Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

До Октябрського районнтого суду м.Полтави звернулася [PERSON] із позовною заявою про про розірвання договору між батьками щодо визначення місця проживання та утримання дитини від 13.11.2022 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Василенком В.А. і зареєстрований в реєстрі за №2167, та визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] за адресою проживання матері. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 25.05.2013 року, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07.03.2023 року, по справі №756/10663/22, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та відновлено [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] ». За час шлюбу у позивача та відповідача народилася донька [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №1089 від 29 жовтня 2013 року, що зроблений Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського мі ського управління юстиції, і до розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] укладено договір між батьками щодо визначення місця проживання та утримання дитини від 13.11.2022 року, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Василенком Володимиром Анатолійовичем, зареєстровано в реєстрі за №2167. Вважаючи, що Відповідач почав тиснути на Позивача і шантажувати її, а потім [PERSON] змусив [PERSON] укласти договір між батьками щодо визначення місця проживання та утримання дитини. Позивачка просила суд розірвати Договір між батьками щодо визначення місця проживання та утримання дитини про від 13.11.2022 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Василенком В.А. і зареєстрований в реєстрі за N? 2167. Визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] місцем проживання її матері: [ADDRESS] . Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Відповідачем до суду поданий відзив на позовну заяву. В обгрунтуванні посилається на те, що 3 листопада 2022 року донька [PERSON] проживає з батьком [PERSON] . За умовами договору адреса проживання: [ADDRESS] . В подальшому, [PERSON] через мессенджер Вайбер повідомив позивача що він з донькою переїхав до своєї матері (бабусі Поліни) та рідної тітки в житловий будинок в [ADDRESS] , оскільки квартиру по [ADDRESS] було вирішено надати у безоплатне користування вимушеним переселенцям з Харкова, які змушені були покинути місто у зв?язку з постійними обстрілами району, де мешкали. Після їх від?їзду в квітні цьогоріч - у помешканні заплановано провести ремонт. Тобто відповідно до умов договору відповідач повідомив позивача про зміну місця проживання дитини. До того ж позивач особисто знає місце, де мешкає зараз дитина, бо не одноразово приїжджала до неї на таксі саме на [ADDRESS] . Також під час шлюбу неодноразово тут бувала сама. Батько дитини, в силу своїх можливостей забезпечує доньку всім необхідним: речами, одягом залежно від сезону, іграшками, їжею, за необхідності купляє ліки та забезпечує іншими потрібними речами. Дівчинка навчається в школі онлайн, а також займається додатковими зайняттями з англійської мови, що спростовує посилання позивачки стосовно того що Поліна не відвідує гуртків. Тобто з листопада 2022 року відповідач повністю виконує умови договору про визначення місця проживання дитини та про порядок Здійснення батьківських прав між Батьком і Матір?ю . Ніяких перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною відповідач не чинив, всі умови договору дотримувався, істотних порушень умов договору не вчиняв. Позивачка приїздила раз в два тижня відвідувати дитину. Позивач у своїй позовній заяві вказує про те, що вона «не може частіше приїжджати в Полтаву для зустрічей з донькою, що завдає їй душевного болю». Але до укладення договору про визначення місця проживання дитини, напротязі вже півроку після його укладення, і зараз, позивачка проживає та працює в місті Києві, ніяких змін у її роботі чи у її проживанні, як під час укладення договору так і зараз не відбулося. Також позивачка вказує, що «на пропозицію внести зміни до спірного договору відповідач не погоджується». Доказів того, що позивачка зверталась з такими пропозиціями до відповідача ні позов, ні додатки до нього не містять. Підставою для розірвання договору позивачка зазначає ст. 652 ЦК України, тобто розірвання у зв`язку з істотною зміною обставин. Але за статтею 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечували. Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Василенко Володимир Анатолійович до суду не з`явився, належним чином повідомлений, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві радив судове засідання не з`явився, направивши заяву про розгляд справи без його участі. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації направив заяву про розгляд справи за відсутності представника. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.05.2013 року. Згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07.03.2023 року по справі №756/10663/22, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та відновлено [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] ». За час шлюбу сторін у справі народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, що видано повторно. До розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] укладено договір між батьками щодо визначення місця проживання та утримання дитини від 13.11.2022 року, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Василенком Володимиром Анатолійовичем, зареєстровано в реєстрі за №2167. Пунктом 1.2 Договору від 13.11.2022 року визначено, що відповідно до цього договору Батьки домовились про місце проживання Дитини та про порядок здійснення батьківських прав Батьком та Матір`ю, яка проживає окремо від дитини. Пунктом 1.3 Договору від 13.11.2022 року передбачено, що Батьки домовились, що з часу підписання договору дитина знаходиться на утриманні батька. Місцем проживання Дитини батьки визначили місце проживання батька за адресою [ADDRESS] . За пунктом 2.1 Договору від 13.11.2024 року, Мати має право, без попереднього погодження з Батьком і враховуючи бажання Дитини, та з урахуванням її стану здоровя зустрічатися на території України (за місцем проживання Батька) та без перешкод спілкуватися з Дитиною. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повідомили, що неповнолітня [PERSON] проживає разом з батьком, який належним чином займається вихованням та утриманням дитини, батько облаштував Поліні окрему кімнату в будинку по [ADDRESS] . Також характеризували [PERSON] як гарного батька, який має добрі відносини з донькою. За показами свідків мати дитини також відвідує доньку, перешкод в цьому немає. На думку свідків проживання з батьком відповідає якнайкращим інтересам для дитини. Також судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що неповнолітня Поліна, яка є донькою колишнього подружжя, дійсно проживає з батьком дитини по [ADDRESS] , відвідує школу в місті Полтава та розвиваючі гуртки. Досліджуючи матеріали справи суд дійшов до висновку, що матеріали справи не містять доказів шантажу чи незаконного впливу відповідача на позивачку під час укладення договору між батьками щодо визначення місця проживання та утримання дитини від 13.11.2022 року, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Василенком Володимиром Анатолійовичем. Крім того, позивачка не була позбавлена звернення до правоохоронних органів, якщо на її думку щодо неї вчинявся шантаж, в судовому засіданні позивачка підтвердила що до правоохоронних органів не зверталась, відповідні заяви не подавала, своє місце проживання добровільно визначила в м. Києві де і постійно проживає та працює. З іншого боку, зміна істотних умов, які змінилися після укладення договору позивачка також не довела. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зістаттею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщоінше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є такепорушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отже, суд приходить до висновку що підстави для розірвання договору відсутні. Що стосується вимог визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] за адресою проживання матері, суд виходить з наступного. Органи опіки та піклування, які брали участь у справі, а саме:Служба у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради та Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації не надали свої висновки про визначення місце проживання дитини, що унеможливлює належним чином розгляд судом позовної вимоги щодо визначення місця проживання дитини. Позивачка та її представник не наполягали про зобов`язання органу опіки та піклування надати відповідний висновок, перешкод в отриманні даного висновку суду не повідомлено, крім того відповідні служби надали свої Акти обстеження умов проживання кожного з батьків, виняткових обставин щодо неможливості надання висновку щодо визначення місця проживання дитини суду не повідомлено. На підставі ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати до суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору. Тлумачення змісту зазначених приписів СК України дає змогу зробити висновок, що вони не допускають винятків щодо неотримання письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок. У випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливості надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо. Обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19). В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначнийвік, неповну цивільну дієздатність, має певнийобсяг прав. Одними з основнихїї прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодопитань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка можевисловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, необхідно проводити бесіду з останньою, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодобажання дитини проживати з одним із батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення їїрозвитку у безпечному, спокійному та стійкомусередовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставіяких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які маютьзначення для вирішення справи. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїмвнутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньомудослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не маютьдля судуз аздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказуокремо, а також достатність і взаємнийзв`язокдоказів у їхсукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групіоднотипнихдоказів), якийміститься у справі, мотивуєвідхилення або врахування кожного доказу (групидоказів). Враховуючи встановлені судом обставини справи, на підставі викладеного,

Outcome: dismissed