Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін Позивач звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON] про стягнення 12\~998,88 грн. шкоди в порядку регресу та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що позивачем із [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є «ВАЗ 2103», державний номер [NUMBER] . Відповідач, керуючи забезпеченим транспортним засобом, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду внаслідок якої пошкоджено автомобіль «ЗАЗ 110307», державний номер [NUMBER] . Після ДТП відповідач відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Постановою суду відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі у сумі 12\~998,88 грн., і у зв`язку із тим, що відповідач відмовився від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння звернувся до суду із вимогою про його стягнення в порядку регресу. Відповідач відзиву на позов не надав. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі Ухвалою суду від 01.08.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. У судові засідання відповідач не з`явився, клопотань чи заяв з цього приводу суду не надав. Про дату, час і місце його проведення повідомлений у встановлений законодавством спосіб. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Частиною четвертою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) встановлено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи наявність підстав, визначених частиною першою статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом 31.05.2020 року між позивачем та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №\~АР-129877. Відповідно до умов якого позивач зобов`язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон № 1961-IV). Забезпеченим транспортним засобом за вказаним договором є автомобіль «ВАЗ 2103», державний номер [NUMBER] . 13 березня 2021 року о 18 годині 15 хвилин в м. Гуляйполе Запорізької області по вул. Трудова, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2103», державний номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку та скоїв зіткнення з транспортним засобом «ЗАЗ 110307», державний номерний знак [NUMBER] , який стояв припаркований на узбіччі. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, тілесних ушкоджень при ДТП не отримано. Постановою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 13.04.2021 року у справі №315/415/21 [PERSON] визнано винним у вчинені у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 12\~998,88 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ЗР028734 від 25.03.2021 року. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Відповідно до преамбули Закону № 1961-IV цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 6 Закону № 1961-IV встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Приписами пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником) (підпункт в пункту 38.1 статті 38 названого Закону). Частиною шостою статті 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2023 року у справі №334/4143/23 встановлено, що відповідач на момент ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Отже, виплативши потерпілій стороні на основі договору добровільного страхування страхове відшкодування, до страхової компанії перейшло, право вимоги до винної особи відповідача. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved