Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Жук Ростислав Стефанович, звернувся до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] ; [PERSON] , Перша львівська державна нотаріальна контора Львівської області про скасування арешту з нерухомого майна. Відповідно до прохальної частини заяви, позивач просить скасувати арешт з нерухомого майна, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , накладений на підставі постанови № 259 від 21 грудня 2004 року, ВДВС Шевченківського МУЮ, запис про який внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: 1590047, дата реєстрації 05 січня 2005 року о 10:02:28 реєстратором: Перша Львівська державна нотаріальна контора. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, адвокат Жук Ростислав Стефанович, який діє в інтересах [PERSON] , вказує, що на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 31 січня 2003 року № Г-25507. [PERSON] за згодою співвласників звернувся до нотаріуса для вчинення правочину про продаж належного їм нерухомого майна, однак нотаріусом було виявлено інформацію, що на дане майно накладено арешт на підставі постанови № 259 від 21 грудня 2004 року ВДВС Шевченківського МУЮ, запис про який внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: 1590047, дата реєстрації 05 січня 2005 року о 10:02:28 реєстратором: Перша Львівська державна нотаріальна контора. 16 грудня 2022 року позивач звернувся до Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області. У відповідь на звернення листом від 22 грудня 2022 року №911/01-16 зазначено, що копія постанови про накладення арешту в матеріалах справи Першої Львівської нотаріальної контори відсутня та надіслано позивачу копію заяви, на підставі якої згідно до Інструкції про порядок звернення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було зареєстроване обтяження - арешт на квартиру за адресою [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] . Відтак, [PERSON] звернувся з заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з вимогою зняти обтяження (арешт), який накладено на вказану вище квартиру. Листом від 29 серпня 2024 року Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомило позивачу про те, що станом на 29 серпня 2024 року відділу невідомо на підставі чого був накладений арешт, оскільки у 2004 році електронний реєстр виконавчих проваджень був відсутній. Державний виконавець не має законних підстав для винесення постанови про зняття арешту. При цьому заначено, що арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з Інформації з Єдиного реєстру боржників відносно [PERSON] інформація відсутня, що вказує на відсутність будь-яких виконавчих проваджень відносно останнього. Представник позивача стверджує, що дія обставин на підставі яких було накладено арешт на нерухоме майно позивача, станом на сьогоднішній день, відсутня, при цьому, ідентифікувати виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт, та встановити наслідки його завершення немає можливості, фактичне продовження дії арешту на вказане нерухоме майно порушує права позивача щодо володіння, користування та розпорядження майном. За таких обставин, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.09.2024, відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 07.10.2024 від уповноваженого представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Вказує, що матеріали виконавчого провадження, на підставі яких накладено арешт від 21.12.2004 (згідно постанови державного виконавця №259) знищені за закінченням терміну зберігання, відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби №2274/5 від 25.12.2008. Враховуючи те, що у боржника відсутні докази виконання виконавчого документу та сплати виконавчого збору та витрат, у Відділу відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження за реєстраційним номером №1590047 підставою для вчинення дій була постанова №259 від 21.12.2004 видана Шевченківським РУЮ. Відтак, для з`ясування підстав внесення відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державним виконавцем скеровано запит 18.09.2024 у Львівський державний нотаріальний архів. Станом на 04.10.2024 відповідь на адресу відділу не надходила. У судовому засіданні адвокат Жук Р.С., який діє в інтересах [PERSON] , позовні вимоги підтримав з мотивів наведених у позовній заяві. Також, представник позивача просив, у випадку задоволення позовних вимог, судові витрати залишити за позивачем. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] позовні вимоги підтримав. [PERSON] звернулася до суду із заявою про здійснення розгляду справи за її відсутності. Водночас, остання вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від уповноваженого представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшло клопотання про здійснення розгляду справи за відсутності представника відповідача. Від представника третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Першої львівської державної нотаріальної контори Львівської області надійшло клопотання про здійснення розгляду справи у відсутності уповноваженого представника. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, заслухавши думку учасників справи, суд приходить до переконання, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 31 січня 2003 року № Г-25507. [PERSON] , за згодою співвласників, звернувся до нотаріуса для вчинення правочину про продаж належного їм нерухомого майна, однак нотаріусом було виявлено інформацію про те, що на дане майно накладено арешт на підставі постанови № 259 від 21 грудня 2004 року ВДВС Шевченківським МУЮ, запис про який внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: 1590047, дата реєстрації 05 січня 2005 року о 10:02:28 реєстратором: Перша Львівська державна нотаріальна контора. 16 грудня 2022 року позивач звернувся до Першої львівської державної нотаріальної контори Львівської області. У відповідь на вказане звернення листом від 22 грудня 2022 року №911/01-16 повідомлено, що копія постанови про накладення арешту в матеріалах справи Першої львівської нотаріальної контори відсутня та надіслано позивачу копію заяви, на підставі якої згідно до Інструкції про порядок звернення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було зареєстроване обтяження - арешт на квартиру за адресою [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . [PERSON] звернувся з заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з вимогою зняти обтяження (арешт), який накладено на вказану вище квартиру. Листом від 29 серпня 2024 року Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомило позивачу про те, що станом на 29 серпня 2024 року відділу невідомо на підставі чого був накладений арешт, оскільки у 2004 році електронний реєстр виконавчих проваджень був відсутній. Державний виконавець не має законних підстав для винесення постанови про зняття арешту. При цьому заначено, що арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з Інформації з Єдиного реєстру боржників відносно [PERSON] інформація відсутня. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Таким чином, зняття арешту з майна боржника здійснюється на підставі постанови державного (приватного) виконавця, судового рішення та з підстав передбачених цією статтею. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа № 904/51/19) визначено, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно з ч. 5 цієї статті державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. У статті 319 ЦК України, зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України, визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження, яке полягає у накладенні арешту на нерухоме майно, що на праві власності належить [PERSON] створює останньому перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні таким майном, що є порушенням його законних прав та інтересів. Водночас доводи представника відповідача наведені у відзиві щодо скерування державним виконавцем запиту від 18.09.2024 у Львівський державний нотаріальний архів для з`ясування підстав внесення відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, суд оцінює критично. Як було встановлено під час судового розгляду, а саме з листа від 29 серпня 2024 року Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 29.08.2024 відділу не відомо на підставі був накладений арешт, оскільки у 2004 році електронний реєстр виконавчих проваджень був відсутній. Тобто відповідачем до моменту пред`явлення до суду даного позову не було вчинено жодних належних дій з метою з`ясування наявності підстав, передбачених ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності яких виконавець зобов`язаний зняти арешт без наявності рішення суду. Більше того, даних про отримання додаткової інформації щодо обставин застосування обтяження суду не подано в процесі судового розгляду. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування встановлених під час судового розгляду обставин. У свою чергу, наявність зазначеного вище обтяження є перешкодою для володіння та розпорядження майном, яке належить позивачу. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Розподіл судових витрат слід провести відповідно до ст.141 ЦПК України. Водночас, вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи принцип диспозитивності процесу, суд приходить до висновку, що такі слід залишити за [PERSON] , представник якого заявив відповідне клопотання у судовому засіданні.

Outcome: approved