестя вул. Саксаганського, вул. Старовокзальна, вул. Дмитрівська, бул. Шевченка та просп. Перемоги в м. Києві. Порушуючи вимоги п. п. 2.3 «б», 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року, [PERSON] під час керування вказаним автомобілем проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку свого руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху та повертаючи ліворуч від вул. Саксаганського на просп. Перемоги в напрямку Повітрофлотського шляхопроводу не надав дорогу автомобілю «Ауді А6» д. н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку прямо. Внаслідок проявленої необережності водієм [PERSON] та порушення ним правил безпеки дорожнього руху визначених ПДР України, пасажиру автомобіля «ВАЗ 2109» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] в результаті зіткнення транспортних засобів спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки - перелом 3,4,5,6,7 ребер по переднє-пахвовій лінії справа, забій-надрив (субплевральна гематома та точкові рани правої легені) правосторонній пневматоракс, що згідно висновку експерта № 042-1872-2019 відноситься до середнього ступеню тяжкості. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2020 року у кримінальній справі №761/3078/20, [PERSON] , [INFO] , звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, кримінальне провадження №12019100100008591 від 09.09.2019 року закрито, а цивільний позов [PERSON] до [PERSON] , МТСБ України матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду (а.с. 28-31). Власником автомобіля марки «AUDI» д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 31.01.2019 року (а.с. 34). Оскільки транспортному засобу марки «AUDI» д.н.з. [NUMBER] була завдана матеріальна шкода, а відповідальність водія «ВАЗ 2109» д.н.з. [NUMBER] , не була застрахована, 13.12.2019 року [PERSON] звернулась до МТСБ України із заявою, в якій просила здійснити їй відшкодування оціненої шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 32). У відповідності до звіту про оцінку вартості матеріального збитку №26/02.02.20 від 19 лютого 2020 року, що виконаний ФОП « [PERSON] ». Ринкова вартість КТЗ до пошкодження 160 185,49 грн., значення коефіцієнту фізичного зносу 0,70000. Вартість відновлювального ремонту КТЗ 350317,69 грн., утилізаційна вартість 42 622,14 грн., вартість матеріального збитку 160 185,19 грн. (а.с. 6-27). Згідно листа відповіді №3.1-01-б/34061 від 17.11.2020 року у справі МТСБУ 63109, позивачка отримала відшкодування шкоди у розмірі 105 455,80 грн. (а.с. 82). Таким чином, завданий збиток перевищує отриману виплату за завдану шкоду транспортному засобу на 55 296,67 грн. (160 185, 49 грн. вартість матеріального збитку - 105 545,80 грн. розмір відшкодованої шкоди). Між сторонами виникли відносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, до яких підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, при вирішенні справи підлягають врахуванню висновки Верховного Суду щодо вибору та застосування відповідної норми права відповідно до статі 263 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно положень ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. На час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , водія автомобіля «ВАЗ 2109» д.н.з. [NUMBER] застрахована не була. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Однак сума, яка була виплачена Моторним (транспортним) страховим бюро України власнику пошкодженого транспортного засобу (вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу, що вже виплачена та доплата ПДВ після завершення ремонту) разом складає 105 455,80 грн. та відрізняється від суми вартості відновлюваного ремонту, вказаної в Звіті - 160 185,49 грн. Різниця складає 55 296,67 грн. У відповідності до пункту 4 статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого відповідачем пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП перевищує розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Верховний Суд у Постанові від 03.10.2018 року у справі № 686/17155/15-ц підтримав попередній правовий висновок та визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а решту - безпосередній винуватець. Розмір нанесеної позивачу шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «AUDI» д.н.з. [NUMBER] , являє собою різницю між загальною сумою збитку, визначеною у звіті № 26/02.02.20 від 19.02.2020 року (160 185,49 грн.) та сумою, виплата якої гарантована страховою компанією (105 545,80 грн.), що складає 55 296,67 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди обґрунтований та підлягає задоволенню частково, в розмірі 55 296,67 грн. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди розміром 25 000,00 грн. суд вважає не обґрунтованими, виходячи з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин. Позивачка не вказує, в чому полягає спричинена їй моральна шкода. Відповідач під час розгляду справи відзиву на позов не подав, обґрунтованих заперечень проти позовних вимог про стягнення моральної шкоди не навів та доводів позивача на засадах змагальності цивільного судочинства не спростував. Не зважаючи на це, суд вважає вимогу про стягнення моральної шкоди необґрунтованою. Також, за змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Судом встановлено, що представником позивачки у встановленому законом порядку та строк було надано документи на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правничої допомоги від 01.10.2021 року (а.с. 37), акт приймання-передачі виконаних робіт від 17.01.2023 року на суму 15 000,00 грн. (а.с. 38). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18. Суд вважає, що витрати позивачки на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відповідач не заперечував заявлену суму витрат на професійну правничу допомогу, заяв про зменшення їх розміру до суду не надходило. За таких обставин, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial