Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зазначав, що у період з 20.01.2021 по 21.01.2022 він перебував у трудових відносинах з ДП «Сервісно-видавничий центр». Під час перебування позивача у трудових відносинах з ДП «Сервісно-видавничий центр» з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 65 690 грн. 08 коп., що підтверджується довідкою про доходи, яка видана відповідачем від 21.01.2022. Під час звільнення з [PERSON] не було проведено повного розрахунку по заробітній платі, а саме: не виплачена заробітна плата з серпня 2021 по січень 2022 в розмірі 65 690 грн. 08 коп. 08.02.2022 Подільським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з ДП «Сервісно-видавничий центр» вищезазначеної заборгованості. 10.08.2022 Подільським відділом державної виконавчої служби у м. Києві відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню судового наказу від 08.02.2022, виданого Подільським районним судом м. Києва. 07.03.2022 Подільським відділом державної виконавчої служби у м. Києві винесено постанову ВП № [NUMBER] про закінчення виконавчого провадження. 08.03.2023 на рахунок [PERSON] було перераховано 65 690 грн. 08 коп. заборгованості по заробітній платі. Однак, відповідачем не було сплачено суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 6 місяців, що складає 107 477 грн. 58 коп. Посилаючись на вищевикладені обставини, [PERSON] просив стягнути з ДП «Сервісно-видавничий центр» суму середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільнені у розмірі 107 477 грн. 58 коп. та компенсацію за невиплачений грошовий дохід у розмірі 18 846 грн. 49 коп. Відповідно до ухвали судді Подільського районного суду м. Києва від 10.04.2023 було відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ДП «Сервісно-видавничий центр» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від відповідача відзив не надходив. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності дійшов наступного висновку. Судом установлено, що відповідно до наказу ДП «Сервісно-видавничий центр» від 20.01.2021 [PERSON] призначено на посаду головного фахівця Відділу технологій товарно-грошового обігу з 21.01.2021 з посадовим окладом у розмірі 10 710 грн. на місяць (а.с. 5). Відповідно до наказу ДП «Сервісно-видавничий центр» від 21.01.2022 [PERSON] , заступника начальника Відділу технологій товарно-грошового обігу звільнено за угодою сторін (а.с. 6). Таким чином, Подільським районним судом м. Києва у справі встановлено, що [PERSON] перебував з відповідачем у трудових відносинах з 21.01.2021 по 21.01.2022. Відповідно до судового наказу судді Подільського районного суду м. Києва від 08.02.2022 стягнуто з ДП «Сервісно-видавничий центр» на користь [PERSON] заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 65 690 грн. 08 коп. (а.с. 14). На час звільнення [PERSON] була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 65 690 грн. 08 коп., які були сплачені відповідачем 08.03.2023, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 29.03.2023 (а.с. 19). Відповідно до довідки про середньоденну заробітну плату № 60 від 12.08.2022 заробітна плата [PERSON] за листопад 2021 та грудень 2021 складає 773 грн. 22 коп. (а.с. 13). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Ураховуючи те, що виплата нарахованої, але не виплаченої заробітної плати , яка належала позивачу, підприємством була сплачена з порушенням строку, встановленого ст. 116 КЗпП України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що складає 107 477 грн. 58 коп. за період з 20.01.2022 по 08.03.2023. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача компенсацію за невиплачений грошовий дохід у розмірі 18 846 грн. 49 коп. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати регулюється статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159). Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі-Закон) визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно із ст. 3 Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до абз. 1 п. 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) тощо. Відповідно до п. 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. У постанові від 24 квітня 2023 року, справа № 205/8443/19, Верховний Суд зробив такий висновок: «Апеляційний суд також дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату та інші належні до фонду оплати праці виплати у зв`язку з заниженням посадового окладу та непроведенням індексації заробітної плати за період роботи станом на 03 березня 2020 року в розмірі 1 509,87 грн, вказавши, що ці виплати не підлягають стягненню в порядку, визначеному Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", оскільки до відповідача за результатами розгляду цієї справи застосовано спеціальний вид відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. » Таким чином, оскільки позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню, правові підстави для стягнення з відповідача компенсації за невиплачений грошовий дохід у розмірі 18 846 грн. 49 коп. відсутні. Ураховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді сплати судового збору в розмірі 1 263 грн. 25 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial