Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 14.06.2021 року між [PERSON] та банком укладено кредитний договір №0335/06/2021/0265, за яким банк надав позичальнику кредит у сумі 1 480 260,00 грн на придбання автомобіля марки VOLVO моделі ХС 90, 2021 року випуску, який буде використовуватися в особистих та сімейних цілях. Кредит надано, шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок ТОВ «Запоріжжя-Авто» (п.1.1). Кредит надано з 14.06.2021 року по 13.06.2028 року, із сплатою процентів за користування кредитом у межах терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 6,49% річних та за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені кредитним договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 11,49% (п.п. 1.3.1, 1.3.2 Кредитного договору). Окрім цього, 14.06.2021 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] (Поручителем) було укладено договір поруки №1, за п. 1.2 якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. Позивач свої зобов`язання належним чином виконав за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, які були перераховані 14.06.2021 року на рахунок ТОВ «Запоріжжя-Авто» за придбаний ним автомобіль. Натомість, відповідач неналежно виконує свої зобов`язання за кредитним договором, припинивши після лютого 2022 року погашення частини тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами. Таким чином, станом на 26.07.2023 року загальна заборгованість відповідачів перед ПАТ АБ «Укргазбанк» складає 1 448 577,07 грн, з яких: заборгованість по кредиту поточна 1 193 657,75 грн, заборгованість по кредиту прострочена 140 984,00 грн, заборгованість по процентах поточна 6 170,07 грн, заборгованість по процентах прострочена 107 765,25 грн. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором та договором поруки, судові витрати. Ухвалою суду від 14.08.2023 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 22.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 11.03.2024 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] надав до суду додаткові пояснення, згідно яких вважає, що позовні вимоги банку є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Зі змісту п. 1.1 кредитного договору від 14.06.2021р. вбачається, що банк надав відповідачу кредит на придбання автомобіля, тобто на споживчі потреби. 10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, з 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійсненні. Таким чином, право кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування». Проте вимоги про дострокове повернення кредиту банком на адресу відповідачів не направлялись, докази протилежного в матеріалах справи відсутні. За таких обставин у відповідачів не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитними договорами. Таким чином, враховуючи, що банк не дотримався вимог ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкового направлення відповідачем вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, в задоволенні позовних вимог банку слід відмовити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Зазначив, що лист-вимога про дострокове повернення кредитних коштів направлялася відповідачам, однак внаслідок військової агресії РФ з 24.02.2022 року, перебування м.Херсон в окупації та переїздом товариства до іншого міста, зазначений лист не зберігся, у позивача відсутні докази щодо направленої вимоги та докази отримання вказаного листа відповідачами. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у письмових поясненнях. В останнє судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, підтримав раніше подані пояснення, просив відмовити в задоволенні позову банку в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14.06.2021 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №0335/06/2021/0265. Згідно п.1.1.Кредитного договору позивач надав та [PERSON] кредит у сумі 1 480 260,00 грн на придбання автомобіля марки VOLVO моделі ХС 90, 2021 року випуску, який буде використовуватися в особистих та сімейних цілях. Кредит надано банком позичальнику шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок ТОВ «Запоріжжя-Авто» IBAN [NUMBER] , відкритий в АТ «Райфайзен Банк Аваль» з призначенням платежу оплата за а/м VOLVO ХС 90, 2021 р.в. зг. рах. на оплату №446 від 08.06.2021 року від [PERSON] в т.ч. ПДВ 246710,00 грн. Відповідно до п. 1.2.1 кредитного договору, кредит надається з 14.06.2021 року по 13.06.2028 року. Згідно до п. 1.3.1. Кредитного договору відсотки за користування кредитом у межах терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 6,49 % річних та є фіксованою. Встановлено п. 1.3.2. Кредитного договору за користування кредитними коштами що не повернуті в терміни, передбачені цим Договором(прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 11,49% річних та є фіксованою. Відповідно до пунктів 3.1. кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно з 1-го по до 10-е число кожного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 17623,00 грн шляхом перерахування на рахунок банку. Пунктами 3.9-3.10 кредитного договору сторони досягли згоди про порядок та строки нарахування процентів за даними договором. Відповідно до п.4.2.3. Договору, банк має право вимагати дострокового повного виконання Позичальником своїх зобов`язань по цьому Договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій (якщо буде мати місце) у випадках, які Сторони визначають, як істотне порушення умов цього Договору, а саме: - невиконання Позичальником будь-яких своїх зобов`язань по цьому Договору, у тому числі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з простроченням їх виконання більше, ніж на | (один) календарний місяць), що випливають з цього Договору; - невиконання Позичальником (Заставодавцем) своїх зобов`язань по укладеним договорам забезпечення; - невиконання та/або неналежного виконання вимог будь-якого з пп. 4.3.6 - 4.3.9 цього Договору; - подання до суду позову про визнання недійсними у цілому чи у частині та/або неукладеними цього Договору та/або будь-якого договору забезпечення: - за наявності інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий Позичальникові кредит своєчасно не буде повернений. За приписами п. 4.3.1. Кредитного договору Позичальник зобов`язується використати кредит на зазначені у п. 1.1. цього Договору цілі. Повернути Банку отриманий кредит та сплатити нарахованої комісії (якщо буде мати місце), нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, у строки та в порядку згідно цього Договору. У якості забезпечення зобов`язання позичальника перед банком, 14.06.2021 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №1. Відповідно до п. 1.1. договору поруки [PERSON] зобов`язується відповідати перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору №0335/06/2021/0265 від 14.06.2021 року. Відповідно до п. 1.2 Договору поруки [PERSON] несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язання по кредитному договору. Згідно п. 1.4, п. 1.5 Договору поруки, відповідальність [PERSON] виникає у тому ж обсязі, що і позичальника за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором, у тому числі у разі вимог Кредитора про дострокове виконання зобов`язань по кредитному договору, на умовах та з підстав, передбачених кредитним договором. Відповідно до п. 5.1. Договору поруки цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення відбитками печаток і діє протягом 17 років. Згідно п. 5.2 Договору порука за цим договором припиняється у разі: припинення забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором; якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився про належне виконання, запропоноване позичальником та поручителем. Відповідач [PERSON] неналежно виконує свої зобов`язання за кредитним договором, припинивши після лютого 2022 року погашення частини тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами. Згідно із розрахунком позивача та виписки по рахунках за кредитним договором №0335/06/2021/0265 від 14.06.2021 року станом на 26.07.2023 року загальна заборгованість відповідачів перед ПАТ АБ «Укргазбанк» складає 1 448 577,07 грн, з яких: заборгованість по кредиту поточна 1 193 657,75 грн, заборгованість по кредиту прострочена 140 984,00 грн, заборгованість по процентах поточна 6 170,07 грн, заборгованість по процентах прострочена 107 765,25 грн. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»). 10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Згідно з умовами договору сторони дійшли згоди, що незважаючи на інші положення договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов`язань. При цьому зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати отримання позичальником відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження №14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. На підтвердження направлення вимог про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором позивачем не надано суду доказів направлення та вручення таких вимог відповідачам. Тому неможливо встановити, чи вимоги про дострокове повернення кредиту дійсно була направлена банком позичальнику та поручителю, враховуючи що доказів направлення та вручення таких вимог відповідачам матеріали справи не містять. Враховуючи, що право кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку, що у ПАТ АБ «Укргазбанк» не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договорам, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлені вимоги про дострокове повернення кредиту, а відповідачами такі вимоги було отримано. Згідно з частинами першою-третьою статті12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У відповідності до положень ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Враховуючи викладене, та те, що згідно вимог ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, при цьому позичальник, отримавши кредитні кошти, не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором №0335/06/2021/0265 від 14.06.2021 року та договором поруки №1 від 14.06.2021 року у розмірі 248 749,25 грн, яка складається з заборгованості по кредиту простроченої 140 984,00 грн, заборгованості по процентах простроченої - 107 765,25 грн. Визначаючи розмір простроченої заборгованості по кредиту та заборгованості по прострочених процентах, суд керується розрахунком заборгованості, наданим банком, враховуючи, що він не оспорюється відповідачами. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial