Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом у якому зазначає, що рішенням Садгірського районного суду від 11.06.2021 року із [PERSON] та її поручителя [PERSON] солідарно було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 989 042,80 гривень. На виконання рішення суду, відповідачами 14.12.2021 року та 17.12.2021 року було перераховані грошові кошти у якості погашення заборгованості. Разом із тим зазначає, що за період часу із набрання рішенням законної сили до часу фактичного виконання рішення, тобто за час прострочення виконання зобов`язання, відповідачі зобов`язані сплатити банку також інфляційні витрати та 3% річних за період такого прострочення. Враховуючи викладене, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно із відповідачів належні, у відповідності до ст. 625 ЦК України, платежі у загальному розмірі 52063,23 гривень за час прострочення виконання основного зобов`язання. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним у позові, позов просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості, він неодноразово звертався до банку із заявою про погашення заборгованості, однак представник банку тривалий час не приймав належні платежі, обґрунтовуючи це різними причинами. Після фактичного виконання судового рішення, він також звертався до банку із усним зверненням щодо надання інформації про наявність чи відсутність додаткової заборгованості чи платежів, які він повинен сплатити за договором, однак йому повідомили, що рішення суду він вже виконав у повному обсязі, а тому зобов`язань перед банком немає. Відповідач заперечує проти позову, оскільки виконав свої кредитні добовязання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась. Дослідивши наявні у справі письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно з рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 11.06.2021 року із [PERSON] та її поручителя [PERSON] солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 989 042,80 гривень. Обставина встановлена даним судовим рішенням є преюдиційною та доказуванню не підлягає. Судове рішення набрало законної сили 11.06.2021 року. Як встановлено із довідки розрахунку заборгованості станом на 07.08.2024 року, відповідачі у повному обсязі виконали вищевказане судове рішення та здійснили дозрахунок перед банком: 14.12.2021 року у розмірі 174 068,93 гривні та 17.12.2021 року у розмірі 814 973,87 гривень. Разом із тим, починаючи з 11.07.2021 року по 14.12.2021 року та 17.12.2021 року, зобов`язання відповідачів перед кредитором було не виконане. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Водночас за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановленістаттею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування на суму боргу\~ трьох процентів річних відповідно достатті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах N 703/2718/16-ц та N 646/14523/15-ц. Так, у постанові від 8 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц (провадження № 14- 254цс19, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишається несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно ю статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов 'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 того Кодексу, за увесь час прострочення. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов 'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування, у даному випадку після набрання рішенням про стягнення заборгованості за кредитним договором законної сили 11.07.2024 року із боржника дійсно може бути стягнуто 3% річних та інфляційні втрати відповідно до статті 625 ЦК України, як міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання до часу його фактичного виконання.. Судом перевірено розрахунок 3% річних за період із 11.07.2021 року по 13.12.2021 року (у кількості 156 днів, які передували частковому виконанню зобов`язання у розмірі 174 068,93 грн.), із 14.12.2021 року по 16.12.2021 року у період погашення іншої частини зобов`язання у розмірі 814 973,87 (3 дні) та може констатувати про їх правильність. Відтак 3% річних за період прострочення виконання зобов`язання, які підлягають стягненню із відповідачів на користь позивача становить 13150,32 гривні. Судом також перевірено розрахунок інфляційних втрат за період із 11.07.2021 року по 13.12.2021 року (які передували частковому виконанню зобов`язання у розмірі 174 068,93 грн.), із 14.12.2021 року по 16.12.2021 року у період погашення іншої частини зобов`язання у розмірі 814 973,87 (3 дні) та може констатувати про їх правильність. Відтак інфляційні втрати за період прострочення виконання зобов`язання, які підлягають стягненню із відповідачів на користь позивача становить 38912,91 гривні. Відтак, перевіривши правильність зроблених позивачем розрахунків, враховуючи вищевикладені положення закон, суд висновує про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved