Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа: сектор у справах дітей Виконавчого комітету Буської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що вона 1 грудня 2009 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який розірвано згідно рішення Буського районного суду Львівської області 16 січня 2016 року. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] і її батьком являється відповідач по справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . На даний час донька проживає разом з позивачкою за адресою [ADDRESS] . На протязі кількох років батько [PERSON] відповідач - [PERSON] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неї. Не бере участь у її вихованні, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не допомагає їй у навчанні у школі. На даний час позивачка взагалі не має жодного зв`язку із відповідачем. Відповідач [PERSON] самоусунувся від реалізації своїх батьківських прав, життям та здоров`ям дитини не цікавиться протягом тривалого періоду часу, участь у її вихованні та розвитку не приймає, відповідно всі ці фактори як кожен окремо, так і в сукупності свідчать про свідоме ухилення відповідача від батьківських обов`язків по вихованню доньки, які мають негативний характер для самої дитини, відповідно позивачка вимушена звернутися до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] . Фактично відповідач, як батько існує лише як запис у свідоцтві про народження. Просить суд позов задоволити. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, про день та час судового засідання повідомлялася належним чином, до початку судового засідання звернулася до суду з заявою в якій заявлений позов підтримала, просить його задовольнити, розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не прибув, належно та вчасно був повідомлений про день, час, місце розгляду справи, до початку судового засідання звернувся до суду з заявою в якій заявлений позов визнав повністю, не заперечує проти його задоволення, розгляд справи проводити у його відсутність. Представник виконавчого комітету Буської міської ради Золочівського району Львівської області, як орган опіки та піклування в судове засідання не прибув, звернувся до суду з заявою про слухання справи у відсутності представника, заявлений позов підтримав та просив його задовольнити, додатково подали висновок виконавчого комітету про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Згідно з ст. 247 ЦПК України уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , народилася [INFO] , а/з 120, серії [NUMBER] від 21 жовтня 2010 року батьками дитини зазначено [PERSON] та [PERSON] . СК України, зокрема ст. 164 визначені підстави з яких можуть бути позбавлені батьки судом батьківських прав. Однією з підстав, якою і керувався позивач при зверненні до суду, є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини батьками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] . Згідно висновку органу опіки і піклування Буської міської ради, який затверджено рішенням Буської міської ради № 217 від 12.09.2024 року, який був представлений в розпорядження суду, убачається, що під час розгляду питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , щодо неповнолітньої [PERSON] було встановлено, що дитина проживає з матір`ю та її новою сім`єю по [ADDRESS] . Батько не цікавиться життям доньки, не забезпечує її матеріально, не займається її вихованням. Батько дитини [PERSON] на засідання комісії не з`явився, але брав участі у засіданні по відеозв`язку та повідомив комісії, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] . Відтак, орган опіки вважає доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав. Як роз`яснив Пленум ВСУ у своїй Постанові № 3 від 30.03.2007 року у п. 15 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. В п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З матеріалів справи убачається, що батько неповнолітньої [PERSON] не проявляє турботи до своєї дитини, не надає матеріальної допомоги, не дбає про духовний та моральний розвиток дитини, що свідчить про ухилення від виконання своїх обов`язків, як батька, по вихованню дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Окрім цього, на підставі ст.141 ЦПК, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,80 грн.

Outcome: approved