Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

29.03.2024 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. В обґрунтування позову позивач зазначає, 21.01.2020 Позивач дав в борг відповідачу 50\~000,00 (п`ятдесят тисяч) доларів США, що підтверджується Розпискою, яка посвідчує передання відповідачу відповідної суми коштів та підтверджує укладення договору позики. Первісно відповідач зобов`язався повернути суму позики до 21.01.2021, але 14.01.2021 між позивачем і відповідачем була досягнута згода про продовження строку повернення позики до 21.07.2021, про що зазначено у Розписці. Відповідач, станом на день подання до суду позовної заяви по даній справі 29.03.2024, борг не повернув, чим порушив виконання свого зобов`язання за договором позики. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за договором позики, позивач просить суд стягнути з відповідача суму позики в розмірі 50\~000,00 (П`ятдесят тисяч) доларів США та три проценти річних від простроченої суми позики, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за період прострочення з 22.07.2021 до 29.03.2024 в розмірі 4\~034,62 (чотири тисячі тридцять чотири доларів 62 центів США) доларів США. Також, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати: сплачений судовий збір у розмірі 15\~140,00 грн. 03.04.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочате підготовче провадження та призначене підготовче судове засідання 01.07.2024. 01.07.2024 року відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Заяв щодо відкладення судового засідання чи про наявність поважних причин неявки у судове засідання, від відповідача до суду не надходило. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В порядку підготовчого провадження судом були вивчені матеріали справи, зокрема, суд оглянув оригінал Розписки, неповернення суми позика за якою є підставою позову по даній справі, судом з`ясовані всі фактичні обставини справи, які підлягають з`ясуванню під час судового розгляду, з`ясовано обсяг доказів, якими сторони будуть доводити обґрунтованість заявлених вимог та поданих заперечень та порядок їх дослідження. 01.07.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 10 жовтня 2024 року на 10 год. 45 хв. 10.10.2024 року відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Заяв щодо відкладення судового засідання чи про наявність поважних причин неявки у судове засідання, від відповідача до суду не надходило. 10.10.2024 року представник позивача через канцелярію суду подав заяву, у якій просив здійснювати розгляд справи без участі сторін. Згідно ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику)учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5\~ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити із таких підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до частин 1 та 2\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з дослідженої судом Розписки, позивач передав відповідачу 50\~000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути вказану суму коштів до 21.07.2021. Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики, і, відповідно до укладеного договору позики позивач (Позикодавець за договором) передав відповідачу (Позичальник за договором) 50\~000,00 доларів США, а відповідач зобов`язаний повернути позивачу позику у строк, встановлений договором до 21.07.2021. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 3 ст. 1049 Цивільного України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18). На підставі наявності у позивача оригіналу боргового документа - Розписки та відсутності у матеріалах справи будь-яких доказів повернення відповідачем позивачу повністю або частково суми позики, суд приходить до висновку, що відповідач не повернув позивачу суму позики, і тим самим, допустив порушення зобов`язання за договором позики. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, станом на день судового розгляду, борг не повернув, чим порушив виконання свого зобов`язання за договором позики. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Щодо стягнення боргу в іноземній валюті суд зазначає наступне. Суд зазначає, що заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу № 373/2054/16-ц, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Так, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у Постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц: "…Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.". Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за борговою розпискою у розмірі 50\~000,00 (П`ятдесят тисяч) доларів США підлягає задоволенню. Щодо стягнення трьох процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України в іноземній валюті суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у Постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц: "Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).". Враховуючи викладене, суд зазначає, що нарахування та стягнення трьох процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України може буте здійснено в іноземній валюті. Судом перевірено правильність розрахунку трьох процентів річних, що міститься в Додатку до позовної заяви. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за період прострочення з 22.07.2021 до 29.03.2024, в розмірі 4\~034\~доларів 62\~центів США підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 15 140,00 грн.

Outcome: approved