Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

08 липня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, вказавши, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно з рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року. Від шлюбу у них є троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із позивачкою, а на час звернення із даним позовом до суду фактично із нею проживають двоє синів - [PERSON] та [PERSON] , оскільки старший син [PERSON] проживає окремо у зв`язку із навчанням. З огляду на наведене, вказуючи на те, що відповідач є працездатним, має гарний стан здоров`я, інших утриманців не має, позивач, за відсутності у неї відомостей щодо наявності у відповідача стабільного доходу, просить суд стягнути з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі по 3 000,00 грн на кожного, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ними повноліття. Ухвалою суду від 12 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечила щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов чи будь-які інші заяви та клопотання від відповідача до суду не надходили. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, із наступних підстав. Судом встановлено, що 27 вересня 2002 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис № 1153, після чого чоловіку та дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим вказаним відділом ДРАЦСу 27 вересня 2002 року. В обґрунтування позову позивач зазначила, що від шлюбу у них з відповідачем народилося троє дітей:чин [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ;син [PERSON] , [INFO] . Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , повторно виданими Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 24 лютого 2023 року, підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що діти перебувають на її утриманні, тоді як відповідач кошти на їх утримання надає нерегулярно та у мізерних сумах. Судом беруться до уваги такі її доводи, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування відповідачем не подано. При цьому судом приймається до уваги, що відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позов або дати особисті пояснення по суті позовних вимог у судовому засіданні. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.1 ст. 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.2 ст. 182 цього Кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» з 01 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум для дітей віком 6 - 18 років у розмірі 3 196 грн. При розгляді даної справи суд також приймає до уваги, що частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, а також заважаючи на те, що з матеріалів справи не вбачається наявності у відповідача інших утриманців чи даних про його поганий стан здоров`я, який би перешкоджав йому у виконанні батьківських обов`язків щодо його неповнолітньої доньки, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд у відповідності до ч.1 ст. 182 СК України враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому судом також враховується положення ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, згідно з яким за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Із урахуванням наведеного та встановлених судом обставин справи, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітніх дітей, суд вважає вірним стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання їхніх неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 3000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат судом приймається до уваги те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи те, що позовну заяву подано до суду 08 липня 2024 року, із відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved