Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

12.01.2022р. ПрАТ «СК «Альфа страхування»» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку суброгації (а.с. 1а-3). Ухвалою судді Наумової О.С. від 08.02.2022р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 27). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2022р. позовні вимоги ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування»» до [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] матеріальну шкоду в порядку суброгації у розмірі 28868,19 грн. та понесені судові витрати у розмірі 2 270,00грн. (а.с. 37-39). До суду надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в справі № 201/216/22 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку суброгації (а.с. 48-50). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2024р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення залишено без руху (а.с. 59). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2024р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено частково, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2022р. скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку, в іншій частині вимог - відмовлено (а.с. 68-69). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2024р. до участі у справі залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (а.с. 92). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 10.06.2019р. між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ТОВ «Бромтерм» укладено договір добровільного страхування ризиків, пов?язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 340.0000027.203.6526. Предметом договору страхування є страхування транспортного засобу Mercedes-Benz GLE 250, державний номер [NUMBER] . 08.03.2020р. в районі буд. № 49 по вул. Шевченка в м. Дніпрі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю Mercedes-Benz GLE 250, державний номер [NUMBER] , та автомобілем Honda Jazz, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 14.04.2020р. [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено застрахований транспортний засіб Mercedes-Benz GLE 250, державний номер [NUMBER] . Враховуючи наявність договору страхування, власник пошкодженого застрахованого транспортного засобу звернувся до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Mercedes-BenzGLE250, державний номер [NUMBER] ,проведено його огляд, про що складено акт огляду спеціалізованого транспортного засобу (обладнання) та отримано рахунок на суму 97 083,97 грн. з ремонтною калькуляцією №78, відповідно до якої вартість ремонту пошкодженого Mercedes-BenzGLE250, державний номер [NUMBER] , складає 96 237,97 грн. ПрАТ «СК «Альфа Страхування» складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт № 0413.206.20.01 на суму 97083,97 грн., яку було виплачене в якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжними дорученнями № 11906. Враховуючи, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є відповідач, а його цивільно-правова відповідальність на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована в АТ «СК «АРКС» згідно з полісом № AO4671021, позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Згідно з полісом № AO4671021 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 130 тис. грн., АТ «СК «АРКС» виплатило позивачу лише частину страхового відшкодування в розмірі 68215,78 грн., що підтверджується виписками з особового рахунку позивача. А отже, оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 97083,97 грн., при цьому полісом № AO4671021 покрито лише частину шкоди на суму 68 215,78 грн., то решта шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає: 28 868,19 грн. = 68 215,78 грн. 97 083,97 грн. На підставі викладеного, просив стягнути з [PERSON] 28868,19 грн. матеріальної шкоди в порядку суброгації. Відповідач [PERSON] правом на\~подання відзиву\~не скористався.\~Водночас,\~в заяві\~про перегляд\~заочного рішення вказав, що відповідно до полісу №A04671021 укладеного між [PERSON] і АТ «СК «АРКС» про обов`язкове страхування відповідальності власників транспортних засобів, страхові суми за внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 130000,00 грн., що не заперечується позивачем та прямо зазначається у позовній заяві. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, у даному випадку АТ «СК «АРКС», та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов?язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов?язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018р. у справі №760/15471/15-ц. Відповідач також зазначив, що позивачем не надано суду доказів, що вартість завданого збитку, тобто ремонту пошкодженого автомобіля перевищує встановлену законом та полісом суму відшкодування (ліміт), а навпаки підтверджує те, що ліміт відповідальності страховика повністю дозволяє відшкодувати майнову шкоду у заявленому розмірі. Отже, у разі настання ДТП, страхова компанія винуватця несе відповідальність за заподіяну шкоду третім особам в межах ліміту страхових сум, які зазначені в страховому полісі. У свою чергу страхова потерпілого не може вимагати від винуватця ДТП сплати сум фактичних витрат за заподіяну шкоду, якщо розмір таких сум не перевищує страхового ліміту. Представник позивача ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» в судове засідання, призначене на 23.10.2024р. не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надавав, про дати та час слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на поштову адресу для листування зазначену у позові. Представник відповідача\~ [PERSON] \~-\~адвокат Миронова\~В.В. в судове засідання, призначене на 23.10.2024р. не з`явився, при цьому 23.10.2024р. від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника (а.с. 101-102). Представник третьої\~особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору\~ АТ\~«Страхова компанія\~«АРКС» в судове засідання, призначене на 23.10.2024р. не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надавав, про дати та час слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на поштову адресу для листування зазначену у позові. Згідно з ч. 1 ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, установив такі обставини справи і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 10.06.2019р. між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ТОВ «Бромтерм» укладено договір добровільного страхування ризиків, пов?язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 340.0000027.203.6526. Предметом договору страхування є страхування транспортного засобу «Mercedes-Benz» GLE 250, державний номер [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз?яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 Постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. 08.03.2020р. в районі буд. [ADDRESS] відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю Mercedes-Benz GLE 250, д.н. [NUMBER] , та автомобілем Honda Jazz, д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби пошкоджено, завдані матеріальні збитки. Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 14.04.2020р. [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 7). Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено застрахований транспортний засіб «Mercedes-Benz» GLE 250, державний номер [NUMBER] . Власник пошкодженого застрахованого транспортного засобу ТОВ «Бромтерм» звернулося до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 8). З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Mercedes-BenzGLE250, державний номер [NUMBER] , проведено його огляд, про що складено акт огляду спеціалізованого транспортного засобу (обладнання) та отримано рахунок на суму 97 083,97 грн. з ремонтною калькуляцією №78, відповідно до якої вартість ремонту пошкодженогоMercedes-BenzGLE250, державний номер [NUMBER] , складає 96 237,97 грн. (а.с. 11 - 15). ПрАТ «СК «Альфа Страхування» складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт № 0413.206.20.01 на суму 97083,97 грн., яку виплачене в якості страхового відшкодування на користь ТОВ «Бромтерм», що підтверджується платіжними дорученнями № 11906 (а.с. 16 - 17). Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов?язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно до вимог частини 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є відповідач, а його цивільно-правова відповідальність на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в АТ «СК «АРКС» згідно з полісом № AO4671021 (а.с. 18), позивач звернувся до даної страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Згідно з полісом № AO4671021 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 130 000 грн., АТ «СК «АРКС» виплатило позивачу лише частину страхового відшкодування в розмірі 68215,78\~грн., що підтверджується виписками з особового рахунку позивача (а.с. 19). Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~страховим випадком є подія, внаслідок\~якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і\~внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1\~ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідач вказує, що відповідно до полісу №A04671021 укладеного між [PERSON] і АТ «СК «АРКС» про обов`язкове страхування відповідальності власників транспортних засобів, страхові суми за внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 130000,00 грн., що не заперечується позивачем та прямо зазначається у позовній заяві. Відтак основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, у даному випадку АТ «СК «АРКС». Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом із тим, відповідачем не надано доказів того, що він впродовж одного року, з моменту скоєння ДТП, подав заяву про страхове відшкодування відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до АТ «СК «АРКС». Відповідно до пп. 33.1.7 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування. Відповідачем не надано доказів того, що він впродовж одного року, з моменту скоєння ДТП, подав заяву про страхове відшкодування відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до АТ «СК «АРКС». Отже, позивач для отримання страхового відшкодування повинен був звернутися до АТ «СК «АРКС» із заявою про виплату страхового відшкодування в межах одного року з дати ДТП, беручи до уваги той факт, що шкода заподіяна лише майну потерпілого. Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду , яка викладена у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Системний аналіз положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов`язкового страхування страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди. Виплата страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності (порядок, умови, розмір, тощо) регулюється положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом. Отже, відносини щодо виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування (полісом) між страховиком (позивачем), який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування та у зв`язку з цим набув прав кредитора за договором обов`язкового страхування (відбулась заміна кредитора у зобов`язанні), та страховиком за договором обов`язкового страхування (відповідачем) так само регулюються положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом. Заміна кредитора у зобов`язанні жодним чином не може впливати на зміст зобов`язання права і обов`язки сторін, які виникають у правовідносинах з виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі на порядок та умови здійснення страховиком цивільно-правової відповідальності страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 звертає увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика ( страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП. При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується. Відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення. Відповідно до цього закону та статті 13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин. За змістом зазначених норм права встановлюється, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і передбачається, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом. Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії: можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку). При здійсненні цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчать про свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд. Цивільне законодавство встановлює правило, згідно з яким нездійснення особою своїх майнових прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом ( частина друга статті 12 ЦК України). При цьому, ЦПК України містить норми, коли нездійснення цивільних прав є підставою для припинення цивільного права, настання інших негативних правових наслідків для носія такого права. Поняття відмови від права не є тотожним поняттю нездійснення права. Відмова від належного особі права припиняє таке право. Припинення ж права на відновлення або захист порушеного права, право на відшкодування шкоди за рахунок певної особи не позбавляє особу взагалі цивільного права, але має наслідком неможливість отримання відновлення порушеного права або відшкодування шкоди тощо за рахунок певної особи ( Припинення поруки, пропуск позовної давності до одного з боржників). При цьому особа не позбавлена права на отримання захисту або відновлення порушеного права від іншого боржника за його наявності. Таким чином, припинення цивільного права має бути передбачено законом, на відміну від чого припинення права на отримання відшкодування від певної особи не позбавляє особу цивільного права, а лише позбавляє її можливості отримати відшкодування від цієї особи. Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону N 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону N 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1 статті 331 Закону N 1961-IV). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної дорожньо-транспортної пригоди (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 910/7449/17). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У п. 133 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі N 147/66/17 зазначено, що аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин ( стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди ( стаття 1166 ЦК України), з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді ( стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанія) в судовому порядку протягом позовної давності. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах ліміту відповідальності страховика (страхової суми) є страховик завдавача шкоди (див.\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц\~(пункт 35), від 3 жовтня 2018 року у справі N 760/15471/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі N 465/4621/16-к, від 14 грудня 2021 року у справі N 147/66/17 (пункт 96)). Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли у даній справі між позивачем і відповідачами у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні (див. п.п. 43, 44 постанови ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі №\~755/18006/15-ц). Аналогічні висновки висловлені у постанові КГС ВС від 25.03.2019 у справі № 916/686/19. При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначеного\~статтею 27 Закону України «Про страхування»\~та\~статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного\~статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес. Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як уже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, яка виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, яка відшкодувала шкоду потерпілому, виникає в порядку\~статті 1191 ЦК України. У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми\~статті 27 Закону України «Про страхування»\~та\~статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому суброгацію. З огляду на це відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у даній справі [PERSON] , можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. З метою захисту інтересів потерпілого згідно з положеннями статті 1194 ЦК України на страхувальника (боржника) покладається додаткова субсидіарна відповідальність, яка застосовується у випадку, коли в зобов`язанні беруть участь два боржники, один з яких є основним, а другий додатковим (субсидіарним). При цьому основним боржником є саме страховик, який за договором обов`язкової цивільно-правової відповідальності зобов`язався відшкодувати третім особам шкоду, завдану його страхувальником, а субсидіарним (додатковим) сам боржник. Згідно зі статтею 619 ЦК України субсидіарний боржник несе відповідальність перед кредитором додатково до відповідальності основного боржника. Тобто потерпіла особа або страховик (кредитор), який набув права зворотної вимоги відповідно до режиму суброгації за положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", мають право висувати вимогу до субсидіарного боржника не одразу, а лише в тому випадку, якщо цю вимогу не задовольнив основний боржник. З урахуванням вищевказаного, оскільки внаслідок спливу річного строку без поважних причин для відповідача його не притягнуто до відповідальності як основного боржника за субсидіарною відповідальністю, а страхова компанія заподіювача шкоди АТ «СК «АРКС» виплатила лише частину страхової виплати, то за заявленими вимогами про стягнення решти страхового відшкодування має відповідати у повній мірі [PERSON] , яка є особою, яка визнана преюдиціальним рішенням суду винуватою у скоєнні ДТП. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 97083,97 грн., при цьому полісом № AO4671021 покрито лише частину шкоди на суму 68215,78 грн., то залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача складає 28868,19 грн. = 68 215,78 грн. 97 083,97 грн. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем, а тому вони підлягають задоволенню. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь позивача в порядку суброгації сплачену ним суму страхового відшкодування у розмірі 28868,19 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved