Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

[PERSON] та його законний представник звернулися в суд із позовною заявою, в якій зазначили, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] . Батьки перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 06.07.2010 розірвано. Після розірвання шлюбу позивач залишився проживати з матір`ю, яка займається його навчанням, вихованням і утриманням. Позивач та його законний представник фактично проживають у м. Вараш Рівненської області, хоча зареєстровані у с. Гута Ковельського району Волинської області. Після переїзду на проживання у м. Вараш вони не змогли там прописатися, оскільки батько не дав на це дозволу, хоча [PERSON] із батьком фактично не знайомий, зважаючи на те, що йому було лише 11 місяців, коли батьки припинили спільне проживання. Відповідач ніколи не цікавився життям сина, не брав участі у його вихованні, в добровільному порядку його не утримує, не турбується, не цікавиться його навчанням та станом здоров`я. Аліменти з відповідача стягуються примусово через органи виконавчої служби, однак станом на 27.06.2024 наявна заборгованість із їх сплати. Зазначили, що будь-яких перешкод для виконання батьком своїх обов`язків щодо сина не існувало. Уважають, що така поведінка батька свідчить про ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками і небажання їх виконувати, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Указали, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам позивача, оскільки в такому випадку він особисто та його мати зможуть самостійно вирішувати без участі батька усі питання щодо нього перед третіми особами, що особливо важливо під час дії воєнного стану на території України. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 01.08.2024 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 30 серпня 2024 року. Згідно з ухвалою від 30 серпня 2024 року суд закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду по суті. Позивач, його законний представник та представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених у заяві. Позивач пояснив, що із своїм батьком він не знайомий, його не пам`ятає, йому відомо зі слів матері, що батьки розійшлися, коли йому виповнилося 11 місяців. Жодного разу відповідач не подзовнив до нього, не привітав його із днем народження чи іншими святами, нічого не подарував. Батько ніколи не приходив у дитячий садок, школу, які він відвідував. Перешкод у спілкуванні відповідача із ним не було. У зв`язку із цим бажання бачити батька у нього теж відсутнє. Законний представник позивача пояснила, що із 11-місячного віку [PERSON] вона та відповідач припинили спільне проживання у зв`язку із розірванням шлюбу між ними. Відтоді впродовж 14 років батько сина ніколи не бачив, із ним не спілкувався. Дитина бачила батька лише на фотографіях. У 2016 році вона із сином переїхали із с. Гута Ковельського району Волинської області у м. Вараш (раніше - Кузнецовськ) Рівненської області. Проте ні у с. Гута, ні в м. Вараш відповідач життям дитини не цікавився, до навчально-виховних закладів не навідувався. Влітку син був більше місяця у с. Гута, однак відповідач до нього не прийшов. Після придбання дитині мобільного телефона вона повідомила відповідачу номер телефону сина, однак батько на зв`язок із дитиною так і не вийшов. Допомогу на утримання дитини відповідач надає лише в примусовому порядку на виконання рішення суду про стягнення із нього аліментів. У 2022 році за його позовом розмір аліментів на утримання [PERSON] суд зменшив із 1/3 до 1/4 частки від доходів. На даний час відповідач допустив заборгованість у розмір близько 18 тисяч гривень. Син бачити батька не хоче, пояснює це небажанням спілкуватися із незнайомою людиною. Будь-яких перешкод у спілкуванні із сином вона відповідачу не чинила. Представник органу опіки й піклування в судове засідання не з`явився, скерував на виконання вимог суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідач, судова повістка про виклик якого була скерована за зареєстрованим місце його проживання та повернута без вручення у зв`язку із відсутністю його за цією адресою, в силу п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається таким, якому судова повістка вручена. Відзиву на позов відповідач не подав. Суд зі згоди позивача та його представників, ураховуючи належне повідомлення відповідача про дату і час розгляду справи, не подання ним відзиву на позов, постановив провести заочний розгляд даної справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника та законного представника, дослідивши письмові докази, допитавши свідка, дійшов висновку про таке. За правилами статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського Суду з прав людини (далі-Європейський Суд) у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) § 47, рішення у справі «Хант проти України» (Hunt v.Ukraine), § 49). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, необхідно з однієї сторони розглянути правомірність втручання у право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а з іншого - дослідити питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини на спілкування з батьком із врахуванням, при цьому, якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав матері, батька дитини. Так, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини (пункт 2 частини першої). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише тоді, коли самі батьки не бажають та не вживають жодних дій для відновлення й покращення стосунків із неповнолітніми дітьми. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: - у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; - у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Такі висновки узгоджуються із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року в справі № 459/3411/18. Судом установлено, документально підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.3), що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Із пояснень позивача, його представника та законного представника, висновку органу опіки та піклування убачається, що неповнолітній [PERSON] на даний час проживає у м. Вараш Рівненської області без реєстрації місця проживання разом із своєю матір`ю [PERSON] . Доводи представників позивача про ненадання в добровільному порядку відповідачем матеріальної допомоги на утримання сина стверджуються рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 23 листопада 2022 року про зменшення розміру аліментів, які стягувалися на підставі рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , із 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) до 1/4 частину зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Відповідач допустив заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 30 травня 2024 року становить 18358, 32 грн, про що свідчить довідка Ратнівського відділу ДВС (а.с.13). На час розгляду справи заборгованість не погашена. Із висновку Вараської міської військової адміністрації як органу опіки та піклування вбачається, що станом на 27 червня 2024 року заборгованість відповідача становить 8625, 59 грн. Про невиконання відповідачем свого обов`язку із забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя свідчать довідки Гутянського ліцею Заболоттівської селищної ради Ковельського району Волинської області (а.с.8-11) про те, що [PERSON] із 2012 року по 2015 рік відвідував дитячий садок та 1 клас НВК «ЗОШ І-ІІІ ступеня - дитячий садок» с. Гута, при цьому батько [PERSON] не цікавився життям своєї дитини, не відвідував заходів із батьками та не брав участі у його вихованні та навчанні протягом часу, що дитина перебувала у вказаноу навчально-виховному закладі. Із наданої класним керівником [PERSON] та директором Н.Середа характеристики [PERSON] за місцем навчання у Вараському ліцеї №1 Вараської міської ради Рівненської області (а.с.12) убачається, що останній навчається у школі з другого класу. Мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, підтримує постійний зв`язок зі школою та класним керівником, відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Батько [PERSON] участі в шкільному житті сина не брав, батьківські збори не відвідував. Вараська міська військова адміністрація наказом від 24.09.2024 №233 затвердила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON] . Із висновку вбачається, що під час бесіди дитина повідомила про те, що він не пам`ятає батька, не може його візуалізувати. Згідно із цим же висновком відповідач виїхав до початку війни із сім`єю до Німеччини. Батько участі в житті дитини не бере, вихованням і навчанням сина не цікавиться. Допитана судом свідок [PERSON] , рідна тітка позивача, дала показання про те, що із 11-місячного віку [PERSON] відповідач та його родичі із дитиною не спілкуються, його не навідують. Про сина піклується тільки мама. З огляду на наведене, суд уважає встановленими ті обставини, що після розірвання шлюбу між батьками [PERSON] відповідач припинив спілкування з сином, жодної участі у вихованні останнього не бере, аліменти на його утримання у примусовому порядку за рішенням суду сплачує не в повному обсязі. Неповнолітній [PERSON] перебуває на утриманні матері, яка самостійно займається його вихованням та дбає про його розвиток. Аналізуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та його байдужість до подальшої долі свого неповнолітнього сина, з яким спілкування не підтримує, що свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків, покладених на нього законом та нормами суспільної моралі. Доказів наявності будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо дитини, матеріали справи не містять, відповідач таких доказів не надав. Суд, погоджуючись із висновком органу опіки і піклування, урахувавши думку самої дитини, уважає наявними усі підстави для ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав відповідача щодо його неповнолітнього сина [PERSON] . Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, ураховуючи звільнення позивача на підставі п.14 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" із відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

Outcome: approved