Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Представник позивача адвокат Кучер Ю.В., яка діє на підставі ордеру серії СА №1097316 від 13.09.2024, звернулась до суду з позовом, в якому просила зняти арешт з нерухомого майна, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (серія та номер 37913329, видана 17.04.2014 головним державним виконавцем Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ Волошиною О.М.), а саме з квартири за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог у позові зазначено, що відповідна квартира є об`єктом спільної власності позивачки, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. В рамках виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини на майно боржника було накладено арешт, в тому числі і на спірну квартиру. Натомість частини такої квартири не належать боржнику, а відтак відсутні підстави для збереження такого арешту. У свою чергу [PERSON] помер і позивачка наразі не має можливості отримати документ про набуття в порядку спадкування права власності на належну померлому частку спірної квартири через наявність зареєстрованого обтяження. Тож з метою захисту своїх майнових прав позивачка змушена звертатись до суду з даним позовом. Від відповідачів заперечень та відзиву проти позову не надходило. 20.09.2024 судом відкрито провадження у справі із визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 03.10.2024 від представника Другого ВДВС у м. Черкаси Купчин О.С., яка діє в порядку самопредставництва органу державної влади, на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи щодо позову. В поясненнях вказується, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №37913329 і станом на 01.10.2024 заборгованість боржника складає 326\~046,04 грн., включаючи виконавчий збір та штраф. Спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності без визначення часток, а тому арешт накладено на всю квартиру. Оскільки у боржника наявна заборгованість, а розмір його частки у спірній квартирі не визначений, то державна виконавча служба заперечує проти зняття арешту з майна боржника. 15.10.2024 від представника Другого ВДВС у м. Черкаси надійшло клопотання, в якому він просив розглянути справу на розсуд суду та без участі представника Другого ВДВС у м. Черкаси. 17.10.2024 на адресу суду надійшла письмова заява від відповідачки [PERSON] , в якій вона просила розглянути справу без її участі та зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки не має ніяких майнових претензій щодо спірної квартири. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились та про причини неявки не повідомили, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, а відтак їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Об`єктом спору є квартира за адресою: [ADDRESS] , (далі спірна квартира) яка належить на праві спільної сумісної власності позивачці, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 18.09.2007, що підтверджується копією відповідного свідоцтва та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с. 15-16/. Право власності на спірну квартиру набуто в порядку приватизації [PERSON] та членами його сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності та технічного паспорта спірна квартира складається з двох кімнат житловою площею 33,6кв.м., загальна площа 48,2кв.м. /а.с. 15, 17-20/. Позивачка та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.11.1983, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб /а.с. 12/. [INFO] [PERSON] помер, внаслідок чого нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу №456/2022. Постановою від 25.07.2024 нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у праві власності на спірну квартиру, що залишилася після смерті її чоловіка [PERSON] . Відповідна постанова нотаріуса обґрунтована тим, що на спірну квартиру накладено арешт державним виконавцем, внаслідок чого видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту /а.с. 21-22/. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за спірною квартирою наявне зареєстроване обтяження наступного змісту: - арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 5400745 (спеціальний розділ), який зареєстрований 17.04.2014 державним реєстратором Черкаського районного управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від №37913329 від 17.04.2014, винесеною головним державним виконавцем Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ, об`єкт обтяження квартира, майно/права обтяжуються щодо особи [PERSON] /а.с. 23-24/. Відповідно до рішення Макарівського районного суду Київської області від 28.01.2013 №1016/1605/12 суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.06.2012 та до повноліття дитини /а.с. 25-26/. На виконання відповідного рішення суду державним виконавцем Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ 13.05.2013 було відкрито виконавче провадження №37913329 /а.с. 27/. В рамках такого виконавчого провадження 17.04.2014 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відповідно до якої державний виконавець наклав арешт на 1/1 частину власності квартири [ADDRESS] , перебуває в приватній спільній сумісній власності та належить боржнику [PERSON] . Одночасно державний виконавець встановив заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] , лише в межах суми боргу. Відповідно до наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості за боржником [PERSON] станом на 01.10.2024 обчислюється заборгованість в рамках виконавчого провадження в розмірі 326\~046,03 грн., яка складається з наступних сум: заборгованість по аліментам 203\~551,69 грн., виконавчий збір 20\~355,15 грн., штраф 101\~775,79 грн., витрати 363,50 грн. За таких обставин на теперішній час позивачка вважає, що право власності на частку спірної квартири входить до складу спадщини померлого [PERSON] і було нею прийняте, але вона позбавлена можливості підтвердити та зареєструвати у встановленому законом порядку своє право. В той же час фактично позивачці належить частка спірної квартири, а тому збереження обтяження у вигляді арешту всієї квартири задля виконання зобов`язань співвласника частки такої квартири [PERSON] є необґрунтованим, внаслідок чого звернулась до суду з даним позовом. Тож спір виник з правовідносин про право власності і регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Закону України від 01.07.2004р. №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952) та Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК (статті 1218, 1231 ЦК). Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою статті 1268 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК). Частиною першою статті 1297 ЦК передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. В той же час за змістом ст. 331 ЦК право власності на нерухоме майно, яке відповідно до закону підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №1952 право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Разом з тим, варто звернути увагу, що відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону №1952 не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. В цьому контексті слід зауважити, що у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №1404 особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні приписи містяться у ст. 40 Закону №1404, відповідно до яких у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 59 Закону №1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 2-356/12, від 03.11.2021 у справі № 161/14034/20, від 22.12.2021 у справі № 645/6694/15. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що підставою наявності зареєстрованого обтяження на спірну квартиру є арешт, накладений державною виконавчою службою 17.04.2014 з метою забезпечення боргових зобов`язань [PERSON] в межах виконавчого провадження. Накладаючи арешт на всю квартиру державний виконавець виходив з того, що квартира є об`єктом спільної сумісної власності без визначення часток. Разом з тим, спільна сумісна власність є особливою формою спільної власності, яка виникає у випадках, передбачених законом і не передбачає визначення розміру часток співвласників. Натомість у випадку визначення розміру часток співвласників у спільній власності фактично відбувається поділ такого майна, внаслідок чого право спільної сумісної власності трансформується у право спільної часткової власності (ч. 3 ст. 372 ЦК). Беручи до уваги особливості спадкування частки померлого у спільній сумісній власності, в контексті положень ст.ст. 355, 357, 372, 1226, 1243 ЦК, можна виснувати, що після смерті одного із співвласників право спільної сумісної власності припиняється, а частка померлого визначається на засадах рівності часток всіх співвласників і спадкується в загальному порядку спадкоємцями померлого, внаслідок чого майно стає об`єктом спільної часткової власності. Таким чином, після смерті [PERSON] відбувся поділ спірної квартира між співвласниками шляхом визначення розміру часток кожного з них на засадах рівності. За таких обставин відповідачу [PERSON] (боржник у виконавчому провадженні) у спірній квартирі належить право власності на її частку, а позивачка є співвласником спірної квартири і їй належить частки такої квартири (1/4 частка на підставі свідоцтва про право власності, а частка набута в порядку спадкування після смерті [PERSON] ). Наявність обтяження у вигляді арешту всієї спірної квартири обмежує право позивачки на розпорядження її часткою у такому майні та позбавляє її можливості отримати документ про підтвердження набуття у власність іншої частки спірної квартири, а отже її право є порушеним та підлягає захисту шляхом зняття арешту з частин спірної квартири, тобто з часток, які є об`єктом власності позивачки та померлого [PERSON] . В той же час ще одна частка спірної квартири на теперішній час фактично є об`єктом власності [PERSON] . Натомість така особа має право самостійно здійснювати свої права відносно належного їй майна. Стороною позивача не надано суду будь-яких доказів на підтвердження наявності у позивачки повноважень діяти від імені та в інтересах [PERSON] . За таких обставин позовні вимоги про зняття арешту зі всієї квартири є необґрунтованими, оскільки наявність арешту на частках спірної квартири, які належать [PERSON] (1/4) та [PERSON] (1/4) не порушують законних прав та інтересів позивачки, а відтак вимоги про зняття арешту з належних таким співвласникам часток у спірній квартирі є необґрунтованими. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд бере до уваги, що такі витрати складаються з судового збору, який сплачений позивачкою при поданні позову в сумі 1211,20 грн. В той же час оскільки стороною позивача не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат за рахунок відповідачів, то у суду відсутні правові підстави для вирішення відповідного питання. На підставі викладеного,

Outcome: partial