Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

13.09.2024 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 06.02.2008 розірвано. За час перебування у шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Так, на даний час їхній син [PERSON] є повнолітнім та навчається на денній формі навчання в Західноукраїнському національному університеті у м. Тернопіль, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги, оскільки не має змоги працювати та себе забезпечувати. Водночас відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований та одержує заробітну плату, відтак на думку позивача має змогу утримувати спільного сина. Враховуючи вищевикладене, позивач просить позов задовольнити та стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення з 01.09.2024 і до досягнення ним 23 го віку. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.09.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснила, що вона змінила прізвище на « [PERSON] », після реєстрації шлюбу із [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судовому засідання визнав позов та не заперечив з приводу його задоволення. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 19.05.2006 Буцнівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєструвала шлюбу із [PERSON] , у зв`язку із чим змінила прізвище на « [PERSON] », внаслідок реєстрації шлюбу. Відповідно до довідки № 241 від 13.08.2024 виданої Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] проживає за адресою: с. Буцнів Тернопільського району Тернопільської області та до складу її сім`ї входить з поміж інших син [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] навчається у Західноукраїнському національному університеті за спеціальністю 174 «Автоматизація, комп`ютерно-інтегровані технології та робототехніка», освітній ступінь бакалавр, на першому курсі, денної форми навчання, період навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027, що підтверджується довідкою № 1013 від 15.08.2024 виданою Західноукраїнським національним університетом Міністерством освіти і науки України. Судом встановлено, що син сторін [PERSON] , [INFO] , досягнув повноліття, однак продовжує навчатись на денній формі навчання, відтак самостійно заробляти на життя не має можливості. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до положень ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15.05.2006 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до роз`яснень викладених у п. п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] ,\~ [INFO] є повнолітнім, однак продовжує навчатись в Західноукраїнському національному університеті на денній формі навчання, при цьому самостійно заробляти на життя не має можливості, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач визнав позов, й в суду відсутні підстави сумніватися в достовірності визнаних відповідачем обставин й в добровільності їх визнання, а тому приймаючи до уваги інтереси [PERSON] та забезпечення його гармонійного розвитку, в тому числі забезпечення його права на одержання освітніх послуг, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, шляхом стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 13.09.2024 і до завершення [PERSON] навчання, але не довше як до досягнення 23 річного віку. Суд зауважує, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Приймаючи до уваги, що позивач звільнена від сплати судових витрат при звернені до суду з позовом про стягнення аліментів, при цьому відповідач [PERSON] визнав позов в повному обсязі до початку розгляду справи по суті, з останнього в дохід держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у сумі 605,60 грн.

Outcome: approved