Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача зазначивши, що з 12.06.2012 року по 17.08.2016 року він перебував у шлюбі з відповідачкою, який було розірвано рішенням Коростенського міськрайонного суду 17.08.2016 року (справа №279/3592/16-ц). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який в даний час проживає з ним, та перебуває на його утриманні. Відповідач по справі виїхала за кордон, проживає в Польщі, інтересами дитини не цікавиться, участі в її утриманні та вихованні не приймає. В даний час він має постійне місце роботи, сталий дохід, а також має постійне місце проживання. Син зареєстрований та фактично мешкає за однією адресою з ним, що підтверджується висновком органу опіки, з якого слідує, що йому забезпечені нормальні умови проживання. Всі наведені факти свідчать про те, що він створив дитині належні умови для його проживання, виховання та розвитку. В даний час відповідач не працює, будь-яких доходів не отримує, тому не зможе забезпечити дитину всім необхідним. З 2016 року до даного часу відповідач питання відносно місця проживання сина [PERSON] не ставила, його інтересами не цікавилася. Просить визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за місцем його (батька) проживання. Позивач в судовому засіданні позов підтримав просив задовольнити. Пояснив, що з часу розлучення син проживає з ним. Відповідачка лише навідує сина, іноді забирає до себе у гості. Відповідачка [PERSON] просила розглянути справу у її відсутність, проти заявлених вимог не заперечила, подавши письмову заяву. Представник третьої особи [PERSON] просив розглянути справу у його відсутність, проти заявлених вимог не заперечив, подавши письмову заяву. Дослідивши матеріали справи, висновок органу опіки та піклування, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. У відповідності до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Згідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено , що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 09.06.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . 17.08.2016 року Коростенським міськрайонним суду шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу син сторін [PERSON] проживає з батьком, про що не заперечує і відповідач [PERSON] в заяві від 14.08.2024 року . З висновку органу опіки та піклування затвердженого рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 10.07.2024 р. № 403 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] вбачається, що батько дитини, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком [PERSON] , який його утримує та виховує. Всі умови для проживання та виховання дитини створені. [PERSON] має житло, працює, його матеріальне становище стабільне. Мати [PERSON] не заперечує щодо проживання сина [PERSON] з батьком. У зв`язку із вищенаведеним, орган опіки та піклування Коростенської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком. Відповідно до положень ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. У відповідності до ч.2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Із тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Позивач забезпечує сина самостійно, надає йому необхідне утримання, оздоровлення, виховання, навчання, розвитку тощо. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що свідчить про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком як особою, яка самостійно виховує та утримує дитину. На підставі викладеного,

Outcome: approved