Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Форза» про визнання дій незаконними, визнання відсутності зобов`язань, визнання правочину таким, що не був вчинений, у якій позивач просить суд: - визнати вимоги відповідача до нього щодо сплати заборгованості за договором із надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту незаконними; - визнати зобов`язання позивача щодо сплати заборгованості за договором із надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту перед відповідачем такими, що не були набуті; - визнати відсутність фінансової заборгованості за договором із наданням коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у [PERSON] перед відповідачем; - визнати відсутність зобов`язань за договором із надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у [PERSON] перед відповідачем; - визнати правочин щодо надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту між [PERSON] та відповідачем такими, що не укладались; - визнати договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту між [PERSON] та відповідачем, таким що не укладався. В обґрунтування позову зазначено, що у вересні 2020 року позивач дізнався від представників ТОВ «ФК «Форза» про існування фінансових претензій (вимог) до нього. У зв`язку з цим позивач звернувся із письмовим запитом до відповідача з метою отримання копії договору та надання пояснень щодо існування боргу. Однак відповідач жодної відповіді не надав, а представники відповідача продовжують йому телефонувати і повідомляти про заборгованість, здійснюючи психологічний тиск. Позивач зазначає, що жодних правочинів із відповідачем він не вчиняв, згоди на факсимільне відтворення підпису не надавав, у зв`язку з чим вважає договір таким, що не був укладеним та будь-які зобов`язання за ним не набутими. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 квітня 2021 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою суду від 05 травня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 05 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. У відповідача ТОВ «ФК «Форза» витребувано докази, а саме: оригінал договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що був укладений між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та належним чином підписаний сторонами; оригінал письмової згоди на факсимільне відтворення підпису [PERSON] із зразками власноручного особистого підпису [PERSON] ; оригінал підписаного належним чином акцепту [PERSON] на оферту ТОВ «Фінансова компанія «Форза»; інформацію щодо використання електронного підпису [PERSON] , перетвореного у візуальну форму, в правочині між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Форза»; первинні бухгалтерські документи, що підтверджують факт надання фінансових послуг ТОВ «Фінансова компанія «Форза» [PERSON]. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ст. 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет. 23 грудня 2021 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву з письмовим доказами, відповідно до якого заперечив щодо задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зазначив, що 21 липня 2020 року між сторонами було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200721301 на сайті товариства в письмовій формі в електронному вигляді. Договір укладено відповідно до ст.10 Закону України «Про електронну комерцію», позивачем було підписано договір за допомогою одноразового ідентифікатора, яким є повідомлення з відповідним кодом. Оформлення кредиту через сайт відповідача є добровільним, не має жодного тиску на особу, яка оформлює кредит. Додатково представник відповідача повідомив, що 26 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Профіт капітал» укладено договір факторингу №20210226-К/1, за яким відповідач відступив право вимоги за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200721301 від 21 липня 2020 року, на користь ТОВ «ФК «Профіт капітал». На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. За ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 21 липня 2020 року між сторонами укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200721301, шляхом проставлення [PERSON] одноразового ідентифікатора як електронного підпису «g093254y». Відповідно до пункту 3.1 Кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит в сумі 3 298,00 грн на умовах строковості, зворотності, оплатності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом на умовах цього кредитного договору. Пунктом 5.8 Кредитного договору передбачено, що строк дії кредитного договору складає 30 днів, з 21 липня 2020 року по 20 серпня 2020 року. У пункті 5.11 Договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються за фактичну кількість днів користування кредитом: у розмірі 1,8 % від суми кредиту за кожен день прострочення протягом 30 календарних днів з дня надання кредиту; у розмірі 2,5 % від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом поза межами строку дії договору. Підписанням цього кредитного договору позичальник підтвердив, що: отримав від кредитодавця до укладення цього кредитного договору інформацію, передбачену ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та надана інформація повністю зрозуміла; вся переддоговірна інформація відповідно до чинного законодавства України була розміщена на офіційному сайті Товариства та він ознайомився з нею перед укладенням Договору та ін. Крім іншого, позивачем була підписана заява формуляр про акцептування оферти та паспорт споживчого кредиту. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину у відповідності до ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст.205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно п.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного, іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст.6 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7 ст.11 Закону). Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Згідно ч.ч.12, 13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномуст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. В пунктах 6, 12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно п.8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Частина 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: (1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; (2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; (3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно наданих суду копій Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200721301 від 21 липня 2020 року, заяви формуляра про акцептування оферти та паспорту споживчого кредиту, їх підписано шляхом використання СМС-коду в якості підпису,тобто з використанням одноразового ідентифікатору. Отже, Договів про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200721301 від 21 липня 2020 року укладено між сторонами відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19. Крім того, суд враховує правову позицію щодо даного спору, яка викладена у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 та від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, а саме, що без отримання смс-повідомлення та без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ст.76 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч.1 ст.79 ЦПК України та ч. 6 ст. 81 ЦПК України докази мають відповідати ознакам достовірності, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення: відмінність точок зору між двома або більше особами, яка має певне відношення до прав та обов`язків, що стосуються питання, є достатньою за умови, що вона є істинною або має серйозний характер. Таким чином спір має бути істинним та важливим, при чому «істинний» розуміється як такий, що може виключити гіпотетичні або спірні судові випадки, а «важливий» - такий,що виключає випадки мінімального втручання у цивільне право. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц зазначила, що якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора». Під час розгляду справи позивачем не було доведено наявності у нього кредитної заборгованості перед відповідачем, а також здійснення відповідачем будь-яких дій щодо стягнення відповідної заборгованості з нього. Отже не доведено та не встановлено порушення прав позивача з боку відповідача. Разом з тим, у разі наявності спору щодо стягнення кредитної заборгованості позивач вправі доводити її відсутність як і відсутність самих правовідносин. На підставі викладеного, враховуючи встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed