Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.05.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд цивільної справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача не з`явився до судового засідання, у клопотанні просив розглядати справу за відсутності відповідача, відмовити у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та інших платежів, не пов`язаних із стягненням заробітної плати з підстав викладених у клопотанні. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне. Судом установлено, що [PERSON] починаючи з 12.08.2020 року по 25.08.2023 року перебувала в трудових відносинах із ТОВ «Дієса», де працювала на посаді аналітика консолідованої інформації, групи аналітиків фінансового напряму, відділу управління змінами та проєктами, департаменту трансформації бізнесу, що підтверджується записом в трудовій книжці згідно з наказом про прийняття на роботу № 200/11/08/012 від 11.08.2020 року. Наказом про звільнення за згодою сторін № 01241081031 від 24.08.2023 року [PERSON] звільнено з займаної посади. На день звільнення позивачу нарахована, проте не виплачена заробітна плата за період з 01.07.2023 року по 25.08.2023 року в сумі 32\~763,71 грн., у т.ч. компенсація за невикористані дні відпустки 4 дні на суму 3 833,40 грн. Дані обставини відображені в розрахунковому листку за серпень 2023 року, підписаному головним бухгалтером ТОВ «Дієса» та скріпленому печаткою юридичної особи. Також, на день пред`явлення позову до суду позивачем нараховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.08.2023 року по 07.05.2024 року в сумі 164\~978,93 грн., із утриманням із цих сум податків та зборів. У свою чергу, ТОВ «Дієса» у поданому до суду клопотанні наголосило, що невчасна виплата заробітної плати та компенсації невикористаної відпустки сталася внаслідок обставин непереборної сили. Як зазначив відповідач, Торгова мережа «Eldorado», до якою належить ТОВ «Дієса», зазнала значних збитків унаслідок ракетних ударів, що знищили частину товарних запасів на центральному складі, товарні запаси та інші активи в магазинах. На підтвердження настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) щодо обов`язку вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідачем надано сертифікат Київської торгово-промислової палати № 3000-24-0827 від 23.04.2024 року. Крім того, відповідачем надані звіти ТОВ "ГЕО ФІНАНС ГРУП" про оцінку збитків, завданих ТОВ "ДІЄСА" внаслідок втрати необоротних активів (основних засобів). Відтак, унаслідок скрутного фінансового становища Господарським судом міста Києва відкрито провадження у справі №910/12677/23 про банкрутство ТОВ "Дієса". З огляду на наведене, відповідач просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та інших платежів, не пов`язаних із стягненням заробітної плати. Згідно із статтею 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України. Судом установлено, що розрахунок нарахованої, проте не виплаченої позивачу заробітної плати за період з 01.07.2023 року по 25.08.2023 року в сумі 32\~763,71 грн., у т.ч. компенсація за невикористані дні відпустки 4 дні на суму 3 833,40 грн., здійснений на підставі розрахункового листка за серпень 2023 року, підписаного головним бухгалтером ТОВ «Дієса» та скріпленого печаткою цієї юридичної особи. Оскільки вказана сума в порушення вимог КЗпП не виплачена позивачу в день його звільнення з роботи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ТОВ «Дієса» 32\~763,71 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Крім того, позивач просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.08.2023 року по 07.05.2024 року в сумі 164 978,93 грн. Відповідно до часини 1 статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц). За положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку проте, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц). Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (обов`язків) - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні». Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року справа № 905/857/19). 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час. У листі від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). 24.03.2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Частинами 2, 3 статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Як убачається з матеріалів справи, відповідачем на підтвердження обставин непереборної сили, що спричинили затримку виплати позивачу належних при звільнені сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, наданий сертифікат Київської торгово-промислової палати № 3000-24-0827 від 23.04.2024 року про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) щодо обов`язку (зобов`язання) за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України "Про оплату праці", з урахуванням статті 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" перед Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків та Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці. Вживати, всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" у термін: з 12.03.2022 року. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) триває з 12.03.2022 року на 23 квітня 2024 року. Також, відповідачем долучено звіти ТОВ "ГЕО ФІНАНС ГРУП" про оцінку збитків, завданих ТОВ "ДІЄСА" внаслідок втрати необоротних активів (основних засобів). Одночасно судом прийнято до уваги, що рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2024 року у справі № 910/14555/23 задоволено позовні вимоги ТОВ «Дієса» до держави російська федерація в особі Міністерства юстиції російської федерації про стягнення 3868247,99 дол. США збитків та упущеної вигоди, завданих унаслідок збройної агресії проти України. До того ж, ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2024 року у справі № 910/3368/24 затверджено план санації ТОВ «Дієса» до відкриття провадження у справі про банкрутство, оскільки ТОВ «Дієса» належними та допустимими доказами доведено про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність товариства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань. Судом ураховані доводи позивача про те, що безпосереднє місце роботи на посаді аналітика консолідованої інформації, групи аналітиків фінансового напряму, відділу управління змінами та проєктами, департаменту трансформації бізнесу ТОВ «Дієса», розташоване за адресою: м. Київ, пл. Спортивна, 1, що не перебуває на території ведення бойових дій. Разом із цим, настання для ТОВ «Дієса» форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) підтверджено виходячи з усіх загальних обставин діяльності товариства, що зазнало збитків внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. Таким чином, у трудових правовідносинах між сторонами з 12.03.2022 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості виконати передбачені умовами трудового договору зобов`язання та визначені законодавчими актами обов`язки перед працівниками, зокрема, позивачем. Судом установлено, що визначений у сертифікаті №3000-240827 від 23.04.2024 року Київської торгово-промислової палати початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 12.03.2022 року охоплює спірний період дії трудових правовідносин (із 01.07.2023 року по 25.08.2023 року). Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставинами непереборної сили, які засвідчені сертифікатом №3000-240827 від 23.04.2024 року Київської торгово-промислової палати, та неможливістю належного виконання ТОВ «Дієса» обов`язку із своєчасного проведення розрахунку при звільненні позивача. Відтак, за змістом частин 2, 3 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці та за несвоєчасне проведення розрахунку. З огляду на наведене, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.08.2023 року по 07.05.2024 року в сумі 164\~978,93 грн. задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Outcome: partial