Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області 27 серпня 2024 року надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 57133 грн. 20 коп., та понесених судових витрат. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 21 лютого 2022 року за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 5573866 про надання споживчого кредиту. Кредит в розмірі 12000 грн. було зараховано на платіжну картку № [NUMBER] . Кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 19-ОД від 5 січня 2022 року, розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Строк кредиту - 360 днів. Дата повернення 16 лютого 2023 року. Процентна ставка в день за користування кредитними коштами - 1,99 %. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором. [PERSON] не повернула своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за Договором. Між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 25 вересня 2023 року було укладено Договір факторингу №25-09/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. [PERSON] станом на 24 вересня 2023 року має заборгованість в сумі 57133 грн. 20 коп., з яких: 12000 грн. сума кредиту, 30805 грн. 20 коп. сума процентів за користування кредитом, а також позивачем нараховано проценти за 60 календарних днів (01.11.2022 - 30.12.2022) в межах строку договору в сумі 14328 грн. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить стягнути вказану суму на користь товариства та понесені судові витрати, в тому числі на правову допомогу. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 757367 від 28 серпня 2024 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.а. 164). Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; відповідачці запропоновано надати відзив на позовну заяву (а.с. 165). Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав повністю (а.с. 170-171). Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом надсилання повістки (а.с. 167), в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи [NUMBER] від 28.02.2017, видане Національним банком України (а.с. 91). Крім того ТОВ «Авентус Україна» видано ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що підтверджується розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.03.2017 № 756 (а.с. 85). Між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 21 лютого 2022 року за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 5573866 (далі Договір) про надання споживчого кредиту (а.с. 24-33). Відповідно до умов Договору сума кредиту складала 12000,00 грн., строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 10 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору; орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк користування - 97968,00 грн. ( п.п. 1.3, .4, 1.5.1,1.8.1). Згідно Додатку до Договору дата останього платежу за договором - 16.02.2023 року (а.с.35). Відповідно до п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Згідно з п. п. 2.4. Договору, кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 Договору. Відповідно до п. 3.1. Договору, нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Відповідно до п. п. 3.4 Договору, розмір процентної ставки, встановлений в п. 1.5 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Для підписання Кредитного договору [PERSON] було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «А198059» (а.с. 34) відповідно до вимог частин 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали Кредитний договір. TOB «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за Договором виконало та надало кредит в сумі 12000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів 21 лютого 2022 року на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується відповідною довідкою АТ «ПУМБ» про перерахування коштів (а.с. 92). Відповідно до картки обліку Договору (розрахунку заборговансоіт) (а.с. 43-72) відповідачка не здійснила жодної оплати на рахунок TOB «Авентус Україна»; за період з 21 лютого 2022 року до 24 вересня 2023 року [PERSON] має заборгованість, яка складається з: 12000 грн. сума кредиту, 30805 грн. 20 коп. сума процентів за користування кредитом, загальна - 42805 грн. 20 коп. (а.с. 43-72). Між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 25 вересня 2023 року було укладено Договір факторингу № 25-09/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило позивачу право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором від 21 лютого 2022 року на суму 42805,20 грн, з яких : 12000 грн. сума кредиту, 30805 грн. 20 коп. сума процентів за користування кредитом, загальна (а.с. 142-150, 74). ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» повідомило відповідачку про відступлення права грошової вимоги за Договором електронним листом на електронну пошту відповідачки (а.с. 153). ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи [NUMBER] від 21.01.2022 №21/112-рк, видане Національним банком України (а.с. 88). Також позивачу видано ліцензію для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, в тому числі і на надання послуг факторингу, що підтверджується Витягом з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензій для здійснення діяльності з надання фінансових послуг(а.с. 77). Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу № 25.09/23-Ф, за цим договором Позивач (Фактор) передає грошові кошти в розпорядження (Клієнта) за плату, згідно Договору, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові своє право грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрах Боржників. Згідно з п. 1.2 Договору Факторингу права Вимоги щодо конкретного боржника переходять до Фактора (Позивача) з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, після чого Фактор (Позивач) стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно його заборгованості. Отже, до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного Договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідачки за Договором. За змістом ст. ст.\~ 526,\~ 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до вимог\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 частини 2\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України\~дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію»\~від 3 вересня 2015 року № 675-VIII (далі Закон № 675-VIII). Відповідно до п. 5, 6, 12 ч. 1\~\~статті 3 Закону № 675-VIII електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно ч. 4, 6, 8, 12\~ статті 11 Закону №\~675-VIII пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12\~цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 цього Закону № 675-VIII \~передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України\~"Про електронні документи та електронний документообіг"\~та\~"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно із частиною третьою статті 1079 ЦК України у договорах факторингу - фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За загальним правилом (ч. 1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~ \~ \~ \~На підтвердження договірних відносин між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] позивачем суду надані: договір про надання споживчого кредиту від 21.02.2022 року, у формі електронного правочину; паспорт споживчого кредиту до даного договору; графік платежів за договором, підтвердження АТ "ПУМБ" про зарахування коштів; карту облікудоговору. Аналізуючи в сукупності надані позивачем докази, суд вважає, що факт підписання Договору про в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора є доведеним, натомість відповідачкою будь-яких доказів на спростування останнього до суду подано не було. \~ \~ \~ \~ТОВ "Авентус Україна" виконало в повному обсязі умови Договору надавши відповідачці обумовлену суму кредиту, проте остання прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 24 вересня 2023 року товариство нарахувало відповідачці заборгованість на загальну суму 42805,20 грн., з якої: 12000,00 грн. сума кредиту, 30805 грн. 20 коп. сума процентів за користування кредитом (а.с.72). Саме таку суму заборгованості ТОВ "Авентус\~Україна" відступило та ТОВ "Фінансова компанія «Фінтраст Україна» за договром факторингу від 25 вересня 2023 року № 25-09/23-Ф, що підтверджено Витягом з реєєстру боржників (а.с.74). Щодо розміру заборгованості суд виходить з такого. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі N 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Згідно ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Крім того, суд зазначає, що за договором факторингу № 25-09/23-Ф від 25 вересня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідачки за Договором на суму 42805,20 грн., з якої: 12000,00 грн. сума кредиту, 30805 грн. 20 коп. сума процентів за користування кредитом, що підтверджується Витягом з реєстру боржників (а.с.72). Таким чином, у ТОВ "Фінансова компанія «Фінтраст Україна» не було жодних підстав нараховувати проценти за Договором після набуття права вимоги до відповідачки. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між нею та ТОВ «Авентус Україна» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 42805 грн. 20 коп., з якої: 12000,00 грн. сума кредиту, 30805 грн. 20 коп. сума процентів за користування кредитом, Щодо вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає наступне: Згідно ч. 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)\~пов`язані з\~витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~ Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.\~ Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., що підтверджено наданою позивачем платіжною інструкцією № 1776 від 8 серпня 2024 року (а.с 162). Оскільки позовні вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1816 грн. 80 коп. (42805,2 х 100% : 57133,20 = 75%; 2422,40 х 75% = 1816,8). Також позивач просить стягнути з відповідачки, понесені ним витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 10000,00 грн. На підтвердження понесених витрат суду надано: копію договору про надання правничої допомоги № 17/07-2024 від 17 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітній М.М. (а.с. 107-109); ордер про надання правничої допомоги (а.с. 161). Враховуючи, що матеріали справи не містять належних доказів понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, відсутні підстави для компенсації відповідачу зазначених витрат.

Outcome: partial