Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» про стягнення страхового відшкодування, моральної та матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньої транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.02.2023 о 21 год. 50 хв [PERSON] , керуючи автомобілем «BMW A3» д.н.з. [NUMBER] , який належить йому на праві власності, рухаючись по вул. Кільцева дорога, 18 м. Києві, перехрестя вул. Трублаїні, був не уважним, не врахував дорожньої обстановки та не слідкував за її зміною, не обрав безпечної швидкості, та здійснив наїзд на 15 м колесовідбивної стрічки, 15 стовпчиків і здійснив зіткнення із транспортним засобом «Renault Megane» д.н.з. [NUMBER] . При ДТП транспортний засіб «Renault Megane» д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, що спричинило пошкодження транспортного засобу. 11.02.2023 о 22 год. 46 хв., було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 374191, в якому було повідомлено [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинене. Після розгляду матеріалів, які надійшли з УПП в м. Києві ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності до Святошинського районного суду м. Києва, постановою Святошинського районного суду м. Києва від 31.03.2023 по справі № 759/4544/23 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант№ за полісом № 212494357 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв`язку із чим, потерпілим від ДТП, зокрема колишнім власником транспортного засобу - ПП «ВІК СОЛЮШЕН», 20.02.2023 було подане повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду Генеральному директору ТДВ СК «Альфа-гарант» Соніній Т.В . Вказане повідомлення було прийняте ТДВ СК «Альфа-гарант» із присвоєнням номера страхової справи № ЦВ/23/2023. Потерпілим внаслідок ДТП (станом на дату його вчинення) було ПП «ВІК Солющен», яке на той час було власником пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу «Renault Megane» д.н.з. [NUMBER] . Проте, як повідомив представник позивача у своїй заяві «щодо необхідності виплати страхового відшкодування за раніше поданою заявою», надісланий на адресу ТДВ «СК «Альфа-гарант» 09.11.2023 за вих. № 09-11: згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу №VIKS-239584 від 06.11.2023 відбулося правонаступництво від ПП «ВІК СОЛЮШЕН», як колишнього власника ушкодженого внаслідок ДТП автомобіля, до [PERSON] - нового власника пошкодженого автомобіля «Renault Megane» д.н.з. [NUMBER] . Крім того, 06.11.2023 між ПП «ВІК СОЛЮШЕН» та [PERSON] був укладений договір про відступлення прав вимоги, яким підтверджується набуття [PERSON] права стягувача за наслідками вчиненої 11.02.2023 [PERSON] ДТП. Таким чином, оскільки, станом на дату укладення вище вказаного договору купівлі-продажу автомобіля та набуття [PERSON] право власності на нього, страхове відшкодування на користь потерпілої сторони виплачене не було, а пошкоджений автомобіль не було відремонтовано, позивач вважає, що до нього в порядку сингулярного правонаступництва перейшли усі права потерпілої сторони, тому просить суд стягнути на його користь з відповідача страхове відшкодування у розмірі 312501,66 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., а також судові витрати, що складають: 3175,02 грн. - судового збору та 3000,00 грн. на проведення експертизи. Ухвалою від 23.02.2024 справу прийнято до провадження судді Новака Р.В. за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче судове засідання. 02.05.2024 представником відповідача ТДВ СК «Альфа-гарант» - Шпак М.В. до суду було подано відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки, вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими. Зокрема зазначено. Що під час звернення ПП «ВІК СОЛЮШЕН» з заявою про виплату страхового відшкодування не було надано засвідчені належним чином копії документів відповідно до ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому відповідач був позбавлений можливості здійснити таку виплату на користь ПП «ВІК СОЛЮШЕН». Стосовно поданих позивачем документів, представник відповідача зазначала, що 03.01.2024 відповідач отримав заяву про страхове відшкодування, подану позивачем і відповідно до законодавства має 90 днів на прийняття рішення про виплату страхового відшкодування (тобто до 03.04.2024). Натомість позивачем до закінчення відповідного строку, подано позовну заяву до суду (14.02.2024) з передчасними вимогами, оскільки відповідачем на даний момент не було порушено прав та законних інтересів позивача. Стосовно звіту про визначення вартості матеріального збитку наданого позивачем, представник відповідача зазначала, що ринкову вартість автомобіля було прораховано помилково, оскільки даний транспортний засіб був ввезений на територію України та на момент ДТП не був поставлений на облік, перебував на іноземних номерах та мав технічний паспорт Євросоюзу, а тому його ринкова вартість становить 3200 євро (дана ціна вказана при ввезенні даного майна на територію України, а також саме від цієї суми рахувались всі податки та митні платежі). Вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що він зазнав ушкоджень здоров`я внаслідок ДТП, яка мала місце 11.02.2023 у м. Києві по вул. Кільцева дорога, 18. Ухвалою від 18.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 25.07.2024 представником позивача - адвокатом Числовською І.В. до суду було подано письмові пояснення по справі. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 10.10.2024 представником позивача - адвокатом Числовською І.В. до суду було подано клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. За таких обставин суд визнав можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за наявності заперечень відповідача викладених у відзиві, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов таких висновків. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відносини, що склалися між сторонами у зв`язку з виплатою страхового відшкодування за полісом № 212494357 врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, відповідно до положень п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних якщо норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Так, матеріалами справи встановлено, що 11.02.2023 о 21 год. 50 хв [PERSON] , керуючи автомобілем «BMW A3» д.н.з. [NUMBER] , який належить йому на праві власності, рухаючись по вул. Кільцева дорога, 18 м. Києві, перехрестя вул. Трублаїні, був не уважним, не врахував дорожньої обстановки та не слідкував за її зміною, не обрав безпечної швидкості, та здійснив наїзд на 15 м колесовідбивної стрічки, 15 стовпчиків і здійснив зіткнення із транспортним засобом «Renault Megane» д.н.з. [NUMBER] . При ДТП транспортний засіб «Renault Megane» д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, що спричинило пошкодження транспортного засобу. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 31.03.2023 по справі № 759/4544/23 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом № 212494357 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 20.02.2023 Кіщук М.О. в інтересах ПП «ВІК СОЛЮШЕН» (власник пошкодженого автомобіля «Renault Megane» д.н.з. [NUMBER] ) звернувся до ТДВ СК «Альфа-гарант» з повідомленням про ДТП. Відповідно до п. 34.4. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. На виконання вимог п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 27.02.2023 представником ТДВ СК «Альфа-Гарант» було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу «Renault Megane» д.н.з. [NUMBER] , про що складено відповідний акт огляду транспортного засобу, який було підписано без зауважень. У зв`язку з тим, що представником ПП «ВІК СОЛЮШЕН» - Кіщуком М.О. разом з повідомленням про ДТП не було надано засвідчені належним чином копії документів відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач листом від 15.08.2023 вих. 12/3627 просив ПП «ВІК СОЛЮШЕН» надати до ТДВ СК «Альфа-Гарант» заповнений бланк Заяви ЦВ на страхове відшкодування та вказані в листі документи завірені належним чином, а саме - «мокрою» печаткою підприємства, задля виплати страхового відшкодування. А також зазначив, що виплата буде заблокована до моменту отримання необхідних документів. 06.11.2023 між ПП «ВІК СОЛЮШЕН» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №VIKS-239584/2023 відповідно до якого ПП «ВІК СОЛЮШЕН» (продавець) продав транспортний засіб «Renault Megane», 2014 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] - [PERSON] (покумець) за домовленістю сторін за 171800,00 грн. Крім того, 06.11.2023 між ПП «ВІК СОЛЮШЕН» та [PERSON] був укладений договір про відступлення прав вимоги, яким підтверджується набуття [PERSON] права стягувача за наслідками вчиненої 11.02.2023 [PERSON] ДТП. 10.11.2023 ТДВ СК «Альфа-гарант» отримав заяву щодо необхідності виплати страхового відшкодування вих. № 09-11/01, подану адвокатом Числовською І.В., відповідно до якої остання повідомила про те, що згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу №VIKS-239584 від 06.11.2023 новим власником транспортного засобу «Renault Megane» д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] , а тому на його користь підлягає виплата страхового відшкодування. Листом від 11.12.2023 вих. 12/5869 ТДВ СК «Альфа-гарант» повідомило представника позивача про необхідність надання належним чином оформлених копій документів для подальшого прийняття рішення страховиком. 26.12.2023 позивачем до відповідача було подано заяву щодо необхідності виплати страхового відшкодування за раніше поданою заявою, яка була отримана ТДВ СК «Альфа-гарант» 03.01.2024 вих. № 12/206. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). На підтвердження факту настання страхового випадку позивачем було надано у якості доказу повідомлення про ДТП від 20.02.2023 ПП «ВІК СОЛЮШЕН» заяву від 02.12.2021 про розірвання депозитних договорів та повернення вкладів з процентами (а.с. 12). Разом з тим, матеріали справи не містять заяви ПП «ВІК СОЛЮШЕН» (власник транспортного засобу на момент вчинення ДТП) про виплату страхового відшкодування чи відмови відповідача щодо виплати страхового відшкодування. Тому, доводи позивача, що попередній власник ПП «ВІК СОЛЮШЕН» звертався до ТДВ СК «Альфа-гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування, але такі вимоги були проігноровані страховиком, суд відхиляє як безпідставні та недоведені. Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. При цьому, з матеріалів відзиву вбачається, що 03.01.2024 вих. № 12/206 відповідач отримав заяву про страхове відшкодування, подану [PERSON] 26.12.2023. Разом з тим, до закінчення відповідного строку, встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для прийняття рішення спраховиком про виплату страхового відшкодування або відмову у такій виплаті, позивачем було подано позовну заяву до суду, а саме 14.02.2024. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16(пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19. Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких гуртуються позовні вимоги. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Оскільки позивачем не надано належних доказів відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування відповідно до поданої 26.12.2023 заяви, суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє будь-яке не визнане або оспорюване право та охоронюваний законом інтерес. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги є передчасними, необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд залишає всі понесені судові витрати за позивачем. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed