Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» (далі ТОВ «Глобал Спліт») звернулося до Теребовлянського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.01.2022 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (далі за текстом АТ «Креді Агріколь Банк») та [PERSON] укладений кредитний договір № 4/4228352. 29.08.2023 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» укладений Договір про відступлення прав вимоги № 4-2023, відповідно до умов якого АТ «Креді Агріколь Банк» передало (відступило) ТОВ «Глобал Спліт» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Глобал Спліт» прийняло належні АТ «Креді Агріколь Банк» права вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 4/4228352 від 12.01.2022 у сумі 90585,66 грн, з яких: строкова заборгованість 33817,17 грн; прострочена заборгованість 15524,50 грн; нараховані відсотки 139,80 грн; прострочені відсотки 26604,19 грн; комісія 725 грн; прострочена комісія 13775 грн. З урахуванням викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором №4/4228352 від 12.01.2022 року у сумі 90585,66 грн. 02.08.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився. Попередньо представник позивача подав клопотання, в якому просив здійснювати розгляд справи без його участі, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. У судове засідання відповідач [PERSON] не з"явилася, однак надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11цього Кодексу. Підставами виникненняцивільних правта обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням кредитного договору і договору відступлення права вимоги, та регулюються нормами Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Так, суд встановив, що 12.01.2022 року [PERSON] звернулася до АТ «Креді Агріколь Банк» з анкетою-заявою № 0102214-05012022-002 на отримання готівкового кредиту«Свобода». 12.01.2022 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 4/4228352 (далі за текстом Договір), згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 50000 грн строком на 43 місяці з 12.01.2022 року до 11.08.2025 включно. Кредит наданий на споживчі потреби . Пунктом 1.4.1 Договору сторони узгодили, що позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно в розмірі 34% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за Договором. Також п. 1.4.2. Договору сторони визначили сплату комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,45% у місяць від суми кредиту, зазначеної у п.1.1. Договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. При цьому у розділі 3 Договору сторонами узгоджена відповідальність сторін за порушення умов Договору. Також сторонами підписані пам`ятка клієнту за кредитним договором №4/4228352 від 12.01.2022 року, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Указані документи засвідчені підписами відповідача [PERSON] та представника банку. Отже, між сторонами була досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору. Відповідно до платіжної інструкції № 41069781-1 від 12.01.2022, АТ «Креді Агріколь Банк» перерахувало [PERSON] 50 тис. грн. на виконання договору кредиту №4/4228352 від 12.01.2022. Так, з виписки з рахунку [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] шляхом безготівкового перерахування отримала від АТ «Креді Агріколь Банк» кошти у сумі 50000 грн. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що АТ «Креді Агріколь Банк» в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Поряд з цим відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, суд встановив, що 29.08.2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» укладений Договір про відступлення права вимоги № 4-2023, відповідно до умов якого первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Як вбачається з Додатку № 1 від 29.08.2023 року до Договору про відступлення права вимоги № 4-2023 від 29.08.2023 року, Реєстру прав вимоги № 1, АТ «Креді Агріколь Банк» відступило ТОВ «Глобал Спліт» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4/4228352 від 12.01.2022 року у розмірі 90585,66 грн. Також відповідно до п. 2 Додатку № 1 від 29.08.2023 року до Договору про відступлення права вимоги № 4-2023 від 29.08.2024 вартість прав вимоги, належна до сплати первісному кредитору за цим реєстром прав вимоги та визначена згідно з п. 4.1 (а) Договору, складає 13070110.10 грн. Докази того, що такий договір визнаний недійсним чи його дійсність оскаржується у судовому порядку, суду не надані. За таких підстав суд доходить висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства ТОВ «Глобал Спліт» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором №4/4228352 від 12.01.2022 року. Стаття 516 ЦК України визначає, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 15.09.2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» та позивач як новий кредитор у зобов`язанні за кредитним договором №4/4228352 від 12.01.2022року направили [PERSON] повідомлення та пропозицію про погашення заборгованості, зі змісту яких вбачається, що боржник повідомлявся про відступлення права грошової вимоги та про обов`язок боржника сплатити наявну заборгованість новому кредитору . Так, ст. 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). При цьому відповідно до ч.1ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2)зміна умов зобов`язання; 3)сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 при розгляді цивільної справи № 200/5647/18. Так, з виписок з рахунку [PERSON] вбачається, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за Договором, унаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 14.06.2024 року складає 90585,66 грн, з яких: строкова заборгованість 33817,17 грн; прострочена заборгованість 15524,50 грн; нараховані відсотки 139.80 грн; прострочені відсотки 26604,19 грн; комісія 725 грн; прострочена комісія 13775 грн. Щодо стягнення заборгованості за комісією суд зазначає таке. Так, у рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. У постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 Верховний Суд визначив, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 725 грн. та заборгованості за простроченою комісією у розмірі 13775 грн є такими, що не відповідають зазначеній вище позиції Верховного суду та принципам справедливості та добросовісності, а відтак у позові в цій частині слід відмовити. Отже, суд встановив порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованості за кредитним договором №4/4228352 від 12.01.2022 року станом на 14.06.2024 на загальну суму 76085,66 грн (строкова заборгованість 33817,17 грн; прострочена заборгованість 15524,50 грн; нараховані відсотки 139.80 грн; прострочені відсотки 26604,19 грн.). За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2422.40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2496 від 18.06.2024 року. Відтак приймаючи до уваги, що даний позов задоволено частково у сумі 76085,66 грн, що становить 84% від заявленої суми, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 84% судового збору у сумі 2034.82 грн, а 16% судового збору у сумі 387.58 грн необхідно покласти на позивача.

Outcome: partial