Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищевказаною позовною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що їм на праві приватної власності належить 1/2 та 1/4 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25 січня 2013 року. Внаслідок збройної агресії рф вказана квартира зруйнована і було втрачено свідоцтво про право власності на житло, видане на їх ім`я. На теперішній час оригінал свідоцтва про право власності на житло та інші правовстановлюючі документи на квартиру знищено у зв`язку з військовими діями в м. Маріуполі Донецької області, про що подано відповідну заяву про кримінальне правопорушення. Оскільки право власності на квартиру набувалось до введення в дію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, тому вона не зареєстрована у вказаних реєстрах. Вони не мають змоги відновити оригінал та отримати дублікат правовстановлюючого документу на квартиру, що перешкоджає їх законному праву на отримання компенсації за пошкоджене/зруйноване майно внаслідок агресії російської федерації. На підставі викладеного вони звернулись до суду з цим позовом, в якому просили визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частину та за [PERSON] і [PERSON] право власності на 1/4 частини за кожним на трикімнатну квартиру загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням №1/0/9-22 від 06 березня 2022 року Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області визначена за Ленінським районним судом м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Від позивачів до суду надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі, в яких просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сформував у системі «Електронний суд» заяву в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив розгляд справи проводити за відсутності їх представника. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, та враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 2615-7000814959 і № 2615-7000814630 від 16 квітня 2022 року, № 5111-5002026544 від 19 серпня 2022 року, місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8, 10-11). Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до технічного паспорта на квартиру за адресою: [ADDRESS] , який виготовлено Маріупольським бюро технічної інвентаризації станом на 25 січня 2013 року, власниками вищезазначеної квартири вказані: [PERSON] з розміром частки зазначеної квартири [ADDRESS] ; [PERSON] і [PERSON] з розміром частки вищевказаної квартири по за кожним, із зазначенням технічної характеристики квартири: трикімнатна квартира житловою площею 38,4 кв.м, загальною площею 59,2 кв.м, яка складається з трьох кімнат і розташована на першому поверсі п`ятиповерхового будинку (а. с. 15-17). З наявних в матеріалах справи відповідей ТОВ «Донецькі енергетичні послуги», АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» та доданих до них матеріалів судом встановлено, що особові рахунки відкриті за споживачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 64-68). Крім того, судом встановлено, що Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради Донецької області [PERSON] було надано відповідь за №12.8-1445-02 від 12 грудня 2023 року про неможливість надання інформації та копій правовстановлюючих документів на квартиру за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю доступу до архівів Маріупольської міської ради, пошкодженням/знищенням документації (а. с.22). Також відповідно до відповіді ККП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» за № 430 від 16 серпня 2023 року вказано про неможливість надання інофрмації про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з неможливістю вивезення первинних та інших документів, і відсутністю доступу до них, через їх знаходження в зоні бойових дій м. Маріуполі Донецької області, з початку агресії рф проти України, тобто, з 24 лютого 2022 року (а. с. 23). Як встановлено судом з відповіді Маріупольского РУП ГУНП в Донецькій області № Б-167/101/05-2023 від 26 грудня 2023 року, за заявою [PERSON] від 28 листопада 2023 року за фактом пошкодження майна за адресою: [ADDRESS] , внесено відповідні відомості до ЄРДР за №12023052770000809 від 13 грудня 2023 року за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 438 КК України (а. с. 24-25). Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі, якщо це право не визнається іншою особою, втрачено або відсутній правовстановлюючий документ. Отже, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Згідно з роз`яснень наведених у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Частиною 1 статті 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачами вірно обрано спосіб захисту свого права. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і діє на цей час. Пунктом 7 статті 1-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України (абз. 1 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Так, з 24 лютого 2022 року, тобто з початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну на території Донецької області відбувалися активні бойові дії, а відповідно до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25.04.2022, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25 квітня 2022 року, з 25 квітня 2022 року Маріупольська міська територіальна громада Маріупольського району Донецької області визнана тимчасово окупованою територією. На час розгляду справи відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України №1668/39004 від 23 грудня 2022 року, до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України відноситься вся територія Маріупольського району Донецької області. Отже, під час судового розгляду судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками частини трикімнатної квартири загальною площею 59,2 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] власник 1/2 частини зазначеної квартири; [PERSON] і [PERSON] власники по 1/4 частини вищевказаної квартири кожний, однак втратили правовстановлюючі документи, які засвідчують право власності на вказане нерухоме майно-квартиру, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, оскільки в Україні введено воєнний стан, який станом на теперішній час не скасовано та беручи до уваги, що на час розгляду справи до тимчасово окупованих територій України відноситься вся територія Маріупольського району Донецької області, і відсутність документу, що засвідчує право власності позивачів на квартиру позбавляє їх змоги підтвердити своє право власності на вищевказане нерухоме майно та можливості розпорядитись своєю власністю на власний розсуд, а також отримати компенсацію за пошкоджене/зруйноване майно внаслідок агресії російської федерації. З огляду на наведене, встановивши та проаналізувавши обставини справи, дослідивши наявні у справах докази, оскільки позивачі в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за ними права власності на нерухоме майно, захистити своє порушене право не мають можливості, суд вважає, що існують підстави для визнання за позивачами права власності на квартиру. Також судом встановлено, що представник відповідача - Маріупольської міської ради Донецької області не заперечує щодо задоволення позовних вимог щод визнання права власності за позивачами. Положеннями ч. 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Таким чином, підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання права власності за позивачами на квартиру за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. При зверненні до суду позивачами було сплачено судовий збір, але в своїй позовній заяві не зазначили, що вони бажають стягувати сплачений судовий збір з відповідача, тому сплачений позивачами судовий збір не підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved