Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

У вересні 2024 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє його представник адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позову посилався на те, що він з 03.10.2005 року по 21.02.2006 року, та з 07.03.2006 року по 06.09.2023 року перебував у трудових відносинах з ВАТ «Кривбасзалізрудком», ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником яких є відповідач. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці та недосконалістю технологічних процесів, позивачем отримано наступні хронічні професійні захворювання: Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м?язово-тонічним та больовим синдромами; ХОЗЛ ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз. Легенева недостатність другого ступеня; супутній діагноз: «хронічна цервікалгія». Довідкою МСЕК від 22.08.2024 року позивачу первинно безстроково встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60% та 3 групу інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком чого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 426\~000,00 грн. Ухвалою суду від 19 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та надав його до суду через систему «Електронний суд» з клопотанням про продовження строку на подання відзиву на позов. У відзиві представник відповідача зазначив, що заперечує проти задоволення позову у повному обсязі. Так, в липні 2024 року сторони дійшли згоди про відшкодування моральної шкоди позивачеві в порядку, передбаченому Колективним договором роботодавця. Така згода між сторонами була оформлена письмово. Також було здійснено розрахунок моральної шкоди, завданої позивачу. Так, сума, що підлягає виплаті позивачеві склала 90525,00 грн. 04.10.2024 року вказана сума була виплачена останньому у повному обсязі на реквізити, вказані позивачем у заяві. На підтвердження вказаного відповідач надав до суду копії платіжних інструкцій про перерахування коштів на відшкодування моральної шкоди, а також військового збору з відшкодування моральної шкоди та податку з доходів фізичних осіб з відшкодування моральної шкоди. Також відповідач зазначив, що позивачу необхідно було сплатити судовий збір при подачі позову до суду. На підставі викладеного, просив суд проводити розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, відмовити в задоволенні позовних вимог та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що позивач 12.07.2024 року надав відповідачу заяву про виплату моральної шкоди згідно встановленого колективним договором порядку, однак в подальшому [PERSON] не звернувся до відповідача та не надав довідку про втрату професійної працездатності для оптимального вирішення спору, а тому АТ «Кривбазалізрудком» не здійснив відшкодування в досудовому порядку. Відповідач, отримавши позовну заяву з додатками дізнався про ступінь втрати позивачем професійної працездатності та самостійно здійснив розрахунок розміру компенсації, перерахувавши кошти в сумі 90525,00 грн на поточний рахунок позивача. Бланк підписаної заяви не містив істотних умов спору, зокрема розміру відшкодування спричиненої шкоди, строків здійснення такого відшкодування, вказівка на наявність хронічних професійних захворювань. Окрім того, на момент написання даної заяви у позивача ще не виникло право на відшкодування моральної шкоди. Вказана сума грошових коштів в розмірі 90525,00 грн була повернута [PERSON] на рахунок відповідача АТ «Кривбасзалізрудком», що свідчить про неприйняття позивачем умов вирішення спору, які запропоновано відповідачем. На підтвердження вказаного надав до суду копію квитанції про переказ коштів. Окрім того, позивач звільнився з підприємства відповідача в 2023 році, а зміни до колективного договору були прийняті 01.07.2024 року. Жодних підтверджень про ознайомлення позивача з вказаними змінами позивачем не надано. Отже, спір між сторонами в позасудовому порядку врегульований не був. Просив суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Щодо заявленого відповідачем клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. Згідно з ч.ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Відповідно до ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. За змістом ч.ч. 1,2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Крім того, слід зазначити, що спрощене провадження, з викликом і без виклику, спрямоване на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження не є провадженням, в якому розглядаються безспірні вимоги. Сторони у даній справі не були позбавлені можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, надавати суду свої докази на спростування взаємних вимог та заперечень у строки визначені судом або законом, та в повній мірі користується правами, передбаченими ЦПК України. Предмет спору, характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Як зазначено, зокрема, в ухвалі Великої Палати Верховного суду від 14.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18), бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. Зважаючи на відсутність необхідності виклику сторін для надання пояснень, з огляду на характер спірних правовідносин, підстави для задоволення клопотання про розгляд справи з викликом сторін відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» (до перейменування ВАТ «Кривбасзалізрудком», ПАТ «Кривбасзалізрудком»), а саме: з 03.10.2005 року по 21.02.2006 рік підземним учнем прохідника дільниці №9 шахти ім. Родіна; з 07.03.2006 року по 06.04.2009 рік підземним прохідником на дільниці ГКР №10 проходки шахти ім. Родіна, з повним робочим днем у підземних умовах; з 06.04.2009 року по 18.01.2016 рік прохідником на дільниці ГКР №26 проходки шахти ім. Родіна, з повним робочим днем у підземних умовах; з 18.01.2016 року по 06.09.2023 рік прохідником дільниці ГКР №1 проходки шахти ім. Леніна (після перейменування «Тернівська») шахтобудівельного управління, з повним робочим днем у підземних умовах. 06.09.2023 року був звільнений за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно зі ст. 38 КЗпП України. Вказане підтверджується копією Трудової книжки. (а.с. 19-25) Відповідно до копії Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 22.04.2024 року (форми П-4) (далі Акт), [PERSON] було встановлено діагноз: Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м?язово-тонічним та больовим синдромами; ХОЗЛ ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз. ЛН ІІ ступеня. Супутній діагноз: хронічна цервікалгія. (а.с. 10-17) В пункту 17 Акта вказано, що хронічне професійне захворювання (отруєння) у позивача виникло за таких обставин: Працюючи прохідником у шахтобудівельному управлінні BAT «Кривбасзалізрудком», ПАТ «Кривбасзалізрудком» та АТ «Кривбасзалізрудком» у період з 07.03.2006 по 06.09.2023. [PERSON] в підземних умовах шахти виконував весь комплекс робіт з проходки гірничих виробок різної конфігурації. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, що перешкоджає їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив аерозолів фіброгенної дії, що перевищували нормативні показники. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 13.03.2024 №11/251 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також є професійний маршрут: - 03.10.2005 по 21.02.2006 - підземний учень прохідника шахти «Родіна» відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат». У п. 18 Акта зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання стали: важкість праці, пил переважно фібро генної дії. В Окремій думці членів комісії з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у [PERSON] зазначено, що виникнення професійних захворювань у [PERSON] є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом, в результаті чого на робочому місці параметри шкідливих факторів перевищували гранично-допустимий рівень. Жодних заяв про відмову від дорученої роботи у зв?язку з небезпекою для здоров?я, або розірвання трудового договору за власним бажанням у зв?язку з невиконанням підприємством законодавства про охорону праці від [PERSON] не надходило. Тому відповідальність за виникнення професійного захворювання у [PERSON] лежить безпосередньо на ньому самому. (а.с. 15-17) Довідкою МСЕК серії 12 ААА №130197 від 22.08.2024 року [PERSON] первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60% (30% по радикулопатії, 30% по ХОЗЛ) з 05.08.2024 року безстроково. (а.с. 8) Довідкою МСЕК серії 12ААГ №573844 від 22.08.2024 року [PERSON] внаслідок професійного захворювання встановлено третю групу інвалідності з 05.08.2024 року безстроково. (а.с. 9) Крім того, встановлений діагноз хронічного професійного захворювання позивача підтверджується також Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 13.03.2024 року №11/251. (а.с. 18) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання виражається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди у зв`язку з втратою останнім працездатності, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Окрім того, наявний причинний зв`язок між виникненням професійних захворювань у [PERSON] та діями відповідача. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача під час його роботи саме на підприємстві відповідача, що підтверджується копією Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 22.04.2024 року (форми П-4), що міститься в матеріалах справи (а.с. 10-17). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по\~відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Так, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Отриманим професійним захворюванням позивачу була заподіяна моральна шкода, так як\~порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки він постійно відчуває стійкий біль та інші негативні наслідки. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає що матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу моральної шкоди в результаті ушкодження здоров`я. Також суд, дослідивши матеріали справи, погоджується з доводами представника позивача про те, що спір, який виник між сторонами, у позасудовому порядку врегульований не був, оскільки надана [PERSON] відповідачу заява-клопотання від 12.07.2024 року не містить всіх істотних умов, що свідчили б про таке врегулювання спору та на момент написання даної заяви у позивача ще не виникло право на відшкодування моральної шкоди. Також сума грошових коштів в розмірі 90525,00 грн була повернута позивачем на рахунок відповідача АТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується копією платіжної інструкції та свідчить про неприйняття позивачем умов вирішення спору, які запропоновано відповідачем. Також позивач звільнився з підприємства відповідача в 2023 році, а зміни до колективного договору були прийняті 01.07.2024 року. Жодних підтверджень про ознайомлення позивача з вказаними змінами позивачем не надано. За таких обставин суд вбачає, що АТ «Кривбасзалізрудком» повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу [PERSON] моральну шкоду, спричинену професійним захворюванням. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, де виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 60% та третьої групи інвалідності, встановлених безстроково, періоду роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці 17 років 06 місяців, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності їй спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 300 000,00 грн, без врахування податку з доходу фізичних осіб. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Стосовно питання про судові витрати суд зазначає, що позивача згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 3000,00 грн.

Outcome: partial