Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

У липні 2024 року ТОВ «ФК «МАРИН-ФІНАНС» звернулось до Чортківського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №CL-230781 від 28 жовтня 2019 року на загальну суму 105985,81 грн. та судові витрати понесені при сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Вимоги обґрунтовують тим, що 28 жовтня 2019 року між АТ «Кредобанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений договір кредиту №CL-230781, згідно якого остання отримала кредит в сумі 100000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом Відповідачка [PERSON] свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків належним чином не виконала, має заборгованість, яка станом на дату звернення до суду з позовом становить 105985,81 грн. та складається з наступних сум: 49856,33 грн. сума заборгованості за тілом кредиту (прострочена), 837,86 грн. сума заборгованості за відсотками (строкова) 55291,62 - сума заборгованості за відсотками (прострочена). 08 листопада 2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «МАРИН-ФІНАНС» укладено Договір факторингу, згідно якого до ТОВ «ФК «МАРИН-ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги, в тому числі за Договором № CL-230781 від 28 жовтня 2019 року. Вищевказану суму заборгованості позивач ТОВ «ФК «МАРИН-ФІНАНС» просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь. Ухвалою судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2024 року матеріали даної цивільної справи передано на розгляд до Підволочиського районного суду Тернопільської області за підсудністю. Вказані матеріли надійшли до Підволочиського районного суду Тернопільської області 25 липня 2024 року. Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 липня 2024 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено судове засідання. Представниця позивача ТОВ «ФК «МАРИН-ФІНАНС» в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, згідно змісту якої просила розгляд справи проводити за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, жодних заяв чи клопотань, так само як і відзив на позовну заяву до суду не подавала. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів, згідно п.1 ч.1 ст.280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 282 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 28 жовтня 2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-230781, згідно якого АТ «Кредобанк» зобов`язувалось надати позичальнику кредит на суму 100000 (сто тисяч) гривень. Строк кредитування становить 36 місяців, до 27 жовтня 2022 року. Відсоткова ставка за користування кредитом становить 55% річних, реальна річна процентна ставка 78,1% річних. Із наданих представником позивача та досліджених судом документів встановлено, що відповідачка користувалась наданими кредитодавцем кредитними коштами та порушила умови вказаного договору і має прострочену заборгованість. Так, згідно з розрахунком заборгованості за договором кредиту від 28 жовтня 2019 року, відповідно до розрахунку станом на 08 листопада 2023 року заборгованість [PERSON] за кредитним договром №CL-230781 становить 105985,81 грн. та складається з наступних сум: 49856,33 грн. сума заборгованості за тілом кредиту (прострочена), 837,86 грн. сума заборгованості за відсотками (строкова) 55291,62 - сума заборгованості за відсотками (прострочена). 08 листопада 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «МАРИН-ФІНАНС» та АТ «Кредобанк» було укладено Договір факторингу із відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами, в тому числі, згідно додатку до вказаного договору, щодо відступлення права вимоги боржника [PERSON] за договором №CL-230781. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п.1 ст.11, ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України). Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний, як це передбачено ч.1 ст.527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи вищевикладене, відсутність відзиву із запереченнями щодо позову, відповідно до ст.81 ЦПК України, суд вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАРИН-ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню. Враховуючи те, що [PERSON] не виконувала належним чином умови договору, унаслідок чого її заборгованість складає 105985 грн. 81 коп., з яких: 4400 грн. заборгованість за тілом кредиту, 77476 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги. Однак враховуючи, що позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі, що складає 44208 грн. 00 коп., з яких: 49856,33 грн. сума заборгованості за тілом кредиту (прострочена), 837,86 грн. сума заборгованості за відсотками (строкова) 55291,62 - сума заборгованості за відсотками (прострочена), вказана позивачем сума заборгованості підлягає примусовому стягненню. Тому, враховуючі заявлені позивачем вимоги, з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 105985,81 грн. Статтею 133\~ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. за подання позовної заяви. Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату витрат на правничу допомогу в сумі 6000 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137ЦК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАРИН-ФІНАНС» та адвокатом Альховською Іриною Богданівною, 01 квітня 2024 року був укладений Договір про надання правничої допомоги №01/04/24. До позову додано копію акта наданих послуг №1 до Договору про надання правничої допомоги від 01 квітня 2024 року», згідно якої за послугу вивчення документів та підготовка позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» про стягнення заборгованості, вартістю 6000 гривень за 3 години, оскільки вартість однієї години послуги становить 2000 гривень. Однак позивачем до матеріалів справи не додано доказів фактичного понесення витрат чи переказу будь-яких коштів за надання професійної правової допомоги, що не дає змоги надати оцінку обґрунтованості вимог в цій частині. В зв`язку з цим, в задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 6000 грн. слід відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю цих вимог належними доказами.

Outcome: partial