Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

07.06.2024 року позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані освітні послуги у розмірі 28 611,00 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Наказом Національної академії Служби безпеки України від 17.06.2021 року №44 відповідача було зараховано до Національної академії Служби безпеки України та 26.06.2021 між НА СБУ та відповідачем укладено контракт №399 про військову підготовку за програмою підготовка офіцері запасу на два роки за військовою спеціальністю 150300 «Організація та ведення інформаційної боротьби в кібернетичному просторі». Проте відповідач не прибув на навчальний збір та не повідомив про поважність причин неприбуття, не виконав навчальний план та допустив заборгованість за освітні послуги, а тому відповідно до наказу НА СБУ від 26.07.2023 №77-ос відповідача відраховано з навчання за програмою підготовки офіцерів запасу НА СБУ з 20.07.2023 у зв?язку з порушенням умов контракту. Зокрема, сума вартості навчання становить 27 510,00 грн, а відповідач здійснив оплату освітніх послуг лише за один семестр, порушивши строки оплати, передбачені пунктом 3.2. Контракту, у зв?язку чим згідно умов контракту, йому нараховувалася пеня за невчасну оплату другого, третього та четвертого семестрів, внаслідок чого загальний розмір оплати за навчання з рахуванням пені, здійсненої відповідачем, становить 6 576,20 грн. (а саме: 13.07.2021р. у розмірі 6 550,00 грн. та 16.07.2021 р. - 26,20 грн.) періоди та суми оплати за світні послуги, а також суми боргу, включаючи пеню. З огляду на вищезазначене, враховуючи, що відповідач добровільно свої зобов`язання за договором не виконав, станом на 28.05.2024 р. за ним рахується заборгованість на загальну суму 28 611, 00 грн., а саме: заборгованість за другий-четвертий семестри - 20 960, 00 грн. та пеня за несвоєчасну оплату освітніх послуг в сумі - 7 651,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2024 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 28, 29). Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. Поряд з цим, відповідач ухвалу судді від 12 червня 2024 року про відкриття провадження не отримав, оскільки рекомендоване повідомлення та конверт повернулися до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 31). Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направила. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що Наказом ректора Національної академії Служби безпеки України від 17.06.2021 року № 44-ОС [PERSON] зараховано до Національної академії Служби безпеки України для проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу за військово-обліковою спеціальністю 150300 Організація та ведення інформаційної боротьби в кібернетичному просторі нижчепойменованих громадян України (а.с. 12). 25.06.2021 р. між Національною академією Служби безпеки України та [PERSON] укладено контракт №399 предметом якого є освітня діяльність закладу в галузі вищої освіти, пов`язана з військовою підготовкою громадянина за програмою підготовки офіцерів запасу у військовому навчальному закладі підрозділі накладу за військово-обліковою спеціальністю «Організація та ведення інформаційної боротьби в кібернетичному просторі нижчепойменованих громадян України» (а.с. 13, 14). Відповідно до п. 2.4.2., 2.4.7 контракту постійно відвідувати всі види занять з військової підготовки, у встановлені строки складати заліки та екзамени, передбачені програмою військової підготовки, брати участь у заходах, що проводяться у військовому навчальному підрозділі закладу. Виконувати умови цього контракту. Згідно п. 2.1.2. контракту заклад має право в односторонньому порядку відраховувати громадянина з числа тих, хто проходить військову підготовку у військовому навчальному підрозділі Закладу, за невиконання навчального плану або відсутність без поважної причини ва заняттях з військової підготовки (понад 20 відсотків загальної кількості години навчальних занять, запланованих у семестрі), за власним бажанням, за ухилення без поважної причини від навчального збору, у разі відрахування з вищого навчального закладу за порушення дисципліни (невиконання правил внутрішнього розпорядку військового начального підрозділу закладу) та/або громадського порядку, порушення умов контракту, за станом здоров`я (непридатність або обмежена придатність до військової служби - за висновками військово-лікарської комісії), порушення правил військового обліку, в інших вигадках, передбачених чинним законодавством. Згідно п. 3.1. контракту загальна вартість підготовки громадянина становить 13 100,00 грн за один рік навчання згідно з затвердженим розрахунком вартості підготовки одного громадянина за програмою підготовки офіцерів запасу, складеним закладом і погодженим з Міністерством оборони України. Коригування вартості підготовки громадянина здійснюється закладом з урахуванням офіційно визначеного рівня інфляції за попередній календарний рік, але встановлюється не більш ніж вартість навчання за обраною військово-обліковою спеціальністю у 2022 році. Пунктом 3.2. контракту встановлено, що оплата послуг за навчання проводиться громадянином частинами, по семестрах, у чотири етапи, шляхом сплати коштів у сумі половини вартості навчання за один рік на спеціальний реєстраційний рахунок закладу у територіальному органі Казначейства України в національній валюті України: 1 етап - протягом 15 календарних днів з дня підписання контракту: 2 етап - з 01 по 25 січня 2022; 3 етап - з 01 по 25 вересня 2022; 4 етап - з 01 по 25 січня 2023. Відповідно до пункту 3.3. контракту за несвоєчасну оплату освітніх послуг громадянин сплачує закладу пеню в розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення, а в разі несплати за навчання протягом одного місяця він відраховується з військового навчального підрозділу закладу за порушення умов контракту. Отже, загальна сума вартості навчання становить 27 510, 00 грн. Наказом Національної академії Служби безпеки України від 26.07.2023 року № 77-ос [PERSON] відраховано з 20.07.2023 року за порушення умов контракту (невиконання навчального плану, несвоєчасна оплата освітніх послуг) із числа громадян, які навчаються за програмою підготовки офіцерів запасу (а.с. 14). З метою досудового врегулювання спору 02.02.2024 року на адресу [PERSON] направлено претензію вих.№ 29/5/1-910/ві про необхідність сплати боргу за контрактом №399 від 25.06.2021 року у розмірі 27 155,00 грн станом на 16.08.2023 року (а.с. 15-18). Згідно із розрахунку заборгованості станом на 28.05.2024 року у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 28 611,00 грн, яка складається із: заборгованість за другий-четвертий семестри - 20 960,00 грн та пеня за несвоєчасну оплату освітніх послуг у розмірі - 7 651,00 грн (а.с. 19). Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 46 Закону України від 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту» (далі - Закон № 1556-VII) в редакції, чинній на час відрахування відповідача, підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; власне бажання; переведення до іншого навчального закладу; невиконання навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; інші випадки, передбачені законом. Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 63 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у закладах вищої освіти, зобов`язані: виконувати вимоги освітньої програми (індивідуального навчального плану, дотримуючись академічної доброчесності, та досягати визначених для відповідного рівня вищої освіти результатів навчання. Частиною першою статті 73 Закону України «Про вищу освіту», передбачено, що заклад вищої освіти відповідно до законодавства та статуту може надавати фізичним та юридичним особам платні послуги за умови забезпечення надання належного рівня освітніх послуг як основного статутного виду діяльності. Відповідно до частини 6 статті 73 вищезазначеного Закону, розмір плати за весь строк навчання для здобуття відповідного ступеня вищої освіти, підвищення кваліфікації, а також порядок оплати освітньої послуги (разово, щороку, щосеместрово, щомісяця) встановлюються у договорі (контракті), що укладається між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою, яка замовляє платну освітню послугу для себе або для іншої особи, беручи на себе фінансові зобов`язання щодо її оплати. Договір про надання послуг навчання відноситься до договорів про надання послуг, питання про які регулюються главою 63 Цивільного кодексу України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України ). Ціна договору визначена у відповідності до положень частини першої ст. 632 ЦК України. Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності з положеннями ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а також, як зазначено у ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання здійснити оплату наданих послуг передбачено ч. 1 ст. 903 ЦК України. За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані освітні послуги у розмірі 20 960,00 грн та пеню за несвоєчасну оплату освітніх послуг у розмірі 7 651,00, зважаючи на те, що відповідачем порушено зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати освітніх послуг за Контрактом №399 від 25.06.2021 року та в подальшому його було відраховано. У свою чергу, відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження повного відшкодування досліджуваної у даному провадженні матеріальної шкоди у добровільному порядку. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов Національної академії Служби безпеки України до [PERSON] про стягнення заборгованості за освітні послуги та пені за договором, є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3028,00 грн відповідно до ст.141 ЦПК України, покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved