Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~02.07.2024 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що їй, її чоловіку [PERSON] та його матері [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] (далі квартира). [INFO] [PERSON] померла. Після смерті останньої відкрилася спадщина на 1/3 частку в квартирі, яка була успадкована її донькою [PERSON] . Однак остання 03.09.2012 року також померла. Спадкоємцями [PERSON] були її син [PERSON] та померлий [INFO] чоловік [PERSON] , які прийняли спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, однак не оформили свої спадкові права. Належна [PERSON] 1/3 частку в квартирі, після смерті [PERSON] успадкована його синами відповідачами у справі. У спірній квартирі ані [PERSON] , ані [PERSON] ніколи не проживали, кожен з них забезпечений власним житлом. На даний час їй, у зв`язку зі смертю чоловіка, належить на праві власності 2/3 частки квартири, а інша 1/3 частка продовжує залишатися не оформленою за будь-ким із відповідачів, оскільки останні відмовляються оформляти свої спадкові права. Дана обставина позбавляє її можливості в повному обсязі реалізовувати своє право власності на спірне житло. Разом з тим, у свідоцтві про народження [PERSON] прізвище її матері [PERSON] вказано не вірно, що унеможливлює підтвердження їх родинних відносин між собою, у тому числі й з відповідачами. Враховуючи наведене, просить суд встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як донькою та матір`ю, а також припинити право [PERSON] та [PERSON] на належні кожному з них по 1/6 частці в квартирі, а також визнати за нею право власності на припинену 1/3 частку квартири, яка належала [PERSON] 01.08.2024 року від відповідачів, від кожного окремо, надійшли аналогічні за своїм змістом заяви, в яких останні позов визнали повністю, а також повідомили, що кожен з них отримав грошову компенсацію вартості належних їм часток у спірному майні. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Представник позивача подав до суду заяву в якій розгляд справи просив здійснювати у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі в підготовче засідання не з`явилися, у своїх заявах від 01.08.2024 року просили розгляд справи проводити без їх участі. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази, які містять в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 28.12.2000 року Відділом по приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло, яке зареєстровано 04.01.2001 року у реєстровій книзі за № 6824, відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було передано у власність квартиру [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ [PERSON] [INFO] помер, а його 1/3 частка у праві власності на квартиру була успадкована його дружиною позивачкою [PERSON] \~ \~ \~ \~ [INFO] померла [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/3 частку у праві власності на квартиру. \~ \~ \~ \~Згідно відповіді Волинського обласного державного нотаріального архіву № 583/01-21 від 22.08.2024 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. \~ \~ \~ \~Як вбачається із листа УДМС України у Волинській обл. № 0710-2062/0710.1-18 від 28.11.2018 року, на момент смерті [PERSON] з нею за однією адресою були зареєстровані, зокрема, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Тобто, жоден зі спадкоємців [PERSON] не оформив своїх спадкових прав на 1/3 частку у праві власності на квартиру, яка належала померлій. \~ \~ \~ \~Судом також встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] , дружиною [PERSON] та матір`ю відповідачів [PERSON] , [PERSON] . Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як донькою та матір`ю підтверджується дослідженими матеріалами справи. Зокрема, суд вважає доведеним, що у свідоцтві про народження [PERSON] прізвище її матері зазначено як «Загородна» М.С., що є відмінним від написання прізвище у свідоцтві про смерть останньої «Загородня». Із матеріалів справи слідує, що [PERSON] померла [INFO] , а її чоловік [PERSON] , помер [INFO] . Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, про що свідчить відповідь Волинського обласного державного нотаріального архіву № 582/01-21 від 22.08.2024 року. Натомість, спадкоємцями майна [PERSON] є його сини [PERSON] та [PERSON] , які вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті свого батька. Зазначене підтверджується матеріалами спадкової справи № 11/2013 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Разом з тим, жодному зі спадкоємців [PERSON] , у тому числі спадкоємців по спадковій трансмісії, не видавалося свідоцтво про право на частку квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] за її життя. З огляду на вищевказане, відповідачі [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, вважається таким, що має право на 1/6 частку в спірному житлі. У своєму позові [PERSON] зазначає, що оскільки спадкоємці [PERSON] відмовляються оформити за собою право власності на належну їй за життя 1/3 частку в праві власності на квартиру, вона позбавлена в повному обсязі володіти та розпоряджатися своїм майном, у тому числі у неї існують проблеми при сплаті комунальних платежів, в оформленні субсидії, проведенні ремонтних робіт у житлі, та у вирішенні інших питань, пов`язаних з утриманням квартири. Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами 1-3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Для припинення права на частку в майні на підставі позову інших співвласників достатньо наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у ч. 1 ст. 365 ЦК України обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) в якій зазначено, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в ст. 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у ч. 1 ст. цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». У розглядуваному випадку частка відповідачів, на яку вони мають право за законом, є вдвічі меншої частки, яка належить позивачці одноосібно, та їх частка не може бути виділена в натурі з огляду на характеристики майна. З огляду на зазначене вище, спірна квартира вважається річчю неподільною. У свою чергу, припинення права [PERSON] та [PERSON] на належні кожному з них по 1/6 частці в квартирі, не завдасть істотної шкоди їх інтересам, оскільки кожен з них забезпечений власним житлом. Наведені обставини свідчать про обґрунтованість доводів позивачки про наявність правових підстав для припинення права відповідачів на частку в квартирі та визнання права власності на таку за [PERSON] . Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та припинення частки у спільному майні в повному обсязі. При вирішенні позовних вимог, суд, у відповідності до вимог ст. 206 ЦПК України, бере до уваги визнання відповідачами позову та вважає, що таке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст. ст. 317, 319, 321, 356, 358, 365 ЦК України,

Outcome: approved