Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

У провадженні Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області перебуває вищевказана цивільна справа про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 22.07.2021 було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу у них народилася донька [PERSON] . 11.01.2024 рішенням суду шлюб був розірваний. Позивач зазначає, що від часу народження дитини він самостійно виховує дитину, а її мати проживає з іншим чоловіком за межами України. У позові вказано, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, самоусунулася від виховання дитини, не цікавиться життям та інтересами доньки, її здоров`ям, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Позивач вказує, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідачки від виховання дитини. З огляду на викладене позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо їхньої спільної доньки, визначивши місце проживання дитини разом з ним. Ухвалою судді від 25.04.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [INFO] . Ухвалою суду від 04.06.2024 витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину відповідачкою державного кордону України у період з 01.01.2023 до 04.06.2024. Ухвалою суду від 20.08.2024 справу призначено до судового розгляду. Учасники справи були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. У судове засідання позивач та представник органу опіки та піклування не з`явилися, однак подали заяви, у яких просили справу слухати без їхньої участі. Позивач на задоволенні позову наполягав. Відповідач, будучи додатково повідомленою про розгляд справи шляхом розміщення відповідних оголошень на сайті судової влади, повторно до суду не з`явилася, відзив не подала, причини неявки не повідомила, заяв не подавала. Позивач не заперечив проти заочного розгляду справи. Суд вирішив здійснювати розгляд справи у заочному порядку, про що була постановлена відповідна ухвала. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до свідоцтва про народження від 17.09.2021 серії [NUMBER] матір`ю [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] , батьком - відповідач [PERSON] . Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11.01.2024, яке набрало законної сили 10.02.2024, у справі № 699/1297/23 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 22.07.2021, актовий запис №60, Корсунь-Шевченківським відділом ДРАЦС. Згідно з Висновком органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради від 09.01.2024 за заявою [PERSON] було визначено місце проживання малолітньої дитини сторін [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Актом обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] , проведеного 04.01.2024 за участю представників служби у справах дітей Корсунь-Шевченківської міської ради, було встановлено, що указана дитина проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] та з бабою заявника [PERSON] , 1956 року народження. Комісією установлено, що санітарно-гігієнічний стан оселі - задовільний, для дитини створені належні умови проживання. Також позивач надав суду висновок Корсунь-Шевченківської багатопрофільної лікарні від 04.04.2024 про свій задовільний стан здоров`я. Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на ухвалу суду від 04.06.2024 надав інформацію щодо перетинання державного кордону України відповідачки [PERSON] у період з 01.01.2023 до 04.06.2024, згідно якої відповідачка виїзджала з України 21.01.2023 (пункт пропуску Устилуг), потім періодично чотири рази поверталася на територію України на нетривалий термін до одного місяця і виїзджала знову, останній раз відповідачка перетнула кордон України на виїзд 19.04.2024 (пункт пропуску Устилуг) і з цього часу в Україну не поверталася, що підтверджує пояснення позивача про те, що відповідачка-мати із дитиною тривалий час не бачиться. Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради надав суду свій Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав від 31.05.2024, згідно якого указаний Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Висновок мотивований тим, що [PERSON] з 2023 року і по даний час проживає у Респібліці Польща, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] . Мати дитини на засідання комісії не з`явилася, у телефонній розмові із соціальним фахівцем Центру соціальних служб Корсунь-Шевченківської міської ради повідомила, що дійсно проживає за кордоном і не збирається повертатися, у неї нова родина. Раніше 05.01.2024 при розгляді Органом опіки та піклування питання щодо визначення місця проживання дитини Емілії, її мати передала власноручно написану заяву про те, що вона проживає за кордоном і у неї відсутня можливість виховувати доньку Емілію. Орган опіки та піклування у своєму висновку також зазначає, що батько дитини [PERSON] повністю займається вихованням та утриманням доньки, забезпечуючи її всім необхідним. За таких обставин Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити громадянку [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З огляду на малолітній вік дитини [PERSON] у судовому засіданні не заслуховувалася її думка щодо доцільності позбавлення її матері батьківських прав відносно неї. Відповідно до положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Положеннями ч. 1 ст. 32, ч. 3 ст. 52 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом частин 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що батьки можуть позбавлятися батьківських прав, якщо: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з положеннями пунктів 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Установлені судом обставини свідчать про свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки [PERSON] . З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог стосовно позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її доньки [PERSON] . Суд дійшов висновку, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідає меті захисту прав та інтересів малолітньої [PERSON] . Відповідно до приписів ч. 3 ст. 167 СК України дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Оскільки саме батько малолітньої [PERSON] звернувся з даним позовом, то очевидно, що він бажає продовжувати доглядати за донькою та здійснювати її утримання, отже дитина має бути передана саме йому. Крім того, батько або матір, яких було позбавлено батьківських прав, не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Судом установлено, що добровільно відповідачка утримувати доньку Емілію наміру не виявляє, а в судовому порядку аліменти з нього на утримання доньки не стягувалися,. Позивач у судовому засіданні не висловлював заперечень щодо стягнення на його користь аліментів на утримання спільної доньки сторін. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Однак при пред`явленні позову про позбавлення відповідачки батьківських прав з позовною вимогою про стягнення аліментів позивач не звертався, спосіб стягнення аліментів не зазначав. Ураховуючи відсутність даних щодо місця роботи відповідачки та відомостей щодо її стану здоров`я, який унеможливлює її працевлаштування, беручи до уваги обов`язок суду у даній категорії справ вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки, суд стягує з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. За приписами ч.ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи на підставі ст. 141 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, дійшовши висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним при подачі до суду позовної заяви судовий збір за вимогою про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн, та на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн у зв`язку із стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини.

Outcome: approved