Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), третя особа - [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їх повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що між 28 листопада 2003 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в місті Києві за № 1176. Від шлюбу з відповідачем мають повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . 05 квітня 2011 року шлюб з відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . На даний час, син навчається на 1-му курсі в Державному податковому університеті ІV рівня акредитації на факультеті податкової справи, обліку та аудиту на контрактній основі, що підтверджується договором № 22021383 про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг Державним податковим університетом. Термін закінчення навчання за навчальним планом здобувача вищої освіти освітнього ступеня «бакалавр» [INFO] . Відтак, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2024 року головуючим суддею у справі визначено Анохіна А.М. Ухвалою від 23.05.2023року відкрито провадження у справі за позовом, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу відповіді на відзив. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2024 року головуючим суддею у справі визначено Гребенюка В.В.. Ухвалою від 24.01.2024 року відкрито провадження у справі за позовом, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу відповіді на відзив. Відповідачем відзив на позов не подавався. Натомість, від відповідача на адресу Подільського районного суду міста Києва надсилалось двічі клопотання про зупинення провадження по справі, на підставі його перебування у складі Збройних Сил України. Постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 20.07.2023, про зупинення провадження у справі скасовано та направлено справу для продовження розгляду. 01.10.2024 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення, у якій позивач повідомила, що спільний син [PERSON] , 24.06.2024 року закінчив навчання та отримав диплом першого бакалаврського рівня, подальше його навчання на другому магістерському рівні за його спеціальністю 071 «Облік і оподаткування» станом на 2024 рік становить 70 049 (сімдесят тисяч сорок дев`ять) гривень на строк два роки на денній формі навчання. 17 жовтня 2024 року в судове засідання з`явився представник позивача [PERSON] , відповідач або його представник, третя особа до суду не з`явились. Відповідач був належним чином повідомлений про дачу і час судового засідання, не з`явився, про причини повторної неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦПК, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в місті Києві, 28 листопада 2003 року. Від шлюбу у сторін є повнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 серпня 2004 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 9). Шлюб між сторонами розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 05.04.2011 року (а.с. 8). [PERSON] на даний момент закінчив навчання та отримав 24.06.2024 року диплом першого бакалаврського рівня, згідно наданих документів, подальше його навчання на другому магістерському рівні за його спеціальністю 071 «Облік і оподаткування» станом на 2024 рік становить 70 049 (сімдесят тисяч сорок дев`ять) гривень на строк два роки на денній формі навчання. Загальна вартість навчання на бакалаврському рівні за два роки склала 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, що підтверджується договором № 22021383 та додатковою угодою про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг Державним податковим університетом (а.с. 11-13). Матеріали справи не містять доказів про те, що спільний син вступив на магістерський рівень за спеціальністю 071 «Облік і оподаткування», представник позивача з цього приводу повідомила виключно про наміри третьої особи продовжити своє навчання. В обґрунтування позову позивач стверджує, що після того як вони з відповідачем припинили подружні стосунки, дитина проживає разом із нею та повністю перебуває на її утриманні та необхідні кошти на її навчання. Разом з цим, на утримання позивача, знаходиться неповнолітня донька, [PERSON] ( [INFO] ). В матеріалах справи міститься довідка про доходи позивача від 17.02.2023 року, відповідно до якої вона отримувала станом на 2023 рік мінімальну заробітну плату (а.с. 15). Однак, матеріали справи також містять і копії платіжних квитанції згідно яких позивач мала можливість сплачувати навчання третьої особи (а.с. 14). У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) З огляду на наведене, проаналізувавши встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача аліментів на користь позивача на утримання їх спільного сина. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд у відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на всебічне та повне дослідження доказів, в частині стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, так як спільний син [PERSON] закінчив навчання та отримав диплом бакалаврського рівня, а вартість його навчання була сплачена позивачем у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів дитини, враховуючи покладення законом на батьків обов`язку утримувати дитину до 23 років, якщо дитина продовжує навчання, стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 25 000 (двадцять п`ять) тисяч гривень, тобто 50% від загальної суми сплаченої за навчання. Оскільки, стороною позивача доказів продовження третьою особою навчання до суду надано не було, то позовні вимоги в цій частині, задоволенню не підлягають. Щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17. У постановах від 31.01.2019 у справі № 19/64/2012/5003, від 14.01.2019 у справі № 927/26/18, від 24.12.2020 у справі № 640/20683/19 Верховний Суд дійшов до висновку, що повідомлення учасником справи про те, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення у справі, надає право останньому на відшкодування таких витрат у судовому порядку. Така заява може бути подана разом з позовом, відзивом, письмовими поясненнями або у формі окремого процесуального документу. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо, дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. У позовній заяві позивач просила стягнути на її користь судові витрати, а саме 7000 (сім тисяч) гривень на правничу допомогу. Як доказ залучення захисника, до позовної заяви був долучений договір про надання правової допомоги та додаткова угода про продовження строк основного договору (а.с. 19-20). За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що заявлені витрати позивача на правову допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень. Також, суд вважає за необхідне згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок, оскільки позивач була звільнена від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial