Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

У січні 2024 року представник позивача ТОВ ВЕЛЛФІН звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення з нього на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит № 1843334 від 10.02.2022 року у розмірі 24000 грн. 00 коп. та судові витрати у розмірі 3028 грн. 00 коп. В обґрунтуваннях позовних вимог зазначалось, що 10.02.2022 року між ТОВ Веллфін та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №1843334 від 10.02.2022 року в електронній формі, відповідно до якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 8000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, строком на 30 днів, до 12.03.2022 року. Відповідно до п. 2.4 цей договір є укладеним з моменту перерахування суми кредиту на банківський рахунок, вказаний споживачем та діє до повного виконання споживачем своїх зобов`язань за договором. Позивачем в порядку встановленому п. 2.4 договору про споживчий кредит на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 8000 грн., що підтверджується повідомленням №97/01 від 15.01.2024 року ТОВ Платежі онлайн, яке надає ТОВ Веллфін технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови договору про споживчий кредит, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором про споживчий кредит зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Згідно з п. 2.5.1. протягом строку дії кредиту, встановленого п. 2.3 договору, розмір основних процентів складає: 0,54 % від суми кредиту, але не менше, ніж 50 грн. за перший день користування кредитом; 0,54 % від суми кредиту, щоденно, за кожен день користування кредитом, починаючи з другого дня в межах строку кредиту, зазначеного в п. 2.3 цього договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення споживачем коштів на погашення кредиту та належних на дату погашення платежів. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Відповідно до п.п. 2.1, 2.5.1 договору про споживчий кредит, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 15.01.2024 року становить 24000 грн. 00 коп., з яких 8000 грн. 00 коп. основний борг; 16000 грн. 00 коп. заборгованість по відсоткам. Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Правил порядку, відповідач оформив заявку для отримання позики, шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення, що підтверджується роздруківкою відповідача з офіційного веб-сайту позивача. На підставі заповненої відповідачем заявки між ТОВ Веллфін та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит в електронній формі. Пунктом 1.6. договору позики встановлено, що невід`ємною частиною договору є Правила. Станом на день подання позову відповідач взяті на себе зобов`язання по договору про споживчий кредит не виконав, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути із\~\~ [PERSON] суму заборгованості за договором про споживчий кредит №1843334 від 10.02.2022 року у загальному розмірі 24000 грн. 00 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. 00 коп. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2024 року провадження у вказаній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті, учасникам процесу встановлені строки для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Представник позивача будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення суду не заперечував. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. За змістом ч. 4 ст.\~223, ч. 1 ст.\~280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 10.02.2022 року між ТОВ Веллфін та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №1843334 від 10.02.2022 в електронній формі, відповідно до якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 8000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, строком на 30 днів, до 12.03.2022. Відповідно до п. 2.4 цей договір є укладеним з моменту перерахування суми кредиту на банківський рахунок, вказаний споживачем та діє до повного виконання споживачем своїх зобов`язань за договором. Позивачем в порядку встановленому п. 2.4 договору про споживчий кредит на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 8000 грн., що підтверджується повідомленням №97/01 від 15.01.2024 року ТОВ Платежі онлайн, яке надає ТОВ Веллфін технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови договору про споживчий кредит, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором про споживчий кредит зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Згідно з п. 2.5.1. протягом строку дії кредиту, встановленого п. 2.3 договору, розмір основних процентів складає: 0,54 % від суми кредиту, але не менше, ніж 50 грн. за перший день користування кредитом; 0,54 % від суми кредиту, щоденно, за кожен день користування кредитом, починаючи з другого дня в межах строку кредиту, зазначеного в п. 2.3 цього договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення споживачем коштів на погашення кредиту та належних на дату погашення платежів. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Відповідно до п.п. 2.1, 2.5.1 договору про споживчий кредит, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 15.01.2024 року становить 24000 грн. 00 коп., з яких 8000 грн. 00 коп. основний борг; 16000 грн. 00 коп. заборгованість по відсоткам. Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Правил порядку, відповідач оформив заявку для отримання позики, шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення, що підтверджується роздруківкою відповідача з офіційного веб-сайту позивача. На підставі заповненої відповідачем заявки між ТОВ Веллфін та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит в електронній формі. Пунктом 1.6. договору позики встановлено, що невід`ємною частиною договору є Правила. Станом на день подання позову відповідач взяті на себе зобов`язання по договору про споживчий кредит не виконав, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути із\~\~ [PERSON] суму заборгованості за договором про споживчий кредит №1843334 від 10.02.2022 року у загальному розмірі 24000 грн. 00 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. 00 коп. Відповідно до\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.\~628,\~629 ЦК України). Відповідно до\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч.1\~ст.205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч.1, 3\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст.\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1\~ст. 1055 ЦК України\~визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України Про електронну комерцію, згідно зі ст. 3 якого електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3\~ст. 11 вказаного Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5\~ст. 11 Закону України Про електронну комерцію). Згідно з ч. 6\~ст. 11 Закону України Про електронну комерцію\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8\~ст. 11 Закону України Про електронну комерцію\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями\~ст. 12 вказаного Закону\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 1843334 від 10 лютого 2022 року, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, шляхом їх перерахування на його особистий банківський картковий рахунок. Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача. Відповідно до положень Закону України Про електронну комерцію вказаний договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. ТОВ Веллфін, звертаючись до суду з позовом зазначало, що [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подавала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивачем надіслано відповідачу за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), які відповідач використовував для підтвердження підписання вищевказаного договору. Як встановлено судом, позивачем в порядку передбаченому п. 1.4 Договору про споживчий кредит через оператора послуг платіжної інфраструктури Platon на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики, що зазначена в Договорі про споживчий кредит, що підтверджується повідомленням № 97/01 від 15.01.2024 року ТОВ Платежі Онлайн, яке надає ТОВ Веллфін технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доведеним, що реєстрація [PERSON] на сайті ТОВ Веллфін, подання [PERSON] заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, підтвердження ТОВ Веллфін заявки на отримання позики у передбачений Правилами спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що [PERSON] був ознайомлений зі всіма істотними умовами отримання позики, а Договір про споживчий кредит було укладено та підписано в електронній формі, що в силу приписів ст.ст. 6, 627 ЦК України, ст.ст. 11, 12 Закону України Про електронну комерцію вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ Веллфін умови договору виконало належним чином. Однак, відповідачем [PERSON] порушено умови укладеного ним вищевказаного договору, в зв`язку з чим виникла заборгованість. Згідно з Додатку до договору про надання споживчого кредиту Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної фіксованої процентної ставки, з якою відповідач ознайомився під час укладення договору, загальна вартість кредиту становить 9302 грн. 80 коп., яка складається з 8000 грн. суми кредиту за договором; 1302 грн. 80 коп. процентів за користування кредитом. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після\~спливу визначеного\~договором строку\~кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вимог щодо стягнення процентів у порядку ст. 625 ЦК України позивачем не заявлено. Враховуючи вищевикладене, нарахування та стягнення процентів за користування кредитом з [PERSON] поза визначеними строками суперечить вимогам Цивільного Кодексу України та висновкам Верховного Суду. Таким чином, дослідивши наявні докази в їх сукупності, враховуючи, що строк дії договору встановлено до 12.03.2022 року, а відтак проценти після 13.03.2022 року нараховувалися безпідставно, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача заборгованості за договором про споживчий кредит №1843334 від 10 лютого 2022 року в розмірі 9302 грн. 80 коп., яка складається із: 8000 грн. тіла кредиту, 1302 грн. 80 коп. процентів за користування кредитом, що становить загальну вартість кредиту, визначену у Додатку до договору. При подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №10 від 15 січня 2024 року. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1173 грн. 65 коп.

Outcome: partial