Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , мати [PERSON] . [PERSON] заповіту не залишила. На день смерті [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала в [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] . Після смерті матері [PERSON] фактично прийняв спадщину, однак своїх спадкових прав не оформив. [INFO] [PERSON] помер не залишивши заповіту. На день смерті постійно проживав один в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є сином [PERSON] та прийняв спадщину після смерті батька, подавши відповідну заяву до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Пономаренка Є. П. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19 березня 2024 року приватний нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів, які би підтверджували право власності спадкодавця на спадкове мано, оскільки [PERSON] та [PERSON] за життя не вчинили дій щодо введення житлового будинку в експлуатацію та оформлення права власності. Просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Позовна заява надійшла до суду 04 липня 2024 року. Ухвалою судді від 08 липня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 07.08.2024. Ухвалою суду від 07 серпня 2024 року справу було призначено до судового розгляду на 23 жовтня 2024 року. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов визнає, просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 54/2020, наданої приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Пономаренком Є. П. щодо майна померлого [PERSON] , суд дійшов до наступних висновків. [PERSON] померла в с. Горбове Куликівського району Чернігівської області 16 грудня 2010 року (с.9). [PERSON] помер [INFO] в с. Горбове Куликівського району Чернігівської області (с. 8). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю значиться [PERSON] (с. 56). Згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON] , він народився [INFO] , батько - [PERSON] (с. 10). Згідно з довідкою Куликівської селищної ради від 03.02.2020 № 154 на день смерті [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала в [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] (с. 11). Згідно з довідкою Куликівської селищної ради від 03.02.2020 № 153 [PERSON] на день смерті був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS] ). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась (с. 68). Відомості про заповіт [PERSON] у спадковій справі № 54/2020 відсутні. За даними Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт [PERSON] не зареєстрований (с. 65). Згідно з рішенням Куликівського районного суду від 22.11.2019 [PERSON] був визначений додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (с. 51-53). Заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] подав у Генеральному консульстві України у Кракові 21 лютого 2020 року (с. 50). Спадкова справа щодо майна [PERSON] зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 65684694, місце заведення Чернігівська обл., Чернігівський район, приватний у [PERSON] , номер справи у нотаріуса 54/2020 (с. 63-64). Таким чином, померлий [PERSON] був спадкоємцем майна померлої [PERSON] за законом першої черги, фактично прийняв спадщину, позивач [PERSON] прийняв спадщину за законом як спадкоємець першої черги після смерті батька [PERSON] у встановленому законом порядку. За даними спадкової справи № 54/2020, 16 березня 2020 року [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які належали померлим [PERSON] та [PERSON] (с. 60-62). Інформація про інших спадкоємців, які претендують на спадщину [PERSON] та [PERSON] в матеріалах спадкової справи та за даними Спадкового реєстру відсутня. Однак, своєю постановою від 19.03.2020 приватний нотаріус Пономаренко Є. П. відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , посилаючись на те, що право власності на цей будинок не зареєстровано (с. 14). Відповідно до технічного паспорту на будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] він має наступну характеристику: житловий будинок А-1, веранда а-1, сараї В, в, погріб в1, рік побудови - 1965 (с. 17-21). Відомості щодо самочинного будівництва відсутні. Згідно з витягами з погосподарських книг Горбівської сільської ради на 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015 роки житловий будинок по [ADDRESS] перебував у особистій власності господарства, членами якого були [PERSON] голова домогосподарства, та її син - [PERSON] (с. 71-76). У відповідності до довідки ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» б/н від 14.03.2024, право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , не зареєстроване, станом на 05.03.2024 будинок має житлову площу 16,1 кв.м, загальну- 53,2 кв. м, будівництво надвірних будівель правомірне, рік побудови до 1992 року, самовільного будівництва та переобладнання житлового будинку немає (с. 12). Відповідно до звіту про оцінку майна від 15.03.2024, оціночна вартість вказаного будинку становить 35637,00 грн (с.23). Відповідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1, ч. 2\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1\~ст. 1270 ЦК України). Згідно зі\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Положеннями ст.ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Відповідно до ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. До часу набрання чинності\~Цивільним кодексом України\~2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства\~Юстиції України\~від 07.02.2002\~№ 7/5 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~Цивільним кодексом України\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до вищезазначеної Інструкції (втратила чинність) державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Відповідно до роз`яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Відповідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07. 02 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» необхідно мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Однак, необхідно розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Згідно з п. 23\~постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Вимогами ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~встановлено, що в разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить законним правам, свободам чи інтересам інших осіб та є підставою для задоволення позовних вимог. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає встановленим, що будинок [ADDRESS] об`єктивно існує як об`єкт нерухомого майна, має технічні характеристики житлового будинку та має визначену вартість, спадкодавці позивача правомірно набули право власності на цей будинок, однак не зареєстрували його за життя. [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] у встановленому законом порядку, однак не оформив своїх спадкових прав. Позивач прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] у встановленому законом порядку, однак не може оформити свої спадкові права у позасудовому порядку через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, у зв`язку з чим його право власності підлягає судовому захисту шляхом задоволення заявленого позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved