Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

02.01.2024 року в провадження Березівського районного суду Одеської області надійшла цивільна справа за позовною заявою Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю "Розквітне-Агро" про припинення права власності на земельну ділянку шляхом конфіскації на користь держави, припинення права користування земельною ділянкою. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2024 року справ надійшла в провадження судді Римар І.А. Ухвалою суду від 05.01.2024 року заяву представника позивача про забезпечення позову залишено без задоволення. Ухвалою суду від 05.01.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16.07.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті. У своїй заяві представник позивача зазначив, що [PERSON] є громадянином російської федерації та на праві приватної власності володіє земельною ділянкою з кадастровим номером 5121282900:01:001:0338, площею 13.8944 га, розташованої на території Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області. Підставою для реєстрації за відповідачем права власності на вказані земельні ділянки є державний акт на право приватної власності. Крім того, між [PERSON] та ТОВ «Розквітне-Агро» укладено договір оренди щодо вищевказаної земельної ділянки. [PERSON] є громадянином російської федерації, та впродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужив її, тому є підстави для припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави. Крім того, [PERSON] 01.01.2018 року уклав договір оренди спірної земельної ділянки строком на 7 років та отримує прибуток за її використання на території України, як наслідок державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» 16.05.20219 року прийнято рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки. Так як, у подальшому, вказана земельна ділянка підлягає продажу на земельних торгах, права попереднього власника та обов`язки третіх осіб не можуть перейти до нового власника, тому підлягають припиненню за рішенням суду. Таким чином, право оренди на земельну ділянку підлягає припиненню, шляхом скасування рішення державного реєстратора. У зв`язку з вищевказаним представник позивача просить задовольнити позов та припинити право приватної власності відповідача 1 на спірну земельну ділянку, шляхом конфіскації на користь держави, припинити договір оренди вказаної земельної ділянки та припинити право ТОВ «Розквітне-Агро» на користування земельною ділянкою (а.с.1-11). Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 09.11.2024 року. Представник позивача у судовому засіданні 22.10.2024 року позов підтримала та наполягала на його задоволенні, з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судові засідання 21.03.2024 року, 27.06.2024 року, 16.07.20024 року, 19.09.2024 року та 22.10.2024 року не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, а саме через оголошення на офіційному веб-сайті (81,100, 147,157,161,166), а тому на підставі ст.128-130 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача ТОВ «Розквітне-Агро» ( відповідач 2) у судове засідання 22.10.2024 року не з`явився, причини неявки не повідомив та будь-яких клопотань чи заяв на адресу суду не надсилав. 02.02.2024 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вважає позов необґрунтованим, а саме вимоги, які стосуються безпосередньо відповідача 2 не підлягають задоволенню. Так, представник відповідача 2 вважає, що усі доводи представника позивача щодо припинення договору оренди землі та скасування державної реєстрації прав оренди у зв`язку з конфіскацією земельної ділянки грунтуються лише на хибному тлумаченні норм законодавства, тоді як конфіскація земельної ділянки є підставою лише для припинення права власності. За ТОВ «Розвітне-Агро» зареєстровано саме право користування на земельну ділянку, що жодним чином не обмежує можливості щодо продажу цієї ділянки на земельних торгах. Також на теперішній час законодавством не передбачений обов`язок суду при скасуванні рішення державного реєстратора визнавати припиненим право власності чи користування на землю, представник відповідача 2 просив відмовити у задоволенні позову в частині позовних вимог про припинення договору оренди земельної ділянки шляхом розірвання договору та про припинення права користування земельної ділянки шляхом скасування державної реєстрації права оренди (а.с.91-95). 06.05.2024 року представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив та зазначив, що не погоджується з доводами представника відповідача 2, викладеними у відзиві, вважає їх незаконними та необґрунтованими, так як норми чинного законодавства щодо переходу права власності на земельні ділянки, що перебувають у користуванні, не стосуються переходу права власності від фізичної особи до держави, а тому до держави не можуть перейти обов`язки попереднього власника за договором оренди, таким чином права орендодавця за спірним договором, у разі конфіскації, не можуть перейти до позивача, отже продати на земельних торгах земельну ділянку буде неможливо (а.с.120-123). 15.05.2024 року представник ТОВ «Розквітне-Агро» надіслав заперечення на відповідь на відзив, зазначив, що конфіскація земельної ділянки, як підстава для розірвання договору оренди не передбачена чинним законодавством, вважає, що позивач хибно тлумачить положення Земельного кодексу України, тому просить відмовити у задоволенні позову (а.с.148-150). Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~За таких обставин, у зв`язку з воєнним станом на території України, з урахуванням думки представника позивача, відзиву на позов відповідача 2, відповіді на відзив позивача, заперечень на відповідь на відзив та неодноразової неявки відповідача [PERSON] у судові засідання, суд доходить до висновку про розгляд справи за відсутності відповідачів, за наявними в матеріалах справи доказами. Врахувавши пояснення позивача під час розгляду справи, неявку до суду відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , який являється іноземцем, громадянином російської федерації (паспорт громадянина російської федерації), на праві власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 5121282900:01:001:0338, площею 13.89 га, розташованої на території Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна (а.с.13-15). Державну реєстрацію права приватної власності на спірні земельні ділянки за [PERSON] здійснено на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого Березівською районною державною адміністрацією 21.11.2006 року (а.с.34-35). Положення статей\~13,\~14 Конституції України\~визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Частиною 5\~ст. 41 Конституції України\~визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Згідно вимогами ст.\~319,\~321\~Цивільного кодексу\~України (далі- ЦК України), кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі\~ст. 80 Земельного Кодексу України\~(далі ЗК України) визначено громадян України та юридичних осіб. З урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм\~ЗК України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2\~ст. 81 ЗК України\~можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Частиною 3\~ст. 81 ЗК України\~передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до\~ст. 125 ЗК України,\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами\~розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями\~Цивільного кодексу України,\~Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~39\~ Закону України «Про міжнародне приватне право», виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ч. 5\~ст. 22 ЗК України,\~набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог\~ст. 130 цього Кодексу, а саме: Іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення (ч. 1\~ст. 130 ЗК України). Згідно ч. 3\~ст. 130 ЗК України, порушення вимог частин першої і другої цієї статті є підставою для визнання правочину, за яким набувається право власності на земельну ділянку, недійсним, а також для конфіскації земельної ділянки. Частиною 4\~ст. 81 ЗК України\~передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно вимог пункту «е» ч. 1 ст.\~ст. 140 ЗК України\~однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку, і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду (ч. 2\~ст. 145 ЗК України\~). Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику (ч. 4\~ст. 145 ЗК України). Оскільки встановлено, що відповідач, будучи іноземним громадянином (російської федерації), протягом року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення не відчужила їх, наявні підстави для їх конфіскації у власність держави. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до\~ст. 348 ЦК України, якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. З огляду на характер спірних правовідносин суд не вбачає невідповідності заходу втручання держави у право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном та порушення принципу пропорційності, які сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Отже, за відсутності добровільного відчуження іноземним громадянином протягом року після набуття права власності та по теперішній час земельної ділянки сільськогосподарського призначення, право власності на неї підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду на користь держави, а сама земельна ділянка продажу на земельних торгах, відповідатиме нормам чинного законодавства. Згідно договору оренди землі від 01.01.2018 року [PERSON] уклав договір оренди щодо спірних земельних ділянок із Товариством з обмеженою відповідальністю «Розквітне-агро» строком на 7 років та\~отримує прибуток\~за використання земельної ділянки на території України (а.с.27-33). Окрім того,\~ст. 31 Закону України «Про оренду землі»\~передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом, поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря, смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у\~статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки, ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Пунктом 7 частиною 2\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення правовідношення. Частиною 2\~ст. 412 ЦК України\~визначено, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом. Приписами абз. б\~ч.1 ст. 141 ЗК України\~передбачено, що підставами для припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених законом. Абзацом в ч.1\~ст. 143 ЗК України\~передбачено, що\~примусове припинення прав\~на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Згідно ч.1,ч.2 ст.145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може належати їй на праві власності,\~ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.\~У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Окрім того, відповідно до ч.1\~ст. 148-1 ЗК України\~до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Враховуючи заявлену представником позивача позовну вимогу про конфіскацію земельної ділянки, що належить на праві приватної власності громадянину російської федерації, та який, у подальшому, підлягає продажу на земельних торгах, права попереднього власника та обов`язки третіх осіб на цю землю, а саме право оренди ТОВ «Розквітне-Агро» не можуть перейти до нового власника земельної ділянки, а тому підлягають припиненню за рішенням суду. Враховуючи, що право приватної власності [PERSON] на спірну земельну ділянку маює бути припинено у примусовому порядку та перейти до земель державної власності, то будь-які правовідносини щодо вказаних ділянок, які виникли між відповідачем та іншими особами, у тому числі і правовідносини, що склалися між [PERSON] та ТОВ «Розквітне-Агро», на підставі договору оренди землі мають бути припинені, шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та, як наслідок, припинення права ТОВ «Розквітне-Агро» на користування вказаними земельними ділянками. Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення. За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги представника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, із відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 11208, 40 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст.\~13,\~14,\~41 Конституції України, ст.\~22,\~81,\~125,\~130,\~140,\~145 ЗК України, ст.\~319,\~321,\~348 ЦК України, ст.\~38,\~39 Закону України «Про міжнародне приватне право»,

Outcome: approved