Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив припинити громадянці російської федерації [PERSON] право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 7424189700:04:000:0061 та 7424189700:06:000:0728, шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є громадянином рф, отримав у власність вказані земельні ділянки у порядку спадкування, проте відповідно до вимог законодавства не відчужив її протягом року. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Суд своєю ухвалою від 18.04.2024 відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання по справі. Суд своєю ухвалою від 02.07.2024 закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. ІІІ. Позиції сторін. У судове засідання позивач не з`явився, завчасно подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню\~ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. В ході вивчення питання дотримання іноземцями вимог законодавства щодо відчуження протягом року успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих на території Прилуцького району Чернігівської області, встановлено порушення, яке виражається у протиправному володінні та користуванні громадянкою російської федерації землею вказаної категорії. На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА№756192 (від 07.09.2005), виданого на підставі розпорядження Прилуцької райдержадміністрації №209 від 07.07.2005, [PERSON] , отримала у власність земельну ділянку з кадастровим номером 7424189700:04:000:0061, площею 5,74 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Яблунівської сільської ради Прилуцького району (на даний час Яблунівська ОТГ Прилуцького району) Чернігівської області. Зазначений перехід права власності на землю підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (дата реєстрації 08.05.2015). Також, на підставі вказаного державного акта [PERSON] отримала у власність земельну ділянку з кадастровим номером 7424189700:06:000:0728, площею 0,1000 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Яблунівської сільської ради Прилуцького району (на даний час Яблунівська ОТГ Прилуцького району) Чернігівської області. Зазначений перехід права власності на землю підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (дата реєстрації 01.03.2021). Згідно чинного на час виникнення правовідносин законодавства, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку (ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України в редакції від 05.01.2011). Таким чином, 08.05.2015 (відносно земельної ділянки із кадастровим номером 7424189700:04:000:0061), та 01.03.2021 (відносно земельної ділянки із кадастровим номером 7424189700:06:000:0728), у [PERSON] , у встановленому на час виникнення правовідносин законодавством порядку, виникло право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 7424189700:04:000:0061, площею 5,74 га (рілля) та 7424189700:06:000:0728, площею 0,1000 га (пасовище), що було посвідчено Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку ЯА № 756192 від 07.09.2005. При цьому, згідно паспорта серії [NUMBER] , виданого 16.08.2004 органом 7400, [PERSON] є громадянкою російської федерації. В подальшому, [PERSON] провела державну реєстрацію права власності на зазначені вище земельні ділянки згідно нових вимог законодавства, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме зроблено записи: - щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7424189700:04:000:0061, площею 5,74 га (номер відомостей про право власності 9606454 від 08.05.2015, індексний номер рішення про державну реєстрацію 21185459 від 08.05.2015); - щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7424189700:06:000:0728, площею 0,1 га (номер відомостей про право власності 40833758 від 01.03.2021, індексний номер рішення про державну реєстрацію 56923017 від 04.03.2021). Крім цього, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером 7424189700:04:000:0061, площею 5,74 га, перебуває в користуванні ТОВ «Наташа-Агро» на підставі договорів оренди землі без номера від 04.12.2013 (7424189700:04:000:0061), укладеного між [PERSON] та ТОВ «Наташа-Агро» строком на 10 років. Додатковою угодою від 18.12.2020 до вказаного договору оренди встановлено дату закінчення оренди 04.12.2030. Відомості про право користування земельною ділянкою внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 08.05.2015 (індексний номер рішення 21185459 від 08.05.2015). Також, в користуванні ТОВ «Наташа-Агро» перебуває земельна ділянка з кадастровим номером 7424189700:06:000:0728, площею 0,1 га, на підставі договору оренди без номера від 18.12.2020, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Наташа-Агро» строком на 10 років (до 18.12.2030). Відомості про право користування земельною ділянкою на умовах оренди внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01.03.2021 (індексний номер рішення 56923017 від 04.03.2021). Таким чином, громадянка російської федерації [PERSON] ще у травні 2015 року набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для товарного сільськогосподарського виробництва (7424189700:04:000:0061), яка розташовані на території Яблунівської об`єднаної територіальної громади (колишня Яблунівська сільська рада) Прилуцького району Чернігівської області. Крім цього, громадянка російської федерації [PERSON] ще у березні 2021 року набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для товарного сільськогосподарського виробництва (7424189700:06:000:0728), яка розташовані на території Яблунівської об`єднаної територіальної громади (колишня Яблунівська сільська рада) Прилуцького району Чернігівської області. Отримані у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 7424189700:04:000:0061, 7424189700:06:000:0728 [PERSON] добровільно не відчужила упродовж встановленого законодавством України річного строку, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «ЕазіЛУезІ АПіапсе Ьітіїеб» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України). У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 22 ЗК України). Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Поряд із цим, згідно ч. ч. 1, 3 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. У відповідності до п. в абз. 1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Враховуючи, що отримані [PERSON] у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 7424189700:04:000:0061, 7424189700:06:000:0728, нею добровільно не відчужені упродовж встановленого законодавством України річного строку, право власності на такі земельні ділянки підлягає припиненню, шляхом їх конфіскації за рішенням суду. VІ. Розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141\~ЦПК України\~з відповідача, враховуючи задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 6056 грн 00 коп.

Outcome: approved