Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат (далі АТ Кривбасзалізрудком), в обґрунтування якого вказав, що він з червня 2000 року протягом тривалого часу працював на підприємстві відповідача на різних посадах. У зв`язку з шкідливими умовами праці позивач отримав наступні хронічні професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова з порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з пірартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень перпшої-другої стадії), група В, легенева недостатність першого-другого ступеня. Висновком МСЕК від 08 серпня 2024 року позивачу було встановлено 65 % втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності безстроково. У зв`язку з отриманням хронічних професійних захворювань, які виникли з вини відповідача, посадові особи якого в порушення діючого законодавства не створили безпечні умови праці, викликає в нього страждання не тільки фізичні: біль в п/крижовому відділі хребта з іррадіацією в нижні кінцівки, біль і обмеження руху в колінних суглобах, загальну слабкість, задишку при фізичних навантаженнях, кашель із слизовим харкотинням та сухий, свистячі хрипи у грудях, а й моральні: болі в суглобах, та кашель, не дають спокійно відпочивати, постійно приходять думки, що отримане захворювання неможливо вилікувати, стан здоров`я не поліпшується, що викликає страждання і переживання. Він змушений постійно проходити курси медикаментозного лікування. Позивач вважає, що професійне захворювання виникло внаслідок порушень норм охорони праці на підприємстві відповідача, у зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 400 000 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 24 вересня 2024 року судом відкрито провадження у справі та призначене розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі з матеріалами позовної заяви з доданими документами, які отримані представником відповідача 04 жовтня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, будь-яких клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.5 ст.279\~ЦПК\~України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно ч.8\~ст.178\~ЦПК\~України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст.247 ч.2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач протягом тривалого періоду працював на підприємстві відповідача: з 07.06.2000 року по 01.09.2010 року - підземним електрослюсарем Шахтобудівельного управління Криворізького державного залізорудного комбінату, з 01.09.2000 року по 01.03.2021 року - електрослюсарем (слюсарем) черговим та ремонту устаткування ВАТ Кривбасзалізрудком, з 01.03.2021 року по 01.10.2021 року електрослюсарем (слюсарем) черговим та ремонту устаткування дільниці № 17 ПАТ Кривбасзалізрудком, з 01.10.2021 року по 14.12.2022 року гірничомонтажником дільниці № 18 АТ Кривбасзалізрудком. 14.12.2022 року звільнений відповідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню даної роботи, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.8-13). Медичним висновком ЛЕК спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я Державної установи Український науково-дослідний інститут промислової медицини № 477 від 19 березня 2024 року позивачу встановлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова\~з порушенням\~біомеханіки хребта,\~стійким больовим\~і м`язово-тонічним\~синдромом,\~часто рецидивуючий\~перебіг з\~нейродистрофічними проявами\~у вигляді\~остеоартрозу у\~поєднанні з\~пірартрозом колінних\~суглобів (ПФ\~другого ступеня);\~хронічне обструктивне\~захворювання легень\~першої-другої\~стадії (пиловий\~бронхіт першої-другої\~стадії,\~емфізема легень\~перпшої-другої\~стадії),\~група В,\~легенева недостатність\~першого-другого\~ступеня (а.с.20-21). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 23 квітня 2024 року, проведеного на АТ Кривбасзалізрудком, встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання позивача, а саме: працюючи гірничомонтажником підзменим на дільниці № [NUMBER] шахтобудівельного управління АТ Кривбасзалізрудком у первод з 01.10.2021 року по 14.12.2022 року [PERSON] у підземних умовах\~шахти виконував\~монтаж,\~демонтаж трубопроводів\~та запірної\~арматури,\~конвеєрних постів,\~скребових конвеєрів\~(крім\~забійних конвеєрів\~в очисному\~забої),\~допоміжного обладнання,\~пристроїв та\~пристроїв,\~що застосовуються\~під час\~монтажу гірничого\~обладання;\~роботи з\~монтажу приводних\~станцій,\~лійок,\~тесій,\~бункерних затворів;\~прокладку кабелів,\~настилання риштаків\~в горизонтальних\~і похильних\~гірничих виробках;\~керував допоможними\~обладаннями при\~підйомі,\~переміщенні монтажних\~вузлів,\~деталей на\~монтажних ділянках.\~В підземних\~умовах шахти\~не завжди\~була можливість\~використовувати засоби\~малої механізації\~для переміщення\~вантажів з\~причин технологічного\~обмеження робочого\~прострору,\~що перешкоджає\~їх застосуванню,\~внаслідок чого\~умови праці\~характеризувалися фізичним\~перенавантаженням.\~Внаслідок недосконалості\~технології підземного\~видобутку руди,\~порушень в\~роботі систем\~вентиляції,\~пилоподавлення та\~режимів експулуатації\~гірничошахтного устаткування,\~підпадав під\~вплив аерозолів\~фіброгенної дії,\~що перевищували\~нормативні показники.\~Згідно медичного\~висновку лікарсько-експертної\~комісії спеціалізованого\~профпатологічного закладу\~охорони здоров`я\~Державна установа\~Український науково-дослідний\~інститут промислової\~медицини від\~19.03.2024\~року №\~477\~підставою для\~встановлення професійного\~характеру захворювання\~також є\~професійний маршрут:\~з 07.06.2000\~року по\~30.08.2010\~року \~підземний електрослюсар\~(слюсар)\~черговий та\~з ремонту\~устаткування шахтобудівельного\~управління Криворізького\~державного залізорудного\~комбінату шахтомонтажного\~управління Державного\~підприємства Криворізький\~державний залізорудний\~комбінат та\~ВАТ Криворізький\~залізорудний комбінат,\~з 01.09.2010\~року по\~30.02.2021\~року -\~підземний електрослюсар\~(слюсар)\~черговий та\~з ремонту\~устаткування сервісного\~управління та\~з ремонту\~та монтажу\~шахтного обланання\~ВАТ Криворізький\~залізорудний комбінат\~та ПАТ\~Криворізький залізорудний\~комбінат,\~з 01.03.2021\~року по\~30.09.2021\~року \~підземний електрослюсар\~(слюсар)\~черговий та\~з ремонту\~устаткування шахтобудівельного\~управління ПАТ\~Криворізький залізорудний\~комбінат та\~АТ Криворізький\~залізорудний комбінат\~ (а.с.14-16). З пункту 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 23 квітня 2024 року вбачається, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: важкість праці - маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, перевищувала на 3 кг і складала 33 кг при нормі до 30 кг, періодичне перебування у незручній робочій позі 45 % зміни при нормі до 25 %, періодичне перебування у вимушеній позі 25 % зміни при нормі до 10 %, нахили корпусу (вимушені, більше 30 о) 137 разів за зміну при нормі 51-100 разів, згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затверджених наказом МОЗ України № 248 від 08.04.2014 року; пил переважно фіброгенної дії концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в середньому у 2,65 разів (5,3 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3) згідно Наказу МОЗ України від 14.07.2020 року № 1596 Про затвердження гігієнічних регламентів допустимого ввмісту хімічних та біологічних речовин у повітрі робочої зони. Згідно довідки МСЕК від 08 серпня 2024 року позивачу первинно встановлено 65 % втрати працездатності за захворюванням: 45 % - радикулопатія, 20 % - ХОЗЛ та ІІІ групу інвалідності з 15 липня 2024 року безстроково. Позивачу рекомендовано санаторно-курортне лікування та медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення (а.с.17). У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач неодноразово звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної картки стаціонарного хворого (а.с.18-19, 22-23). Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Згідно частин 1, 3 ст.3\~Закону\~України\~Про\~охорону\~праці, роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець\~несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно ст.173\~КЗпП\~України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч.2 ст.153\~КЗпП\~України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 2371 КЗпП\~України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.2371 КЗпП\~України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок роботи у шкідливих умовах, під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я через виникнення у нього професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.2371 КЗпП\~України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до\~ст.23\~ЦК\~України,\~особа\~має\~право\~на\~відшкодування\~моральної\~шкоди,\~завданої\~внаслідок\~порушення\~її\~прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Так, судом встановлено, що професійні захворювання виникло у позивача під час його роботи саме на підприємстві відповідача, а тому АТ Кривбасзалізрудком повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, що спричинена професійним захворюванням. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 65 % та ІІІ групу інвалідності безстроково, внаслідок чого порушено нормальний спосіб життя, позивач постійно потребує лікування. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Cуд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача впродовж 22 років, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 65 % та ІІІ групу інвалідності, які визначені безстроково, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я потерпілого. Суд також приймає до уваги тяжкість та невідворотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, і вважає необхідним, доцільним та достатнім визначити розмір компенсації в сумі 320 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 400 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Також, відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір в розмірі 3200 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial