Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася із позовом до АТ «Ідея Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрований в реєстрі за № 10432 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № R01.00501.003878255, укладеного 23 квітня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , а також витрат на вчинення виконавчого напису на загальну суму 32674,64 грн., посилаючись на відсутність безспірності стягнення, порушення процедури. В обґрунтування позову вказувала, що дізналася про наявність вчиненого виконавчого напису з матеріалів виконавчого провадження. Звернула увагу, що під час оформлення виконавчого напису, нотаріусу не було надано жодного доказу факту існування у неї перед банком безспірної заборгованості. Вважає, що виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом безпідставно та з порушенням вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Закону України «Про виконавче провадження». Крім того просила також стягнути судові витрати з відповідача на її користь. Ухвалою судді від 01 серпня 2024 року було відкрито провадження у справі, залучено у справі учасників справи, постановлено розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 05 серпня 2024 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом. Представник відповідача Акціонерного товариства «Ідея Банк» скористався своїм правом для подання відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 16 серпня 2024 року, відповідно до якого, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову, вважаючи, що при зверненні до нотаріуса для вчинення спірного виконавчого напису АТ «Ідея Банк» до заяви долучені всі необхідні документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника, а нотаріусом у свою чергу дотримано процедуру вчинення виконавчого напису. 22 серпня 2024 року представником позивача [PERSON] [PERSON] подано відповідь на відзив відповідача на позов, в якій звернуто увагу на відсутність факту спростування позову. У судове засідання учасники справи, які повідомлялися судом належним чином про час, дату та місце розгляду справи, не прибули. Позивач [PERSON] просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позові, про що надала письмову заяву. Представник відповідача АТ «Ідея Банк» Михашула Є.І. у відзиві на позов просила здійснити розгляд справи за відсутності представника банку. Представник третьої особи Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барта К.О. просила здійснити розгляд справи за відсутності представника ВДВС. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. про причини неявки суд не повідомив та не подав заяви про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Судом достовірно встановлено, що 09 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 10432, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № R01.00501.003878255, укладеного 23 квітня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , за період з 23 квітня 2019 року по 04 вересня 2019 року включно у розмірі: - 17116,73 грн. строковий основний борг; - 4986,21 грн. прострочений основний борг; - 822,73 грн. прострочені проценти; - 28,25 грн. строкові проценти; - 7820,72 грн. пеня, а також плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 1900 грн., всього на загальну суму 32674,64 грн. Станом на день розгляду справи в Автозаводському ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває ВП № 60590484, яке було відкрито 19 листопада 2019 року на підставі та на виконання цього виконавчого напису. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п. 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих документів. Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Верховний Суд України у постанові від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17 висловив правову позицію та вказав, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Оскаржуваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 09 жовтня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідач в особі його представника у відзиві на позов вказав, що з позивачем було укладено письмовий кредитний договір. Верховний Суд у своїх постановах від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, а також ВП ВС у постанові від 21 вересня 2021 року у справі за № 910/10374/17, дійшли висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а наданий нотаріусу Анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Із наданих відповідачем суду документів вбачається, що кредитний договір, який було укладено між сторонами у справі у простій письмовій формі, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження 14-706цс19) зазначено, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У виконавчому написі, який було оскаржено позивачем, нотаріусом зазначається лише, що позивач є боржником за кредитним договором. Натомість матеріали справи не містять достовірних відомостей, про це також не зазначено і у виконавчому написі, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально. Тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція висловлена і у постанові ВС від 15.04.2020, справа за № 158/2157/17. Крім того зазначена у виконавчому написі заборгованість потребує доказуванню, оскільки в ньому зазначається заборгованість за договором із зазначенням видів боргу за договором за строковим та простроченим «тілом» кредиту, за декількома видами відсотків, зокрема строковими та простроченими відсотками, та пенею, що не є безспірним боргом, та що не було спростовано відповідачем. Факт наявності заборгованості згідно розрахунку Банку позивачем заперечується. Розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням лише числових покажчиків без зазначення конкретних арифметичних дій і не є правовою підставою для стягнення сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Сам розрахунок не містить необхідних даних, а лише констатує наявність недоказаного (недоведеного) розміру кредиту та відсотків з зазначенням їх підвидів як строкових, так і прострочених, а також пені. Верховний Суд у постанові від 08 травня 2018 року по справі № 315/353/17 розглядаючи аналогічний спір про стягнення заборгованості за кредитним договором зазначив, що задовольняючи частково позов, апеляційний суд взяв до уваги наданий банком розрахунок заборгованості, при цьому не звернув увагу, що відповідач заперечувала проти заявленого банком розміру заборгованості, а банк не надав доказів на підтвердження правильності такого розрахунку. Сам по собі розрахунок заборгованості, здійснений банком, за умови невизнання її розміру відповідачем, не може бути єдиним та безумовним доказом розміру наявної заборгованості за кредитним договором. У такому разі банк повинен надати суду належні докази на підтвердження розрахованої ним кредитної заборгованості. Суд звертає увагу, що відповідач та треті особи не надали жодні докази на підтвердження факту надання нотаріусу даних документів. При стягненні заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса, такий нотаріус зобов`язаний пересвідчитися, що розмір заборгованості, з приводу погашення якої видається виконавчий напис нотаріуса, є безспірним. Отже відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зокрема, що виконавчий напис вчинено щодо звернення стягнення заборгованості за договором, який не було посвідчено у нотаріальному порядку, а також, що виконавчий напис було вчинено без здійснення перевірки обставин відсутності спору щодо розрахунку боргу. За таких обставин, суд вважає, що зазначений та оспорений позивачем виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання щодо судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, позивач подав позов та заяву про забезпечення позову в системі «Електронний суд», і сплатив судовий збір за подання позову в розмірі 1211,20 грн. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 605,60 грн., тобто у мінімальних розмірах за ставками на час подання позову і заяви без застосування понижуючого коефіцієнту у 0,8, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача кошти у повернення сплачених судових зборів за подання позову у розмірі 968,96 грн. (1211,20 грн. х 0,8) та заяви про забезпечення позову у розмірі 484,48 грн. (605,60 грн. х 0,8), всього на суму 1453,44 грн. При цьому надлишково сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 242,24 грн. (1211,20 грн. - 968,96 грн.) та заяви про забезпечення позову у розмірі 121,12 грн. (605,60 грн. -484,48 грн.), всього на суму 363,36 грн., підлягає поверненню позивачу, що не суперечить ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Сторони у справі не заявляли про понесення ними інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів.

Outcome: approved