Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

В травні 2023 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою та просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року у справі № 522/16936/20 до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. За результатом автоматизованого розподілу цивільної справи між суддями Приморського районного суду м. Одеси справі присвоєно єдиний унікальний номер 522/9737/23, головуючим визначено суддю Павлик І.А. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Павлик І.А. від 23.05.2023 року цивільну справу № 522/9737/23 передано на розгляд Київському районному суду м. Одеси. За результатами автоматизованого розподілу цивільної справи між суддями Київського районного суду м. Одеси головуючим визначено суддю Літвінову І.А. Провадження у цивільній справі № 522/9737/23 відкрито ухвалою судді від 12.10.2023 року. Розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач на позов не відізвався. Враховуючи положення статей 280,\~281\~ЦПК\~України судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за наявними у ній матеріалами. В ході розгляду справи судом встановлено, що 25 травня 2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 3\~000 (три тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 29.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . 10 листопада 2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси стягнуто з [PERSON] додаткові витрати на утримання дитини в сумі 2\~870 (дві тисячі вісімсот сімдесят) 59 копійок. 28.02.2023 року рішенням Київського районного суду м. Одеси стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за прострочення по сплаті аліментів у розмірі 45\~418 (сорок п`ять тисяч чотириста вісімнадцять) гривень. Позивач заявлені вимоги щодо зменшення розміру аліментів мотивує тим, що він не в змозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у вказаному розмірі у зв`язку із тим, що втратив роботу, розмір доходів суттєво зменшився, стан здоров`я суттєво погіршився. На підтвердження зазначених обставин суду надано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ № 495445 від 11.10.2023 року, згідно якої [PERSON] , [INFO] , присвоєно третю групу інвалідності. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. При цьому, частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 4 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, буде менший ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений частиною другою статті 182 цього Кодексу, одержувач аліментів має право звернутися до суду із позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно із ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В ході розгляду цієї справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом зменшення розміру стягнутих рішенням суду аліментів на дитину сторін до 1/4 частки від доходу позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При ухваленні рішення суд керується положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України,\~згідно з якими суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: approved