Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

05 серпня 2024 року представник позивача [PERSON] [PERSON] , через систему «Електронний суд», звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що 16 вересня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 51. Після реєстрації шлюбу позивач змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище відповідача « [PERSON] ». Від вищевказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є втрата взаєморозуміння та різні погляди на майбутнє життя. Примирення неможливе, станом на даний час шлюбні відносини остаточно припинені, кожна із сторін має власне окреме особисте життя, спільно не проживають з вересня 2023 року, спільне господарство не ведуть. Шлюб носить лише формальний характер. Примирення не можливе через кардинально протилежні погляди щодо існування інституту сім`ї та тривалий розлад у взаємовідносинах сторін. У зв`язку із викладеним, позивач просить суд, розірвати шлюб між нею [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16 вересня 2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 51. Також, просить суд, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище відповідача « [PERSON] ». Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. Разом з тим, позивач в поданій до суду позовній заяві, просила суд, розглянути дану справу у її відсутності. Також, 05 вересня 2024 року на адресу суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про розгляд даної справи у відсутності сторони позивача. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та, просить суд, їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. Від відповідача 03 жовтня 2024 року на адресу Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла заява, в якій він просить суд розглянути дану справу за його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. По суті справи пояснив, що підстав для примирення він не вбачає, на даний час дійсно шлюб носить формальний характер. Сторони спільно не проживають, спільне господарство не ведуть, подальше збереження шлюбу є неможливим. Тому просить суд позовні вимоги задовольнити. Таким чином, відповідач про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, однак позивачем надано пояснення у справі та відповідачем подано заяву - відзив на позовну заяву, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін у справі. Відповідно до частини другої статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків: Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 16 вересня 2017 року в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 51, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 16 вересня 2017 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а. с. 26). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 16 лютого 2018 року Виконавчим комітетом Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області (а. с. 7). Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до статті 51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з статтями 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (частина перша статті 55 Сімейного кодексу України). Частинами третьою, четвертою статті 56\~Сімейного кодексу\~України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (частина третя статті 109 СК України). Відповідно до статті 112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 114 та абзацу 2 частини третьої статті 115\~СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно із роз`ясненнями постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~11\~від 21\~грудня 2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Cуди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року № 605/434/18 (провадження № 61-3235св19). Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Статтею 113\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, вирішення судом питання про прізвище, яке бажає мати той з подружжя, який змінював його під час державної реєстрації шлюбу, залежить від зазначення відповідних вимог у поданих до суду заяві або позові. Встановивши, що шлюбно-сімейні відносини припинені, шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд доходить висновку про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя, враховуючи правову позицію відповідача, який визнав позов, та наявність на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з частиною першою статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню з державного бюджету 605.60 гривень, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (1211.20 х 0,5 = 605.60 грн.) Понесені позивачем документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у сумі 605.60 гривень відповідно до статті 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved