Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

У лютому 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», в особі директора Мостовенко О.І., звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 21.08.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» та [PERSON] укладено договір № 3003500, за умовами якого остання отримала 4000,00 грн. 09.02.2022 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 09/02-2022, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги за договором позики № 3003500 від 21.08.2021. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення права вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги за договором позики № 3003500 від 21.08.2021. Позивач зазначає, що станом на 09.01.2024 загальна сума заборгованості відповідача становила 52588,00 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням 4000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами 48588,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 303500 від 21.08.2021 у розмірі 30308,00 грн, витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.02.2024 відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У травні 2024 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що розмір відсотків нарахованих позивачем не підлягає задоволенню,право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. З підстав викладених у даному відзиві, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, а витрати на правничу допомогу зменшити до 500,00 грн. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178, ст. 181 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.08.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання фінансових послуг №3003500. Згідно п. 2.1. договору позики за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Відповідно до п. 2.2. договору позики, - позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України - гривні. Пунктом 2.3. договору позики встановлені параметри позики: тип позики: короткострокова, мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежно професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; сума позики: 4000,00 грн, строк позики: до 20.09.2021 (30 днів). Положеннями пункту 2.4.2 договору позики визначено, що середньомісячний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 0,01000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах строку позики. Пунктом 2.4.3 договору позики встановлено, що середньомісячний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Згідно п. 2.4.4. договору позики базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою. 1Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 ЦК України). За правилами частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі з використанням КЕП, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами першою третьою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 09.02.2022 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 09/02-2022, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги за договором позики № 3003500 від 21.08.2021, укладеним з [PERSON] 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення права вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги за договором позики № 3003500 від 21.08.2021. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості до договору позики № 3003500 від 21.08.2021, заборгованість відповідача за цим договором станом на 09.01.2024 становить 52588 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням 4000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами 48588,00 грн. Позивач зазначив, що враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просить стягнути заборгованість у розмірі 30308,00 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом (тілом кредита) - 4000,00 грн, заборгованості за відсотками - 26308,00 грн. Зазначені обставини не спростовані відповідачем належними і допустимими доказами. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання відповідно до умов договору позики належним чином не виконувала, не повернула ТОВ «МАНІФОЮ» отриманої суми у вигляді тіла кредиту в розмірі 4000,00 грн., в зв`язку з чим згідно умов договору нараховується за кожний день користування позикою процентна ставка (базова, фіксована), що становить 1,99% упродовж строку позики 30 днів. Таким чином розмір процентів, який підлягає стягненню з [PERSON] , необхідно обраховувати наступним чином: 4000 грн. /100 х 1,99% х 30 день = 2388 грн. Тобто, сума заборгованості за процентами за користування позикою, отриманою [PERSON] в ТОВ «МАНІФОЮ» 21.08.2021 року згідно Договору позики № 3003500, становить не 26308,00 грн., як зазначено у позовній заяві, а 2388,00 гривень, як передбачено умовами Договору позики. Також необхідно врахувати роз`яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеному у постанові від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якій у п.14 зазначено, що При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048, 1052, 1054, 1055), статті 1819 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Враховуючи наведене, вимога ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у частині стягнення з відповідача 4000,00 грн заборгованості за основним зобов`язанням та 2388,00 грн за нарахованими процентами є доведеною. ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просить стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 30308,00 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням 4000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами 26308,00 грн. При цьому позивач не додав належного розрахунку щодо нарахованої суми відсотків. Щодо доводів відповідача про неспівмірність розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу з обсягом наданих послуг, суд вважає необхідним зазначити наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У частинах четвертій шостій статті 137ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт(наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або)значенням справи для сторони,в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може,за клопотанням іншої сторони,зменшити розмір витрат на правничу допомогу,які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону,яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу представник позивача надав наступні документи: прайс-лист АО «Лігал Ассістант», платіжну інструкцію №0406030000 від 10.01.2024, заявку на надання юридичної допомоги №814 від 02.01.2024, витяг з акта №2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024. Водночас суд враховує викладені у постанові від 14.11.2019 у справі №826/15063/18 висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, за якими: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial