Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

У вересні 2024 року представник позивача адвокат Кондратенко С.Ю., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовом та свої позовні вимоги мотивує тим, що позивачка з 06.07.2023 по 27.05.2024 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ « Сумихімпром». При звільнені відповідачем не проведено розрахунок та не виплачена нарахована заробітна плата в сумі 34552,92 грн, яку і просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 05 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Зобов`язано позивача повідомити суд про поважність причин пропуску строків звернення до суду з позовом, установлених ст.233 КЗпК України. Надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений законом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні жодна зі сторін не подала. Відповідач у встановлений судом строк відзиву не подав, копію ухвали та позов з додатками отримав 06 вересня 2024 року. В подальшому, представник позивача подала до суду заяву про поновлення процесуального строку для звернення до суду, яку обґрунтовує тим, що позивачку було звільнено з роботи 27 травня 2024 року. В цей же день вона отримала повідомлення бухгалтера про суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 34552,92 грн. З позовом до суду звернулася 04.09.2024 року, пропустивши строк на 8 днів. Строк звернення до суду пропущений з поважних причин, оскільки після звільнення з роботи вина займалася переїздом на нове місце проживання. Крім того, відповідач запевняв, що борг буде погашено протягом 1-2 місяців, однак обіцянки не виконав. Таким чином, вона має поважні причини, з яких пропустила строк звернення до суду, тому наявні підстави для його поновлення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 06.07.2023 року прийнята на роботу в ПАТ «Сумихімпром». Звільнена 27 травня 2024 року за наказом №\~396 за ст.38 КЗпП України (переїзд на нове місце проживання), що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 4-5). З наданого позивачкою розрахункового листа за травень 2024 та листа ПАТ «Сумихімпром» вбачається, що відповідач ПАТ «Сумихімпром» не виплатило заробітну плату [PERSON] станом на травень 2024 включно у розмірі 34552,92 грн (а.с.6). Згідно ст. 115\~КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як передбачено ч.1\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116 цього кодексу. Частиною першою\~ст. 116 КЗпП України\~встановлені строк розрахунку при звільненні, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Згідно ст. 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Судом встановлено, що працівникові при звільненні не було виплачено належну заробітну плату, сума якої станом на час розгляду справи становить 34552,92 грн. Такими діями відповідача порушено вимоги ст. 116 КЗпП України. Як зазначено вище, згідно наказу від 27.05.2024 позивача звільнено за власним бажанням на підставі\~ст. 38 КЗпП України\~(а.с. 5). Відповідно до ч. 1\~ст.\~233\~КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2\~ст. 233 КЗпП України. Згідно ч. 2\~ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України). Отже, строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. З матеріалів справи вбачається, що письмове повідомлення про нараховані позивачу суми при звільненні позивач отримала 27 травня 2024 року. Отже, тримісячний строк для звернення позивача до суду із заявою про вирішення трудового спору про виплату всіх сум, що належать позивачу при звільненні сплинув 28.08.2024 (ч. 2 ст. 233 КЗпП України). Позовна заява була подана 05.09.2024, тобто з пропуском строку звернення до суду. Згідно\~ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених\~ст. 233 КЗпП України, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. Встановлені\~статтею 233 КЗпП України\~строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року в справі № 466/10419/19. Як поважні причини пропущення строку, встановленого у частині першій\~статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду, і ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22.09.2021 року в справі № 522/3473/19. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин строки, встановлені законом. Наведені позивачем у заяві про поновлення процесуального строку для звернення до суду, на думку суду, є поважними, оскільки строк пропуску обумовлений переїздом в іншу місцевість та становить лише 8 днів. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав з порушенням строку, передбаченого\~статтею 233 КЗпП України, поважність причин його пропуску позивачкою доведена, тому наявні підстави для його поновлення. На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів, щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу, спростування суми заборгованості чи будь-яких інших заперечень щодо задоволення позову. Надані позивачем докази підтверджують наявність заборгованості з виплати заробітної плати при його звільненні. Враховуючи зазначене, відсутність відомостей про виплату відповідачем заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу, з ПАТ «Сумихімпром» на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у розмірі 34552 грн. 92 коп. Оскільки позивачі у справах про стягнення заробітної плати відповідно до\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнені від сплати судового збору, на підставі ч. 1\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн за вимогу про стягнення заробітної плати.

Outcome: approved