Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , в якому просить визнати її особистою власністю: житловий будинок [ADDRESS] та належну до нього земельну ділянку (кадастровий номер 1824281900:07:001:0142) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за тією ж адресою, площею 0,25 га, мотивуючи тим, що сторони перебували у шлюбі з 24.07.2019 року, рішенням суду від 10.02.2022 року шлюб розірвано; спірне майно придбано позивачем 07.10.2020 року під час шлюбу з відповідачем, але за особисті кошти позивача, отримані нею внаслідок виконання мирової угоди, укладеної 03.09.2020 року між нею та [PERSON] , з яким вона перебувала зареєстрованому шлюбі і який сплатив їй вартість частки у спільному майні подружжя в сумі 7000 доларів США. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Сторони, будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи шляхом надіслання судових викликів на поштову адресу, а відповідач також і шляхом публікації оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади України, в судове засідання не прибули. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач будь-яких заяв чи клопотань не подавав, причин неявки не повідомив. Розглянувши доводи та вимоги позовної заяви, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Сторони з 24.07.2019 року по лютий 2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 10.02.2022 року у справі № 286/3001/21 укладений 24.07.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області 03.09.2020 року у справі № 286/2130/19 затверджено мирову угоду та закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки і їх розподіл, за умовами якої сторони домовилися щодо спільного майна подружжя - житлового будинку загальною площею 77,3 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1574 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер - 1824282500:02:001:0083), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , які в цілому перейшли у власність [PERSON] , за що останній сплачує [PERSON] грошову компенсацію (визначену сторонами) вартості 1/2 частки житлового будинку загальною площею 77,3 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1574 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер - 1824282500:02:001:0083) у розмірі 7000 дол. США, а [PERSON] підтверджує отримання грошових коштів розпискою про отримання грошових коштів від 03.09.2020 року за 1/2 частку житлового будинку та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1574 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер - 1824282500:02:001:0083), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . При цьому сторони засвідчили, що після виконання мирової угоди вони не будуть мати між собою будь-яких неврегульованих майнових питань та претензій щодо майна, яке є предметом даної мирової угоди. [INFO] [PERSON] , за згодою її чоловіка [PERSON] , підтвердженою його нотаріально посвідченою заявою, уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області Кушнерчук О.М., зареєстровано в реєстрі за № 972, за умовами котрого придбала у власність житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 76,7 кв.м., за ціною 38174 грн., та розташований на земельній ділянці для його обслуговування розміром 0,2500 га, кадастровий номер 1824281900:07:001:0142, яка відчужується одночасно із житловим будинком. Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. У частині першій статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Спірний будинок із земельною ділянкою квартира був придбаний позивачем в 2020 році під час перебування у шлюбі з відповідачем, він надавав свою згоду на купівлю цього нерухомого майна. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові і дружині в рівних частках з моменту його придбання. Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя (постанова Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя (постанови Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19). Позивач визнає, що спірне майно придбано нею 07.10.2020 року під час шлюбу з відповідачем [PERSON] , однак стверджує, що придбання спірного нерухомого майна здійснено за рахунок її особистих коштів, тому просить визнати його її особистою власністю. Вирішуючи спір, на підставі поданих позивачем належних доказів суд погоджується з доводами позивача про те, що придбання спірного нерухомого майна здійснено за рахунок особистих коштів позивача, отриманих нею внаслідок виконання затвердженої судом мирової угоди, укладеної 03.09.2020 року між нею та її колишнім чоловіком [PERSON] , з яким вона перебувала попередньо у зареєстрованому шлюбі і який сплатив їй вартість частки у спільному майні подружжя в сумі 7000 доларів США. Доказів протилежного відповідачем не подано, наведених обставин не спростовано. Відтак, оскільки спірний будинок із земельною ділянкою набуті у власність позивача в результаті правочину купівлі-продажу за рахунок належних позивачу особистих коштів, а не здобутих спільними зусиллями чи спільною працею сторін, тому позивач є єдиним власником спірного майна, що є підставою для задоволення позову. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн. Тому

Outcome: approved