Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

29.04.2024 року позивач засобами Електронного суду в особі свого представника за довіреністю адвоката Пархомчука Сергія Валерійович звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором №2015814 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 11.06.2021 року строком дії 15 днів на суму 3000,00 грн. у розмірі 8985,00 грн., з яких 3000,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом та 5985,00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також судові витрати за розгляд справи у суді у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору з понижуючим коефіцієнтом у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн., які у прохальній частині позову не були заявлені до стягнення, однак про них йде мова у мотивувальній частині позову. Підставою позову став укладений між первинним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем договір факторингу №02-24122001 від 24.12.2021 року. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачка, отримавши кошти у товаристві з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», вимога за якою була згодом придбана позивачем, належним чином свої зобов`язання не виконувала, що є підставою для стягнення з неї отриманих кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, що відповідає вимогам укладеного первинного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Ухвалою судді від 29.05.2024 року вказана позовна заява була залишена без руху через не виконання позивачем вимог абз. 2 ч.2 ст.183 ЦПК України, оскільки направлений ним цінний лист з описом був направлений не зареєстрованим місцем проживання відповідачки (а.с.46). Ухвалою судді від 05.06.2024 року справу було прийнято судом до свого провадження, відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.53). Позивач та його представник про вказану ухвалу були проінформовані засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.55-56), відповідачка вказану ухвалу отримала засобами поштового зв`язку (а.с.57). Заяви, клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України\~за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 11.06.2021 року між відповідачем та первинним кредитором товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» був укладений договір №2015814 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти від первинного кредитора у розмірі 3000,00 грн. строком на 15 днів із сплатою процентів у розмірі 1,90% в день на розмір заборгованості за кредитом (а.с.11-17). Відповідач підписала вказаний договір одноразовим електронним ідентифікатором. Кошти відповідачу, на думку позивача, були перераховані контрагентом первинного кредитора ТОВ «Універсальні платіжні рішення», що підтверджується копією листа від 30.11.2023 року №3205 (а.с.21). При цьому зрозуміти, що переказ дійсно був здійснений на картку [NUMBER] , яка належала відповідачці, а не будь-якій іншій людині, з наданого суду доказу неможливо, оскільки жодних доказів на підтвердження номеру картки відповідачки ані сам договір №2015814 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, ані будь-які інші долучені до позовної заяви документи не містять. Позивач, на його думку, набув право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №02-24122001 від 24.12.2021 року, укладеним між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (а.с.30-33). Вирішуючи справу по суті суд зазначає, що, по-перше, відсутні належні докази перерахування відповідачці коштів по кредитному договору, оскільки позивач не вказав, чи був здійснений переказ коштів у розмірі 3000,00 грн., на користь відповідачки, оскільки номер транзакції та номер замовлення не є доказами перерахування коштів саме відповідачці, а тому відсутні докази отримання коштів відповідачкою, що унеможливлює задоволення позову. По-друге, відсутні докази, які б підтверджували перехід права вимоги до позивача від первинного кредитора, оскільки, як визначено в п.п.7.1 та 7.2 договору факторингу №02-24122001 від 24.12.2021 року, сторонами була визначена ціна продажу вимог, які передаються позивачеві (у наданому договорі вказані дані видалені) та плата повинна бути здійснена за отримані вимоги повинна бути здійснена на протязі 5 робочих днів з дати підписання вказаного договору. Доказів сплати вказаних коштів позовна заява та додатки до неї не містять, оплата коштів є єдиною підставою для набуття позивачем права вимоги до, у тому числі, відповідачки, оскільки в іншому разі договір факторингу між позивачем та первинним кредитором набуває статусу не чинного з відповідними правовими наслідками, що прямо передбачено нормами п.п.7.3 вищевказаного договору факторингу. Крім цього, відповідно до п.п.п..8.1, 8.1.2, 8.2.1 та 8.2.2 договору факторингу №02-24122001 від 24.12.2021 року, первинним кредитором та позивачем було визначено порядок передання документації (вимог до боржників), яке здійснюється не пізніше 15 днів після підписання договору факторингу, підтвердження права переходу вимог до позивача є підписаний акт приймання-передачі (додаток 2 до договору), який, у свою чергу, повинен бути складений разом із передачею реєстру боржників (додаток 1-1 до договору). Жодного із вказаних документів позивач в особі свого представника до матеріалів справи не додав, а відповідно не довів взагалі підстав для можливості подання позову до відповідачки за кредитом, укладеним нею із первинним позивачем. Обов`язок подання вказаних доказів повністю покладається на позивача по справі при зверненні до суду. За відсутності вказаних доказів підстави для задоволення позову відсутні, оскільки не підтверджено як сам факт перерахування коштів відповідачці первинним кредитором, так і взагалі право вимоги позивача до відповідачки за відповідним договором факторингу. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судові витрати за результатами розгляду справи слід залишити за позивачем на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed