Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

17.05.2024 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів. Дана позовна заява мотивована тим, що відповідноі до рішення Краснолиманського міського суду Донецької області у справі № 2-2742-10 від 26 липня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, доньок [PERSON] та [PERSON] , 2009 року народження, у розмірі 1/3 частини доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач сплачував аліменти встановлені рішенням суду, заборгованості до лютого 2022 року не було. [PERSON] проживав у м. Лиман Донецької області разом із своєю матір`ю, мав постійну роботу, отримував стабільний дохід, працював водієм (пасажирські перевезення) на підприємстві у м. Краматорськ. 24 лютого 2022 року почалось повномасштабне вторгнення військ Російської Федерації на територію України, лінія бойового зіткнення наблизилась до м. Лиман і в березні зупинились пасажирські перевезення. На початку квітня 2022 року почались постійні артобстріли військами Російської Федерації міста Лиман, які продовжувались до початку червня 2022 року. Протягом цього часу позивач перебував у м. Лиман, переховуючись у підвалі із хворою матір`ю, яка через свій малорухомий стан відмовлялась евакуюватись. Приблизно в кінці травня - на початку червня 2022 року позивач внаслідок російського артобстрілу та розриву снаряда отримав множинні осколкові поранення голови, внаслідок чого втратив ліве око. Матір позивача отримала контузію. Приблизно з початку червня 2022 року м. Лиман було повністю окуповане російськими військами. Позивач довгий час переховувався разом з матір`ю та намагався самостійно вилікувати рану, однак становище стало тяжким, місце поранення гноїлось, рот через невидалені осколки не відкривався. У зв`язку з цим позивач змушений був виїхати разом з представниками російського Червоного Хреста до Донецької обласної травмологічної лікарні по тій причині, що в окупованому РФ Лимані не було потрібних лікарів. Після проходження лікування, в кінці вересня 2022 року позивач поїхав додому в м. Лиман, оскільки там залишалась його хвора мати. Однак до свого міста його не пропустили російські окупаційні війська, оскільки як виявилось, м. Лиман на той час вже було звільнено Збройними Силами України. Позивач повернувся у м. Донецьк, де перебував майже рік протягом року підробляючи на у людей на дрібних господарсько-побутових роботах, маючи на меті повернутись на підконтрольну Україні територію. 27 серпня 2023 року, через територію РФ та країни Євросоюзу позивач дістався України, перетнувши кордон з території Польщі пасажирським автобусом. Оскільки у позивача був відсутній паспорт України для закордонних поїздок, перетин кордонів (в тому числі і на в`їзд з Республіки Польща до України здійснювався за внутрішнім українським паспортом, тому будь-які відмітки прикордонних служб відсутні. Однак, при в`їзді до України (пункт пропуску Краківець чи Рава-Руська) працівниками Держприкордонслужби України вносились відомості про усіх пасажирів рейсового автобуса бази даних про перетин кордону. В Україні позивач зупинився у м. Костопіль Рівненської області, де на той час перебували сестра з чоловіком та матір`ю, яку вони забрали з м. Лиману після звільнення міста Збройними Силами України з-під російської окупації. Зважаючи на ураження органів зору (втрата одного ока) позивачеві було присвоєно ІІІ групу інвалідності. Роботу водія у м. Краматорськ позивач втратив по цій же причині та змушений був звільнитись, оформивши звільнення лише після повернення в Україну. Позивач не може як раніше працювати та надалі сплачувати аліменти в розмірі, встановленому рішенням суду. Стан здоров`я та матеріальний стан позивача погіршився з причин, наведених вище. В січні 2024 року позивачем було отримано повідомлення від державного виконавця Лиманського відділу ДВС у Краматорському районі про наявність заборгованості по аліментах у розмірі більше 100 тис. грн. Позивачем було частково погашено заборгованість в сумі 25100 грн. коштами, які було позичено у рідних. Станом на 31.01.2024 року сукупний розмір заборгованості становив 74112,49 грн. У зв`язку із заборгованістю по аліментах, виконавчою службою на банківський рахунок позивача в Приватбанку (куди зараховується пенсія по інвалідності та виплати ВПО) було накладено арешт, а постановою державного виконавця від 26.01.2024 року [PERSON] було встановлено обмеження у праві керування транспортними засобами. На підставі вищевикладеного, просить суд звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами в розмірі 74112,49 грн., яка виникла за період з січня 2022 року по січень 2024 року та стягується згідно рішення Краснолиманського міського суду Донецької області у справі № 2-2742-10 від 26 липня 2010 року; та зменшити розмір аліментів, визначений за рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області у справі № 2-2742-10 від 26 липня 2010 року та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] 05.02.2009 року аліменти в розмірі 1/5 частки всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Відповідачем до суду був наданий Відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, діти проживають разом з відповідачем, перебувають на її утриманні. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 14 серпня 2017 року було змінено розмір стягуваних аліментів, з позивача по даній справі - [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки його доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. На підставі зазначених рішень суду та виданих виконавчих листів, Лиманським міським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області було відкрите виконавче провадження. Позивач аліменти у визначеному судом розмірі щомісячно не виплачував, допускав заборгованість, внаслідок чого станом на 14.06.2018 року мав заборгованість по аліментам, за період з листопада 2011 року по травень 2018 року, у сумі 7617,84 грн., що є фактом систематичної несплати аліментів, відсутністю добровільного виконання, сплачував не своєчасно та не щомісячно. 07 травня 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області розглянув цивільну справу за позовом ?? [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнив частково вимоги - неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 липня 2010 року у розмірі ?3663 грн. 73 коп. 24 лютого 2022 року почалося повномасштабне вторгнення військ Російської Федерації на територію України, що вплинуло не тільки на [PERSON] , але торкнулась ця подіяв всіх. До початку війни відповідач працювала в КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садочок) комбінованого типу помічником вихователя з 2012 року та отримувала мінімальний, але постійний офіційний заробіток, якого не вистачало на забезпечення всіх життєвих потреб деньок. Як жінка та мама донечок, турбувалася про безпеку дівчаток, постійно доводилося ховатися в укриттях, підвалах, втратила роботу, тому як була можливість, вирішила евакуюватися в безпечне для проживання, перебування місто. Разом з доньками [PERSON] та [PERSON] евакуювалися та переїхали в Вінницьку область, проживали тривалий термін в дитячому санаторії, продукти харчування надавали волонтери та проживали тільки за рахунок коштів ВПО. Переїхали до м. Одеси, змінюючи місце проживання намагалася та бралася за будь яку низькооплачувану роботу: поприбирати та навести лад в подвір`ї будинків, підмітала та доглядала за рослинами, займалась вирощуванням овочів, збиранням урожаю, тощо. Змушена була орендувати та оплачувати за житло самостійно, фінансових надходжень по сплаті аліментів, грошової підтримки не було. Влітку 2023 року повернулися в м. Слав`янськ, де проживала після розлучення весь цей час. Підробітки були не регулярні, але потрібно було купувати одяг дітям, забезпечувати всім необхідним для навчання дітей, забезпечення базових потреб в їжі, засобах догляду тощо. З 01.09.2022 року була призупинена дія трудового договору відповідача до закінчення дії воєнного стану або до особливого розпорядження. Заробітна плата не виплачувалася з 01.09.2022 року до 31.03.2024 року. Але, не зважаючи на обставини, тривожне буденне життя, постійно була в пошуках підробітків, для забезпечення себе та дітей мінімально, хоча б продуктами харчування. Позивач, [PERSON] не одноразово в своїй позовній заяві посилаються на те, що військовий стан не давав можливості працювати, інвалідність та проблеми з зором, після осколкового поранення спричинили до того, що зовсім не мав доходів, ніякої роботи, постійно перебувають у скрутному матеріальному становищі є невірним. Але протягом даного періоду та на сьогоднішній день, [PERSON] має у своїй власності нерухоме майно, будинок, та два автомобілі. Добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дітей позивач бажання не проявляє, спілкування також відсутнє як з відповідачем, та і зі своїми доньками. Таким чином, позивач може і зобов`язаний сплачувати аліментів на утримання своїх доньок: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною повноліття та сплачувати додаткові фінансові витрати на дітей. Враховуючи вищевикладені обставини, вважає, що у відповідача немає ні автомобіля, ні житла. Ніяких придбань на суму, яка б перевищувала десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона не здійснювала. Доньки [PERSON] та [PERSON] не один рік перебувають на обліку в кардіолога: діагноз у Ксенії поролапс митрального клапана, в Анастасії додаткова хода та шум в серці. Діти потребують постійного регулярні обстеженні та додаткових фінансових витрат на амбулаторне лікування. В 2024 році тільки на лікування зубів було оплачено 6702 грн. Обставини переїзду, недостатньо збалансоване харчування та вроджені особливості доньок негативно повпливали на їх здоров`я та самопочуття. Так, позивач [PERSON] інших осіб на утриманні не має, він має можливість працювати, є працездатним, отримує офіційно щомісячно пенсію в Головному управлінні пенсійного фонду України в Рівненській області, виплати ВПО, має дохід, має нерухоме майно автомобіль: 1) MAZDA, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] 2) ВАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважаю він може сплачувати у розмірі 1/3 частки його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Але працювати офіційно як на початку війни та і на сьогоднішній день позивач [PERSON] не бажає, ухиляються від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей. Стан здоров`я колишнього чоловіка нормальний, він може працювати для забезпечення своїх життєвих потреб, є дуже багато різних вакансій, керівники багатьох підприємств саме зацікавлені та шукають людей з інвалідністю. [PERSON] отримує постійний стабільний дохід на банківську картку, інших дітей та на утриманні непрацездатних батьків, утриманців, дружин не має. Розгляд цієї справи має велике значення для відповідача, оскільки оплати аліментів було 02.02.2024 року в розмірі 22100 грн. та 13.03.2024 року - 3000 грн. і станом на сьогоднішній день загальна заборгованість по аліментам становить понад 100000 грн. Просить суд залишити без змін розмір стягнення аліментів, з позивача по даній справі - [PERSON] у розмірі 1/3 частки його доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, а отже відмовити у задоволенні позивних вимог. Крім того, відповідач у своєму Відзиві на позовну заяву просить суд прийняти рішення про стягнення з [PERSON] одноразово понесених [PERSON] додаткових фінансових витрат на утримання неповнолітніх дітей, а саме на лікування у стоматолога доньки Ксенії в розмірі 6702 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на мотиви, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на мотиви, викладені у своєму Відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~Свідоцтва про\~народження серії\~ [NUMBER] ,\~виданого 13\~лютого 2009\~року Відділом\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Краснолиманського міського\~управління юстиції\~в Донецькій\~області,\~ [PERSON] народилася [INFO] у м. Красний Лиман Донецької області, її батьком є [PERSON] , матір`ю є [PERSON] . Відповідно до\~Свідоцтва про\~народження серії\~ [NUMBER] ,\~виданого 13\~лютого 2009\~року Відділом\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Краснолиманського міського\~управління юстиції\~в Донецькій\~області,\~ [PERSON] народилася [INFO] у м. Красний Лиман Донецької області, її батьком є [PERSON] , матір`ю є [PERSON] . Отже, судом встановлено, що сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області у справі № 2-2742-10 від 26 липня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Як зазначено у Розрахунку заборгованості Головного державного виконавця Лиманського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Cхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Щербини Ю.М. зі сплаті аліментів [PERSON] на користь [PERSON] згідно з виконавчим провадженням за АСВП № 30381281 за період з 01.01.2022 року по 31.01.2024 року, станом на 31.01.2024 року, сукупний розмір заборгованості становить 74112,49 грн. Позивачем було частково погашена заборгованість по аліментам в загальній сумі 25100 грн., що підтверджується відповідними Квитанціями № 5 від 02.02.2024 року та № 66 від 19.03.2024 року. Як зазначено у Розрахунку заборгованості Головного державного виконавця Лиманського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Cхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Щербини Ю.М. зі сплаті аліментів [PERSON] на користь [PERSON] згідно з виконавчим провадженням за АСВП № 30381281 за період з 01.01.2022 року по 18.06.2024 року, станом на 18.06.2024 року, сукупний розмір заборгованості становить 57522,14 грн. Як зазначено у Довідці Управління «Центру надання адміністративних послуг» Костопільської міської ради Рівненської області від 28.08.2023 року № 5609-7001871404 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] від 22.11.2023 року, року [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером по третій групі інвалідності по загальному захворюванню довічно. Відповідно до Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією м. Костопіль Рівненської області серії 12ААГ № 2860408 від 16.10.2023 року, [PERSON] , [INFO] , надана третя група інвалідності з 05.10.2023 року по загальному захворюванню з ураженням органу зору. Факт ураження органу зору також підтверджується наданими позивачем [PERSON] медичними документами. Як зазначено у останньому запису під № 6 в Трудовій книжці серії [NUMBER] від 27.09.1984 року, [PERSON] 19.09.2023 року звільнений з посади ТОВ «Юмвоса» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Відповідно до Листа Державної прикордонної служби України № 19-37149/18/24-Вих від 28.05.2024 року, в період з 08.11.2017 року по теперішній час (станом на 16:07 28.05.2024 року), [PERSON] , в пункті пропуску «Краківець» 28.08.2023 року о 06.30 годині в`їхав на території України. Відповідно до Виписки з реєстру постанов на боржників обмежених в правах, по виконавчому провадженню № 30381281 від 12.12.2011 року, постановою Головного державного виконавця Лиманського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Cхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Щербини Ю.М. від 26.01.2024 року [PERSON] , [INFO] , встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. Постановою про арешт майна боржника Головного державного виконавця Лиманського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Cхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Щербини Ю.М. від 26.01.2024 року по виконавчому провадженню № 30381281, накладено арешт все рухоме та нерухоме майно та на транспортні засоби: 1) MAZDA, реєстраційний номер BK4764IK, VIN/номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] 2) ВАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , що належить боржнику [PERSON] . Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника Головного державного виконавця Лиманського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Cхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Щербини Ю.М. від 03.06.2024 року по виконавчому провадженню № 30381281, звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід у Головному управлінні пенсійного фонду України в Рівненській області, за адресою: Рівненська область, м. Рівне. Відповідно до Довідки Відділу освіти Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області № 03-0266 від 07.06.2024 року, [PERSON] працює в Комунальному закладі «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу № 55 «Лелека» Слов`янської міської ради» на посаді помічника вихователя з 02.07.2012 року. З 01.09.2022 року призупинена дія трудового договору до закінчення дій воєнного стану або до особливого розпорядження. Заробітна плата не виплачувалась з 01.09.2022 року по 31.03.2024 року. Трудовий договір відновлено з 01.04.2024 року по 31.10.2024 року. Відповідно до Довідки про доходи Відділу освіти Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області № 03-0265 від 07.06.2024 року, [PERSON] за період квітень-травень 2024 року отримала заробітну плату у загальному розмірі 16000 грн. Як зазначено у Довідках Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 12.12.2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , разом з дітьми: [PERSON] та [PERSON] , фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зверталися за медичною допомогою 23.02.2024 року та 17.06.2024 року, що підтверджено відповідними Виписками з медичних карток амбулаторного хворого. Відповідно до квитанцій сплачених до Стоматологічної поліклініки м. Слов`янська, відповідач сплачувала кошти на лікування у стоматолога в розмірі 6702 грн. Проводячи оцінку аргументів сторін, які ґрунтуються на поданих доказах, суд приходить до висновку, що у своїй сукупності вони вказують на відсутність підстав для захисту прав позивача за позовом про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року F 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька, його сімейного стану може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу даних правових норм видно, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину та звільнення від сплати заборгованості за аліментами у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Стаття 12 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 76 ЦПК України). Тобто, для зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами позивач повинен довести, що у нього на стільки змінився матеріальний стан, що він впливає на його неможливість сплачувати аліменти у визначеному раніше розмірі. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, позивач посилається на те, що він на даний час не працює, є інвалідом ІІІ групи, отримує маленьку пенсію, має ураження органу зору, тому його матеріальний стан та стан здоров`я не дає можливості сплачувати аліменти у тому розмірі, який визначений рішенням суду. На даний час він проживає у Рівненській області як внутрішньо переміщена особа та лише у серпні 2023 року повернувся з тимчасово окупованої територій України до підконтрольної владі України території. Суд приймає до уваги ці доводи позивача, однак зазначає, що дані доводи не свідчать про погіршення його матеріального становища настільки, що унеможливлює сплачувати позивачем аліментів на утримання двох дітей, оскільки позивач отримує пенсію по інвалідності, має у володінні два транспортні засоби, а медичний стан хоч і впливає на обмеження умов праці, але не виключає можливість працювати. Надані позивачем докази погіршення його здоров`я, суд не приймає за належні, оскільки вони не встановлюють повну втрату працездатності та не є підтвердженням тяжкої хвороби позивача, що є однією із підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Крім того, суд приймає до уваги і те, що через повномасштабне вторгнення військ Російської Федерації на територію України, відповідачу так само як і позивачу, довелося разом з дітьми, які проживають разом з відповідачем, переїхати як внутрішньо переміщені особи до м. Одеса. Відповідач також втратила роботу, довгий час не отримувала заробітну плату та несла додаткові витрати на лікування дітей, а обов`язок щодо утримання дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків в рівній мірі. Разом із цим, зміна матеріального стану та погіршення здоров`я батьків не повинно обмежувати права та інтереси їх дітей, та саме по собі не є підставою для про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, не звільняють позивача від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх доньок та сплачувати аліменти у мінімальному розмірі визначеному законом, при цьому аліменти присуджені до стягнення з позивача у розмірі 1/3 частини його доходу на утримання двох дітей, що і так становить граничну межу розміру аліментів на утримання двох дітей. Крім того, згідно Розрахунку заборгованості Головного державного виконавця Лиманського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Cхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Щербини Ю.М., за період з 01.01.2022 року по 18.06.2024 року за позивачем рахується заборгованість по сплаті аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 57522,14 грн., що підтверджує його неналежне виконання батьківських обов`язків та рішення суду від 26.07.2010 року. Однак відповідач на даний час не ставить питання щодо стягнення з позивача на її користь неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, надаючи позивачу час та можливість сплатити заборгованість по аліментам в добровільному порядку враховуючи його матеріальний стан, принаймні доказів цього наміру відповідача до суду надано не було. Відповідно до ст. ст. 48, 51, 52, 55 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї , що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права і свободи громадянина захищаються судом. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Таким чином, вирішуючи питання щодо зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дітей на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, та вважає, що позивачем не доведений факт погіршення його матеріального становища до такого ступеня, що може бути беззаперечною підставою для зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, мінімальний розмір аліментів на дитину, визначений судом не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, необхідно дійти висновку, що визначений раніше розмір аліментів на дітей є належним та достатнім, а підстави для його зменшення відсутні. Так само відсутні і підстави для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, з підстав, зазначених в рішенні. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про відмову у задоволення позову, такий судовий збір покладається на позивача. Що стосується вимоги відповідача у Відзиві на позовну заяву про стягнення з позивача [PERSON] одноразово понесених [PERSON] додаткових фінансових витрат на утримання неповнолітніх дітей, а саме на лікування у стоматолога доньки Ксенії в розмірі 6702 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Відповідач не скористалася своїм правом пред`явлення до суду в межах розгляду даної цивільної справи зустрічного позову. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Тому суд розцінює вимогу відповідача про стягнення з позивача додаткових коштів на дитину як обґрунтування свого заперечення на позовні вимоги позивача, що не позбавляє відповідача права на звернення до суду з відповідною позовною заявою. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed