Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

В серпні 2024 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом де просить ухвалити судове рішення, яким встановити факт проживання її та [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по [INFO] . В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилалась на те, що [INFO] помер [PERSON] , з яким вона з 01 серпня 2004 року проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. На момент своєї смерті [PERSON] мав зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Разом із покійним [PERSON] за вказаною адресою був зареєстрований його син [PERSON] , [INFO] . При цьому, проживала із померлим [PERSON] на день його смерті тільки заявниця. Відповідач, хоч і був зареєстрований з батьком за однією адресою, але з 2004 року і на час відкриття спадщини, постійно проживав окремо від спадкодавця [PERSON] , спільне господарство із покійним не вів, похованням батька не займався, на його похорон не приїжджав. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] за життя на підставі Свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 03.07.2003, виданого Відділом приватизації державного житла Жовтоводської міськради. Із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини у передбачений законом шестимісячний строк заявниця не зверталась, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] за місцем його реєстрації по [ADDRESS] . 19 липня 2024 року заявниця звернулась до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В. з питання отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, того ж дня отримала Роз`яснення (відмову) приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В, про те, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] заявниці треба надати належним чином оформлені документи, що підтверджують факт проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою на момент його смерті або факт родинних відносин з померлим. Окрім того, нотаріус повідомив заявниці про те, що є інший спадкоємець 1-ої черги, який не подав заяву про прийняття спадщини, але має зареєстроване місце проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від спадщини. У зв`язку з вищенаведеним, вказаним нотаріусом заявниці було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту спільного проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою на момент його смерті, а також встановлення факту родинних відносин та для визнання права власності на спадкове майно. Заявниця зазначає, що познайомилась із [PERSON] [INFO] в дитячому садку № 18 санаторного типу, де вона працювала в той час на посаді завідуючої, а [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду сторожа. Між ними зав`язались приязні стосунки, які з часом переросли у близькі. 25 червня 2001 року заявниця розірвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтоводського міського управління юстиції було зроблено відповідний актовий запис № 175, 16 квітня 2003 року [PERSON] розірвав шлюб із [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зроблено відповідний актовий запис № 92. Оскільки заявниця та [PERSON] мали намір встановити стійкі відносини, притаманні подружжю, 01 січня 2004 року вона переїхала на постійне спільне проживання до [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Питання про реєстрацію шлюбу у них не виникало, але заявниця та [PERSON] фактично виконували права та обов`язки подружжя, вели спільне господарство, мали організований побут, спільний бюджет, проводили спільні витрати та придбавали майно в інтересах сім`ї, спільно вирішували питання, пов`язані з побутом, брали участь в утриманні житла та займалися його благоустроєм, піклувалися та дбали один про одного, що носило постійний та систематичний характер. Заявниця стверджує, що вони не приховували свої відносини перед третіми особами. Про те, що вони спільно проживають однією сім`єю знали родичі, сусіди, колеги, друзі тощо, які неодноразово збиралися у них вдома на святкування урочистих подій і просто приходили в гості. Заявниця допомогла [PERSON] погасити попередню заборгованість за житлово- комунальні послуги, які надавались у квартирі, де вони проживали. Спочатку шляхом укладення договорів про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги та теплопостачання на період з 01 жовтня 2003 року до 30 вересня 2008 року. Щомісячні платежі вона здійснювала зі своєї заробітної плати, оскільки розмір її доходу завідувачки дитячим садочком №18 був значно більшим, ніж розмір заробітної плати [PERSON] , який працював сторожем цього садочку. На момент їхнього знайомства [PERSON] мав незадовільний стан здоров`я, його турбували головний біль, запаморочення, хитка хода. З 2004 року її чоловік щороку лікувався в умовах стаціонару в неврологічному відділенні. У зв`язку з обмеженою життєдіяльністю організму [PERSON] мав встановлену З групу інвалідності, яку підтверджував кожні два роки. Заявниця, зі свого боку, доглядала за [PERSON] , забезпечувала всім необхідним, як то: ліки, одяг, їжа, моральна підтримка, утримання в належному стані квартири, де вони проживали. Піклувалася про нього, завжди намагалася бути поруч, в усьому підтримати. За час його стаціонарного лікування і систематичного перебування в лікарні, вона йому часто телефонувала, щоб надовго не залишати чоловіка наодинці зі своїми думками про хворобу. Не дивлячись на часті хвороби чоловіка, син [PERSON] їм жодного разу не допомагав. Усі життєві труднощі вони з [PERSON] долали самостійно і завжди були один одному і порадником, і допомогою, і просто рідною та близькою людиною. Коли [PERSON] помер, заявниця займалася його похованням, справила всі релігійні обряди, встановила пам`ятник на його могилі. Отже, вона прожила спільно із [PERSON] однією сім`єю більше 15-ти років, проте оформити свої спадкові права на майно, що належало її чоловікові за життя не має можливості, оскільки не перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Метою встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу із [PERSON] є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна. Такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. За таких умов заявниця змушена була звернутись до суду і просити суд встановити факт свого проживання із [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 03.05.2019 року включно. Крім того, відповідач [PERSON] на момент смерті [PERSON] був зареєстрований з останнім за однією, але з 2004 року з ним не проживав, у тому числі не проживав і на час відкриття спадщини після смерті свого батька. Сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не свідчить відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. За таких умов відповідач, як спадкоємець першої черги, не проживаючи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подав, тому може вважатися таким, що не прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] . Заявниця як спадкоємець четвертої черги за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , на даний час користується спадковим майном, але юридично не може оформити свої спадкові права, оскільки в позасудовому порядку не може успадкувати все спадкове майно, тому змушена звернутися до суду та просити суд визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2024 року у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2024 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Черниш Т.І. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Відповідно до вимог ЦПК України, за відомим місцем реєстрації останнього, направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками. Надано строк для подачі відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. На адресу суду повернулося поштове повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Заперечень щодо розгляду справи у його відсутності не надійшло. Відзив на позов відповідач не подав. Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про, в тому числі, відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування. Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 10.12.2001 року Жовтоводським МВ УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] народилась [INFO] (а.с.13-15). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Жовтоводським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №276 (а.с.16). Згідно довідки про причину смерті № [INFO] [PERSON] помер у віці 64 роки 03 травня 2019 року (а.с.17). Згідно довідки №316 від 09.07.2024 року, виданої Відділом ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Жовтоводської міської ради [PERSON] , 1954 року народження, який помер [INFO] , мав зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті за даною адресою зареєстроване місце проживання [PERSON] , 1986 року народження (а.с.18). Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.07.2003 року [PERSON] належить 1/2 частка квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 03.07.2003 року (а.с.19). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 03.07.2003 року квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). [PERSON] в 2016 та 2018 роках звертався до УПСЗН Жовтоводської міської ради для оформлення субсидії за адресою: [ADDRESS] . В своїй заяві зазначав, що його син [PERSON] , [INFO] , із 2004 року не проживає за вказаною адресою, інформацією про його постійне місцезнаходження він не володіє (а.с.21,22). Листом №186/01-16 від 19.07.2024 року приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В. надала [PERSON] роз`яснення, що для оформлення спадкових прав їй необхідно надати документи, що підтверджують факт родинних відносин з померлим. Крім того, є інший спадкоємець 1-ої черги, який не подав заяву про прийняття спадщини, але має зареєстроване місце проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та не заявив про відмову від спадщини (а.с.23). Заявниця [PERSON] займалась похованням [PERSON] , який помер [INFO] , справила релігійні обряди, встановила пам`ятник на його могилі, що підтверджується договором-замовленням, квитанціями та товарними чеками (а.с.24-27). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 25.06.2001 року заявниця розірвала шлюб із [PERSON] 25 червня 2001 року та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.28). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 16.04.2003 року [PERSON] розірвав шлюб із [PERSON] 16 квітня 2003 року (а.с.29). Заявниця [PERSON] з 18.06.1996 року по 15.08.2023 року працювала на посаді завідуючої дитячого садочка №18 санаторного типу, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.30-33). Згідно трудової книжки, заповненої 25.10.1971 року [PERSON] 01.09.2000 року був прийнятий сторожем ДВЗ №18 (а.с.34). Заявниця допомагала [PERSON] погашати заборгованість за житлово-комунальні послуги, які надавались у квартирі, де вони проживали, шляхом укладення договорів про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги та теплопостачання на період з 01 жовтня 2003 року до 30 вересня 2008 року (а.с.35,36). Згідно наданих суду медичних документів [PERSON] мав незадовільний стан здоров`я, його турбували головний біль, запаморочення, хитка хода. З 2004 року [PERSON] щороку лікувався в умовах стаціонару в неврологічному відділенні. У зв`язку з обмеженою життєдіяльністю організму [PERSON] мав встановлену 3 групу інвалідності (а.с.42-53). Згідно з Актом про непроживання від 23.07.2024 року, засвідченим сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та спеціалістом ВВРТГ [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , постійно не проживає з 2004 року по теперішній час (а.с.54). Згідно з Актом про проживання від 23.07.2024 року, засвідченим сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та спеціалістом ВВРТГ [PERSON], у період з 01 січня 2004 року по 03 травня 2019 року включно [PERSON] , 1959 року народження, та [PERSON] , 1954 року народження, постійно проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] (а.с.55). Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала суду покази про те, що спочатку її сусідом був [PERSON] , він проживав разом зі своєю першою дружиною. Потім він розлучився і з 2004 року [PERSON] стала проживати з [PERSON] . Вони проживали разом по день його смерті. [PERSON] хворів, а [PERSON] була з ним поруч, лікувала його, підтримувала, турбувалася про нього. Вони були завжди разом. Їхні стосунки мали постійний характер. Вони разом ходили в магазин, купували речі. В 2003 році [PERSON] розлучився з першою дружиною, його син поїхав разом зі своєю мамою і з того часу вона його не бачила. Свідок [PERSON] дала суду покази про те, що для неї було несподіванкою, що [PERSON] та [PERSON] не перебували у шлюбі. У них були дуже теплі сімейні стосунки. Після того, як [PERSON] розлучився із першою дружиною, вона забрала з квартири усе, квартира була пуста, одні стіни. З часом коли в житті [PERSON] з`явилась [PERSON] , вони все купували разом, обживались побутом, купували речі, меблі. У [PERSON] були борги за комунальні послуги, які разом із [PERSON] вони погасили. [PERSON] хворів, а [PERSON] лікувала та підтримувала його. Він завжди зустрічав її з роботи. Син [PERSON] перестав проживати за цією адресою коли батьки розлучились, тобто з 2003 року. Свідок [PERSON] дала суду покази про те, що з 1987 року проживає в будинку, де проживає [PERSON] . В 2004 році почала водити онучку в садок, де працювала [PERSON] . Сім`я [PERSON] була дуже інтелігентна, культурна. [PERSON] завжди зустрічав [PERSON] з роботи. Вони робили ремонт в квартирі, вели спільне господарство, погасили борги за комунальні послуги. Свідок зазначила, що вона є головою ОСББ. [PERSON] говорив їй, що не може оформити субсидію, оскільки в квартирі зареєстрований його син [PERSON] , і він не знає де син. Через спільних знайомих він знав, що із сином все добре, але особисто з ним не спілкувався. Свідок навіть не могла подумати, що [PERSON] із [PERSON] проживали у цивільному шлюбі, бо вони були як подружжя. Сина [PERSON] вона не бачила з того моменту, як [PERSON] розлучився зі своєю першою дружиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала суду покази про те, що [PERSON] давала їй кошти, а вона зі своєї картки проводила оплату за комунальні послуги за квартиру, де [PERSON] проживала разом із [PERSON] . [PERSON] працював у дитячому садочку сторожем. Він та [PERSON] проживали разом як подружжя, їхні стосунки мали постійний характер. [PERSON] робив усе, щоб [PERSON] була щаслива. Сина [PERSON] вона не знає, ніколи його не бачила. Судом також досліджено в судовому засіданні фотознімки, надані позивачкою, їм надана належна правова оцінка. У сукупності з іншими докази вони доводять, що позивачка [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, піклувалися про спільний побут (а.с.37-41). Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Правовідносини, які склались між сторонами регулюються п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, відповідно до якої, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч.4 ст.3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно ч.1,2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 1 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного кодексу України. За загальними правилами доказування, яким кореспондують положення статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Із досліджених вище доказів судом встановлено, що позивачка та [PERSON] проживали разом однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] з 01.01.2004 року по 03.05.2019 року, вони мали відносини, притаманні подружжю, були пов`язані спільним побутом, мали права і обов`язки подружжя, не перебували в інших шлюбах, про що свідчать надані позивачкою письмові докази, а також покази свідків. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 03.05.2019 року. Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , то суд вважає, що ці вимоги також підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1,2 ст.1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. На підставі ч.3,5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В Постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі №355/832/17 зроблено висновок про те, що державна реєстрація спадкоємця у спірному житлі сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. При цьому частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що може бути відмінними один від одного. Таким чином, відповідач [PERSON] хоч і був зареєстрований на момент смерті [PERSON] з останнім за однією адресою, але з 2004 року з ним не проживав. Сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не свідчить відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. Оскільки вище суд дійшов висновку про встановлення факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки з 01.01.2004 року по 03.05.2019 року, то за [PERSON] можливо визнати право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved