Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно, в обґрунтування зазначивши наступне. Він, [PERSON] , [INFO] , проживав зі своєю дружиною [PERSON] , [INFO] , з 1986 року однією сім`єю, але шлюб не реєстрували. Разом вони прожили щасливих 35 років. Весь цей час вони проживали разом, вели спільне господарство та були пов`язані побутом, відпочивали, мали спільний бюджет, тобто проживали повноцінною сім`єю. До 1992 року з ними проживав батько дружини - [PERSON] , за яким вони разом доглядали. Спільних дітей з [PERSON] у них немає. Весь цей час їх відносини мали шлюбний характер. Проте, неочікувано, у дружини виникли проблеми зі здоров`ям, а коли вона потрапила в лікарню, додатково захворіла ще на коронавірусну інфекцію COVID-19. Декілька місяців вони боролися за її життя, проте нічого не допомогло і [INFO] [PERSON] померла. Під час їх шлюбних відносин вони з дружиною з 1988 року до 2011 року проживали у квартирі за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою він зареєстрований і по теперішній час. Дружина була зареєстрована за даною адресою до 27.10.2015. У 2011 році вони за спільні кошти придбали будинок за адресою: [ADDRESS] (договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладений 06.07.2011 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 3). Їх спільне нерухоме майно зареєстроване на його дружині, [PERSON] . Він був старший за віком, має важкі хронічні хвороби, інвалідність, а тому був впевнений, що піде з життя раніше ніж вона. Тепер після смерті дружини йому необхідно звертатися до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Так як державна реєстрація шлюбу між ним та [PERSON] не здійснена, тому режим права спільної власності подружжя, до нього не застосовується. Проте, майно набуте ним під час фактичного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу і належить йому на праві спільної сумісної власності, а тому він вимушений звернутися із даною позовною заявою до суду. В той же час, сестра його дружини [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса Марченко Н.М. та намагається оформити на себе в порядку спадкування квартиру [ADDRESS] , та будинок [ADDRESS] , які ними з дружиною були спільно набуті за час проживання однією сім`єю. Вважає, що такими діями [PERSON] намагається позбавити його законного права на нерухоме майно в порядку спадкування після смерті його дружини [PERSON] . Враховуючи той факт, що він як спадкоємець за законом має намір претендувати на спадщину, що залишилася після смерті дружини [PERSON] , для доведення цього факту він змушений звернутись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Також зазначає про те, що враховуючи вказаний період факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і те, що будинок за адресою: [ADDRESS] , був придбаний та оформлений на ім`я дружини в 2011 році, а отже набутий ними за час спільного проживання, тому він належить їм на праві спільної сумісної власності відповідно до вимог ст. 74 СК України. Відповідно до вищевказаного вважає, що має право на визнання за ним права власності на 1/2 частину будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить йому на праві спільної сумісної власності. А також, відповідно до визначеного законодавства він має право на визнання за ним права власності на 1/2 частину будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить йому як спадкоємцю за законом після смерті дружини [PERSON] . Що стосується квартири за адресою: [ADDRESS] , зазначав наступне. З 1988 року до 2011 року (у 2011 році вони переїхали до будинку, який придбали), вони проживали в квартирі за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою він зареєстрований з 1991 року і по теперішній час. Ця квартира була подарована дружині [PERSON] її батьком [PERSON] в 1992 році, що підтверджується договором дарування від 06.08.1992, який зареєстрований в реєстрі за № 1-6502. Оскільки вони з дружиною з 1986 року проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство, бюджет, спільний побут, він працював і всі зароблені кошти витрачав на їх сім`ю, в тому числі на ремонтні роботи в квартирі, придбання різних речей для користування в квартирі, тому вважає, що має право на визнання за ним права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті дружини [PERSON] . У зв`язку з цим, просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] , проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік, без реєстрації шлюбу в період часу з 01 січня 2004 року до 10 листопада 2021 року. Визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить йому на праві спільної сумісної власності набутого за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить йому на праві спадкування, після смерті [PERSON] , набутого за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належить йому на праві спадкування, після смерті [PERSON] . В подальшому, позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду із заявою про уточнення та доповнення предмету позову, у якій зазначив про те, що у 1986 році він познайомився з [PERSON] , [INFO] . Згодом, а саме з 02.11.1986 року, їх відносини стали носити характер подружніх. Перші декілька років з часу створення сім`ї вони разом почали проживати у с. Ладижинка, де він працював. Після того, як він змінив місце роботи, вони почали проживати разом за адресою: [ADDRESS] , а саме з січня 1988 року по липень 2011 року. У 2011 році вони за спільні кошти придбали будинок за адресою: [ADDRESS] . Спочатку вони дали завдаток продавцю [PERSON] в сумі 1000 доларів США, що підтверджується розпискою від 26.04.2011, згідно якої він, [PERSON] , передав 1000 доларів США [PERSON] , а останній зобов`язався продати житловий будинок за адресою: [ADDRESS] до 10.06.2011 йому, [PERSON] . В подальшому, згідно розписки від 06.07.2011 [PERSON] передала [PERSON] решту суми оплати за вказаний будинок, а саме 57500 доларів США. 06.07.2011 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 3. Право власності на цей будинок та квартиру зареєстровано на [PERSON] . До 10.11.2021 вони з [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом, разом відпочивали, мали спільний бюджет, тобто проживали повноцінною сім`єю. Таким чином, по факту укладення 06 липня 2011 року договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 30, вказаний житловий будинок став об`єктом спільної сумісної власності подружжя та він має право на 1/2 ідеальну частку права власності на нього, як придбаного в шлюбі. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті, маючи намір подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, він звернувся до нотаріуса із відповідною заявою. Тоді ж, сестра його померлої дружини, відповідач по справі, також виявила бажання прийняти спадщину після [PERSON] . Оскільки державна реєстрація шлюбу між ним та [PERSON] не зареєстрована, він погодився на усну пропозицію сестри його дружини, відповідача у цій справі, на те, що вони оформлять спадок так, як бажала його покійна дружина. Після цього, також нотаріус йому порадив звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та він звернувся до адвоката, яка склала заяву та подала її до суду від його імені. Вказана справа неодноразово відкладалася через ряд причин, в тому числі через ненадання на запит суду спадкової справи відкритої приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Імбері Я.С., у зв`язку із виїздом останньої до Польщі та припиненням своєї діяльності, а нотаріальні органи вирішують кому із нотаріусів передати спадкову. Разом з тим, 24.04.2023 коли до нього приїхала сестра покійної дружини, яка була в м. Умань на гробках та показала ухвалу Уманського міськрайонного суду у справі № 705/164/22, що була датована ще 24 лютого 2023 року, якою його заяву залишено без розгляду, у зв`язку з тим, що інший спадкоємець - сестра покійної дружини про це клопотала перед судом. Сестра покійної дружини - відповідач по справі йому при цьому повідомила, що він має їй передати всі документи на спадкове майно та вона буде оформляти спадщину на себе, а йому нічого вже не бажає залишити. У зв`язку з отриманою інформацією, він зв`язався з адвокатом, яка перебувала на лікуванні. Коли він отримав копію вищевказаної ухвали, то не зразу зрозумів, що потрібно було звернутися до суду з позовом, а не із заявою про встановлення факту. Оскільки не мав достатньої правової кваліфікації, надіявся на адвоката, втратив час. Так, 02 травня 2023 року син сестри покійної дружини [PERSON] уже прийшов до нього разом зі спеціалістами, як він сказав з БТІ, тоді він зрозумів, що відповідач намагається дійсно без нього оформити спадщину на все майно, в тому числі і на його 1/2 ідеальну частку в майні подружжя. Також він довідався, що адвокат подавала нову заяву 02.05.2023, а не позовну заяву без його відома, яку потім також без його відома відкликала після розподілу справи в суді. У зв`язку з такими діями адвоката, він може втратити усе майно, оскільки відповідач може оформити право на все спадкове майно, яке в подальшому відчужити, а його виселити на двір. Враховуючи той факт, що він має намір претендувати на спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] , як спадкоємець за законом, тобто як особа, яка проживала на момент відкриття спадщини зі спадкоємцем більше ніж 5 років, він вимушений звертатися до суду з відповідною заявою. Відтак, для реалізації свого права на прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] , зокрема, квартири та житлового будинку, йому необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не менше як п`ять років. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Відповідно до вимог чинного законодавства, у наслідок визнання судом факту проживання однією сім`єю як чоловік та дружина, його, [PERSON] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , та з огляду на те, що він спільно проживав на момент смерті зі своєю покійною дружиною, вважатиметься, що він прийняв спадщину та буде можливість у врегулюванні судовому чи позасудовому, питань спадкування з відповідачем. Разом з тим, через професійну некомпетентність його представника, якою спочатку подавалася заява про встановлення факту, що має юридичне значення, потім, без погодження з ним, знову така ж заява, і зрештою було подано дві позовні заяви одночасно, як представником первісним, так і новим. У зв`язку із зазначеним, він вимушений був забрати одну із позовних заяв. Однак, було бездарно пропущено дорогоцінний час, в тому числі час, який встановлений спадкоємцям для оформлення спадкових прав, а тому він уже постраждав від непрофесійності адвоката та розуміє, що можуть бути вчинені нотаріальні дії до закінчення судового розгляду справи на користь відповідача, у виді оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину, а потім - відповідно відчужений об`єкт нерухомості - житловий будинок, що зрештою призведе до неможливості ефективного та своєчасного поновлення його у його правах спільного сумісного власника за ст. 74 СУК України. Разом з тим зазначає, що нотаріусу було відомо про наявність спору між ним та сестрою покійної, але він для надійності, звернувся до суду із заявою про забезпечення позову і в той же день, із інформаційної довідки довідався, що вже спірним майном відповідач «розпорядилася», уклавши договір дарування 22.05.2023, посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М., та штучно оформила спірне майно, в тому числі належну йому 1/2 частку в житловому будинку по [ADDRESS] , на свого сина [PERSON] , при чому таке штучне фіктивне дарування відбулося в той же день, коли відповідач отримала свідоцтво про спадкування на, в тому числі 1/2 ідеальну частку в спільному сумісному майні подружжя його і його колишньої, нині покійної цивільної дружини, в понеділок 22 травня 2023 року, а отже вже після подання ним вказаного позову і саме з метою перешкодити йому у захисті його прав. Наступного дня до нього додому в спірний житловий будинок по [ADDRESS] , прибув [PERSON] та вимагав у нього терміново віддати ключі від хвіртки та від житлового будинку, запропонувавши йому угоду про те, що він має відкликати свій позов, а він взамін, йому дозволить проживати у його ж будинку, а якщо він не погодиться, то будинок [ADDRESS] раз змінить власника та він все одно не буде тут жити. Будучи на нерівних відносинах з [PERSON] , так як і фізичні сили очевидно були нерівні, і має реальні побоювання залишитися на вулиці, він погодився та віддав ключі від свого ж житлового будинку [PERSON] . У зв`язку з тим, що у період перебування справи у суді, йому стало відомо про вищевказаний договір дарування, який він вважає фіктивним, згідно із вимогами законодавства, виникла необхідність в уточненні позовних вимог. Крім того, у відповідності до положень ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України про те, що з переходом права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду, до нового власника переходить на відповідних підставах і земельна ділянка чи її частина, а також враховуючи, що під житловим будинком по [ADDRESS] у власності його колишньої цивільної дружини перебувала земельна ділянка з кадастровим номером 7110800000:05:005:0618 розміром 0,0824 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка), вимушений подавати і позовну вимогу про визнання за ним права власності на 1/2 ідеальну частку вищевказаної земельної ділянки та визнання договору дарування такої недійсним. Просить суд його позовні вимоги вважати у наступній редакції. Встановити факт спільного сумісного проживання як чоловік та дружина [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] , однією сім`єю, без реєстрації шлюбу у період часу з 1988 року до [INFO] за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 22 травня 2023 року, що видане приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М. на ім`я [PERSON] . Визнати недійсним договір дарування житлового будинку по [ADDRESS] від 22 травня 2023 року, що посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М., що укладений між [PERSON] - дарувальником та її сином [PERSON] - обдарованим, та привести сторони в попередній стан. Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 7110800000:05:005:0618 розміром 0,0824 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка) по [ADDRESS] від 22 травня 2023 року, що посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М., що укладений між [PERSON] - дарувальником та її сином [PERSON] - обдарованим та привести сторони в попередній стан. Витребувати з чужого незаконного володіння - володіння [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] та земельної ділянки з кадастровим номером 7110800000:05:005:0618 розміром 0,0824 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка) по [ADDRESS] . Визнати спільною сумісною власністю, як придбану за час спільного сумісного проживання чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] , житловий будинок по [ADDRESS] . Визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частку в праві власності на житловий будинок в [ADDRESS] , як частку в спільному сумісному майні подружжя. Визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки з кадастровим номером 7110800000:05:005:0618 розміром 0,0824 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка) по [ADDRESS] . Судові витрати покласти на відповідача. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Трепак О.І. подав до суду відзив, у якому просить відмовити [PERSON] у прийнятті заяви про уточнення та доповнення предмету позову від 01.06.2023. Відмовити [PERSON] у задоволенні позову до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку в спільному сумісному майні подружжя, у повному обсязі та стягнути з позивача понесені судові витрати, в обґрунтування зазначивши наступне. Позивач з вказаним позовом звернувся до суду 05.05.2023, 01.06.2023 ним була подана заява про уточнення та доповнення предмету позову, якою він фактично добавив шість нових позовних вимог. Позовна вимога щодо визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] , фактично обґрунтовується тими ж підставами, що і в первісній позовній заяві. Натомість інші шість позовних вимог обґрунтовані зовсім іншими матеріально-правовими нормами, з іншими підставами. У відповідності до вимог законодавства, зміна позивачем підстав і предмета позову може мати місце лише альтернативно, тому одночасна їх зміна неможлива. Отже, у разі подання позивачем клопотання (заяви), направленого на одночасну зміну предмета і підстави позову, суд з урахуванням конкретних обставин повинен відмовити у задоволення такого клопотання (заяви). Зміна предмету позову означає зміну матеріально-правової вимоги до позивача. Зміна підстави позову означає зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. У разі ж прийняття такої заяви судом, відповідачі вважають зазначити наступне. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. [PERSON] не надав до суду жодного доказу ведення ним та [PERSON] спільного господарства в період часу з 1988 року по 10.11.2021, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт у вказаний період, а обмежився лише своїми поясненнями, викладеними у заявах по суті справи. Разом з тим, відповідачі заявляють, що у період 1998-2007 років [PERSON] декілька раз пропонувала [PERSON] зареєструвати шлюб, однак останній відмовлявся, обґрунтовуючи це тим, що не хоче мати ніяких обов`язків перед нею як чоловік. Приблизно у 2008-2009 роках вже [PERSON] пропонував [PERSON] укласти шлюб, однак остання відмовила йому, оскільки не мала такого бажання та не хотіла мати сім`ю з ним. Крім того, відсутність сімейних стосунків між [PERSON] та [PERSON] підтверджується договором купівлі-продажу будинку, у якому після роз`яснення нотаріусом положень Сімейного кодексу України, письмова згода «іншого подружжя» - [PERSON] , не була отримана, що вказує на те, що [PERSON] при купівлі будинку не вважала його своїм чоловіком у повному розумінні цього поняття. Проживання позивача та [PERSON] в одному будинку ніяким чином не може підтверджувати, що між ними існували сталі сімейні стосунки, які притаманні подружжю і одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак. Представник відповідачів вважає, що посилання позивача на наявність свідків їх спільного сімейного проживання, не є достатніми доказами наявності у них саме сім`ї в розумінні ст. 3 СК України. Крім того, ставлячи питання про встановлення факту його проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1988 року [PERSON] навмисно ускладнює справу, оскільки до 2004 року даний факт не може бути встановлено. Оскільки позивачем не надано достатніх та достовірних доказів на підтвердження факту проживання його з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а тому відсутні правові підстави для визнання будинку [ADDRESS] спільним майном подружжя. Крім того, наголошує, що згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України, набуте в результаті праці та за спільні кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. При застосування норми ст. 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно установити, а позивачу довести, не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставною для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Доказування своїх вимог є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а у цій справі [PERSON] не надано жодного доказу вказаним обставинам, а позивач лише обмежився власними об`ємними поясненнями, які, на думку останнього, підтверджують факт ведення з [PERSON] спільного господарства та наявність спільного бюджету. Однак, жодного належного та допустимого, в розумінні закону, доказу того, що кошти, які були сплачені [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу спірного будинку, були їх спільними та зібрані внаслідок спільної праці та спільних заощаджень, ним до суду не додано. На момент оплати за купівлю та задовго до цього [PERSON] працювала на високооплачуваній роботі - головним бухгалтером ТОВ «Авіцена» та по сумісництву супроводжувала діяльність приватних підприємців, за що отримувала додаткові грошові кошти. У той же час [PERSON] з 2009 року перебував на пенсії та отримував її як особа з інвалідністю ІІ групи, що є підставою для твердження - позивач не міг вносити кошти у спільний сімейний бюджет, який дав би змогу заощадити кошти на покупку будинку в сумі 57500,00 доларів США. Таким чином позивачем не доведено придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Посилання позивача, як на доказ купівлі спірного будинку за спільні сімейні кошти з [PERSON] , на розписку від 26.04.2011, якою підтверджується, що громадянин [PERSON] отримав від [PERSON] 1000,00 доларів США та взяв на себе зобов`язання продати будинок по [ADDRESS] [PERSON] , не заслуговують на увагу, оскільки цією розпискою підтверджується намір продажі будинку не громадянці [PERSON] , а громадянину [PERSON] і жодного посилання в ній на те, що однією із сторін договору купівлі-продажу буде [PERSON] , немає, як і немає вказівки, що ці 1000,00 доларів США є спільними коштами [PERSON]-[PERSON]. Також не є підтвердженням обґрунтованості позовних вимог позивача розписка громадянина [PERSON] від 06.07.2011, оскільки нею підтверджується отримання коштів від [PERSON] за продаж будинку [ADDRESS] , [PERSON] не згадується і навіть не записаний в якості свідка передачі грошових коштів. У зв`язку із зазначеним просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, у разі прийняття до розгляду заяви про уточнення та доповнення предмету позову. Також 29.01.2024 позивач за первісним позовом [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, зазначивши, що спірне майно, а саме житловий будинок по [ADDRESS] та земельна ділянка, право власності станом на цей час зареєстроване за відповідачем за первісним позовом [PERSON] , попередньо належало відповідачу, вона ж позивач по зустрічному позову [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яку вона прийняла після смерті своєї сестри, його цивільної дружини [PERSON] . Зазначає, що вказане майно належало останній та йому, оскільки було придбане у період їх шлюбних стосунків за спільні кошти. Факт його спільного проживання з [PERSON] саме як подружжя, підтверджується реєстрацією його та [PERSON] місця проживання за однією і тією ж адресою, а саме: [ADDRESS] . [PERSON] за цією адресою була зареєстрована до 27.10.2015, а він зареєстрований до цього часу. Також у період їх спільного проживання за спільні кошти ними було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується розпискою про передачу ним авансового платежу за вказаний будинок у розмірі 1000 доларів США, а решту коштів уже передавала продавцю [PERSON] . У нього наявні накладні та чеки, пов`язані з витратами на облаштування цього будинку. У період їх спільного проживання вони не тільки влаштовували побут, а і разом відпочивали, ходили в гості до рідних у святкові дні, що підтверджується сімейними фото. У серпні 2013 року вони разом їздили в гості до сестри, яка проживала в Німеччині і зазначене підтверджується авіаквитками, квитанціями про оплату ним цих авіаквитків на суму 5077,00 грн. та сімейними фото. [PERSON] захворіла на коронавірусну інфекцію і він та рідні дружини піклувалися про неї та вживали необхідних заходів щодо її ефективного лікування та задля її одужання. Після смерті [PERSON] він здійснював її поховання, сплатив витрати відповідно до договору-замовлення № 145 від 12.11.2021 на суму 13225,00 грн. Ні у нього, ні у [PERSON] впродовж 35 років спільного проживання однією сім`єю не було іншого шлюбу, і ця обставина також є вагомою. 18.02.2022 ним подано заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Уманського міського нотаріального округу Імбері Я.С., що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі. Вважає, що в даному випадку нотаріусом [PERSON] не взято до уваги, що спадкове майно, яке зареєстроване на [PERSON] є об`єктом права спільної сумісної власності, що вказано ним в заяві від 18.02.2022 про прийняття спадщини, як чоловіка, що проживав однією сім`єю з [PERSON] але не перебував у шлюбі. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина тільки на частину майна, яке належало спадкодавцю [PERSON] особисто, відповідно його частка у нерухомому майні, яке є спільним сумісним майном, не входить до складу спадщини. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Вважає, що раніше заявлена ним позовна вимога про визнання недійсним правочину дарування нерухомого майна № 821 від 22.05.2023, укладеного [PERSON] та [PERSON] , буде ефективним способом захисту, оскільки недійсний правочин - свідоцтво про право на спадщину № 778 та № 780 від 12 травня 2023 року, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відтак є логічною його вимога, яка була викладена у заяві про уточнення і доповнення предмету позову від 01.06.2023, що стосуються визнання недійсним договорів дарування № 821 від 22.05.2023 житлового будинку по [ADDRESS] , укладений між [PERSON] - дарувальником та її сином [PERSON] , та договору дарування № 821 від 22.05.2023 земельної ділянки з кадастровим номером 7110800000:05:005:0618 розміром 0,0824 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка) по [ADDRESS] від 22 травня 2023 року, укладений між [PERSON] - дарувальником, та її сином [PERSON] . Іншим ефективним способом захисту його права є вимога про витребування спірної частини будинку і земельної ділянки із чужого володіння і на цей час він не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною позовною вимогою з підстав, передбачених ст. ст. 387, 388 ЦК України. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 зазначено, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Вважає підтвердженим, що договори дарування, укладені між [PERSON] та [PERSON] щодо житлового будинку та земельної ділянки, розташовані за адресою: [ADDRESS] , укладено з порушенням належного йому права на 1/2 частину вищевказаного спільного сумісного нерухомого майна. У зв`язку з викладеним, просить вважати його позовні вимоги у наступному виді. Просить встановити факт спільного сумісного проживання як чоловіка та дружини однією сім`єю, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] , які проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 1988 року до [INFO] за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Визнати спільною сумісною власністю, як придбану за час спільного сумісного проживання чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , що померла [INFO] , житловий будинок по [ADDRESS] , та земельну ділянку з кадастровим номером 7110800000:05:005:0618 розміром 0,0824 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка) по [ADDRESS] . Визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину № 778 та № 780 від 12 травня 2023 року, що видане приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М. на ім`я [PERSON] . Визнати недійсним договір дарування житлового будинку по [ADDRESS] , від 22 травня 2023 року, що посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М., що укладений між [PERSON] - дарувальником та її сином [PERSON] - обдарованим, та привести сторони в попередній стан. Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 7110800000:05:005:0618 розміром 0,0824 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка) по [ADDRESS] від 22 травня 2023 року, що посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М., що укладений між [PERSON] - дарувальником та її сином [PERSON] - обдарованим, та привести сторони в попередній стан. Витребувати у [PERSON] йому, [PERSON] , 1/2 частину ідеальної частки в праві власності на житловий будинок в [ADDRESS] , як частку в спільному сумісному майні подружжя. Витребувати у [PERSON] йому, [PERSON] , 1/2 частину ідеальної частки в праві власності земельної ділянки з кадастровим номером 7110800000:05:005:0618 розміром 0,0824 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка) по [ADDRESS] . Судові витрати покласти на відповідача. Крім того, під час розгляду справи відповідачем за первісним позовом [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, до [PERSON] про визнання рухомого та нерухомого майна спільним майном подружжя, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Даний зустрічний позов прийнятий судом до спільного розгляду з первісним позовом. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат Трепак О.І. в обґрунтування позовних вимог вказує про те, що 27.09.2023 його довірителю стало відомо, що у період (на думку [PERSON] ) проживання його та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, було придбано рухоме та нерухоме майно, яке зареєстроване на [PERSON] , а саме: автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, який зареєстровано на ім`я [PERSON] у 2007 році, д.н.з. [NUMBER] та квартиру [ADDRESS] , загальною площею 31,3 кв.м, житловою 16,5 кв.м, титульним власником якої, відповідно договору купівлі-продажу від 19.02.2015, зазначено [PERSON] . Враховуючи вимоги ст. ст. 120, 123, 127 ЦПК України, той факт, що підготовче засідання у справі не закінчено, приймаючи до уваги, що [PERSON] при зверненні до суду приховав від нотаріуса, до якого звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та інших учасників справи, факт придбання на його ім`я рухомого та нерухомого майна в період проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу (за його ж твердженням) і про це [PERSON] стало відомо тільки 27.09.2023, строк її звернення до суду із зустрічною позовною заявою пропущено по поважним причинам, а тому і підлягає поновленню. Як стверджує [PERSON] у своїх заявах до суду, в період часу з 02.11.1986 по 10.11.2021 він проживав однією сім`єю з [PERSON] . У позовній заяві та у заявах по суті справи, [PERSON] наголошує, що у 2011 році він разом з [PERSON] нібито за спільні кошти придбали будинок за адресою: [ADDRESS] . При цьому, договір купівлі-продажу оформлено на ім`я [PERSON] . [PERSON] з посиланням на норми ЦК та СК України, стверджує, що вказаний будинок придбано в період його проживання з [PERSON] однією сім`єю, а тому будинок є спільним майном подружжя і він має право на 1/2 ідеальну частку права власності на нього, як придбаного в шлюбі. Разом з тим, 27.09.2023 [PERSON] стало відомо, що в період його проживання з [PERSON] однією сім`єю (за його твердженням), 19.02.2015 на ім`я [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 31,3 кв.м, житловою 16,5 кв.м. Крім того, у цей же період [PERSON] довідалася, що у 2007 році, тобто також в період його проживання з [PERSON] однією сім`єю, на ім`я [PERSON] придбано та зареєстровано автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Приймаючи до уваги норми чинного законодавства та твердження [PERSON] про те, що в період з 02.11.1986 по 10.11.2021 він проживав однією сім`єю з [PERSON] і також за його твердженням, усе майно, яке було ним придбано в цей проміжок часу є спільним майном подружжя, а тому квартира [ADDRESS] , загальною площею 31,3 кв.м, житловою 16,5 кв.м та автомобіль марки автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, який зареєстровано на ім`я [PERSON] у 2007 році, д.н.з. [NUMBER] , мають бути спільним майном [PERSON] і [PERSON] в рівних долях по 1/2 частці кожного. [INFO] [PERSON] померла. Заповіт за життя не складала, дітей у неї не було. Після її смерті рідна сестра [PERSON] прийняла спадщину за законом, як спадкоємець другої черги та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . У той же час, враховуючи вищевикладене та вимоги ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] , також входить і 1/2 частка квартири [ADDRESS] та 1/2 автомобіля марки автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . При зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини його довіритель [PERSON] не знала про наявність цього майна, а [PERSON] цей факт приховав, тому вона не змогла отримати свідоцтво право власності в порядку спадкування за законом на зазначене майно. У зв`язку з цим, у разі задоволення позовних вимог [PERSON] в частині встановлення факту спільного його проживання як чоловік та дружина однією сім`єю з [PERSON] в період часу з 1988 року по 10.11.2021, [PERSON] має право на визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частку у вищевказані квартирі та автомобілі. Просить суд визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] : автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та квартиру [ADDRESS] загальною площею 31,3 кв.м., житловою 16,5 кв.м. Визнати за [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частку автомобіля марки HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; квартири [ADDRESS] , загальною площею 31,3 кв.м, житловою 16,5 кв.м, титульним власником якої, відповідно договору купівлі-продажу від 19.02.2015, зазначено [PERSON] . Судові витрати понесені [PERSON] стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] . Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом, [PERSON] - [PERSON] в підготовчому засіданні уточнив заявлені раніше позовні вимоги в частині витребування на користь його довірителя спірного майна, а саме просив витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину житлового будинку в [ADDRESS] та витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка) по [ADDRESS] . В іншій частині останньої заяви про уточнення позовних вимог підтримав в повному обсязі, вважає позовні вимоги доведеними належними та допустимими доказами. Заперечує проти зустрічного позову, оскільки на момент пред`явлення такого, ще не вирішено питання щодо визнання встановленим факту спільного проживання як чоловік та дружина його довірителя та покійної [PERSON] , а позивач за зустрічним позовом питання щодо визнання такого факту не ставить, але ж одразу просить визнати право власності на майно, саме як подружжя. Позивач за первісним позовом, він же відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги, з урахуванням всіх уточнень, підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Пояснив, що з 1988 року проживав разом з [PERSON] , як чоловік та дружина, до дня смерті останньої. Шлюб не оформили, оскільки на той час про це не думав. Вони з [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом відпочивали. За спільні кошти у 2008 році купили автомобіль Хюндай, який оформили на нього, а у 2011 році придбали за спільні кошти придбали житловий будинок, вартістю 57 тисяч доларів. До цього він не мав свого житла, і дійсно у 2010-2011 роках він отримував пенсію у розмірі 2700 гривень, але кошти на будинок все ж таки були спільними. За будинок він заплатив завдаток, про що продавець йому написав розписку і будинок мали купити до червня 2011 року, але оскільки цей будинок був у заставі, вони чекали до липня, а придбавши його, вирішили записати будинок на [PERSON] . Ремонт у придбаному будинку робив він, з робітниками також розраховувався він. В підтвердження своїх позовних вимог він також зазначає, що розписки про отримання коштів були виписані на двох осіб, але загальна вартість придбаного будинку у цих розписках одна, що на його думку є належним підтвердженням спільної домовленості. Проти задоволення зустрічного позову заперечує та підтримав позицію свого представника. Представник відповідачів за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав та заперечував проти його задоволення, оскільки [PERSON] не доведено факт саме спільного господарства, так як надані три квитанції не є доведенням спільних витрат. Для придбання спірного будинку [PERSON] не мав достатніх доходів, а отримував лише пенсію і кошти він брав саме у [PERSON] . Також зазначив, що не вбачає підстав для задоволення вимоги щодо незаконності свідоцтв про право на спадщину, оскільки на той момент, як і станом на зараз, факт спільного проживання однією сім`єю позивача за первісним позовом з [PERSON] не доведено, тому такі свідоцтва є законними, при їх видачі було встановлено відсутність інших спадкоємців. Разом з тим підтримав позовні вимоги його довірителя [PERSON] , оскільки позивач за первісним позовом при зверненні до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання з [PERSON] та, як наслідок, визнання спільним майном подружжя житлового будинку та земельної ділянки, не поставив питання щодо визнання спільним майном подружжя іншого майна, яке було оформлено на нього. Тобто у разі встановлення судом факту спільного проживання як чоловік та дружина [PERSON] та [PERSON] , спільним майном подружжя слід визнати і інше майно, придбане у певний період спільного проживання вищевказаних осіб. За вказаних обставин просить суд зустрічний позов, у разі встановлення факту спільного проживання, задовольнити в повному обсязі. Відповідач, вона ж позивач по зустрічному позову [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Пояснила, що її рідна сестра [PERSON] за життя мала гарні статки, оскільки працювала начальником аптеки, а потім була підприємцем. [PERSON] жив з нею як «нахлєбнік», а не як чоловік, хоча вони і прожили разом близько 30 років. Її сестрі [PERSON] було просто шкода. Разом з тим, підтвердила, що дійсно [PERSON] та [PERSON] разом двічі їздили в Німеччину, але зазначила, що спільного бюджету вони не мали, [PERSON] жив на всьому готовому. Сестра їй говорила, що вона за власні кошти оплачує всі рахунки. Навіть вона, як рідна сестра [PERSON] , пропонувала [PERSON] одружитися з його сестрою, але він не погоджувався. Вважає, що надані [PERSON] накладні не можуть підтвердити його спільного бюджету з її сестрою [PERSON] . Також зазначила, що у разі визнання спільним майном житлового будинку та земельної ділянки, слід визнати спільним майном і автомобіль та квартиру, власником яких записаний [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав. Зазначив, що [PERSON] дійсно жив за однією адресою з [PERSON] , але вони жили в різних кімнатах, так як [PERSON] іншого житла не мав. Коли їздили на відпочинок, запрошували і тітку [PERSON] , але вона з собою завжди брала [PERSON] . Коли [PERSON] захворіла на Ковід, то [PERSON] відмовився доглядати за нею, оскільки сказав, що хоче жити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює лікарем у поліклініці, а у період з 2011 року приблизно до 2021-2022, проживав по сусідству з [PERSON] та [PERSON] , оскільки купили будинок у попередніх власників. Чи перебували вони у зареєстрованому шлюбі не знає, також не знає хто та за чиї кошти купляв цей будинок. Він постійно бачив їх разом у цьому будинку, вони разом займалися городом, будували паркан, [PERSON] проводив водопровід. Вони разом на власному авто їздили у вихідні відпочивати на Буг . Загалом, по їх стосунках, вважав, що [PERSON] та [PERSON] були чоловіком та дружиною. Після смерті [PERSON] у 2021 році, [PERSON] ще певний час прожив у будинку, а потім з`їхав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що раніше проживала по сусідству з [PERSON] та, як вона вважала, його дружиною [PERSON] . Знає, що [PERSON] постійно спілкувалася з онукою [PERSON] . Також пам`ятає, що [PERSON] ходила на роботу, а [PERSON] був вдома, бо перебував на пенсії. Чи перебували вони у шлюбі не знає, а також не знає умов придбання ними будинку. Вони постійно разом поралися по господарству, обробляли город, щось робили у дворі. У них було дві собаки, за якими [PERSON] та [PERSON] доглядали. Коли [PERSON] померла, [PERSON] ще трохи пожив у будинку, а потім переїхав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживала по сусідству з відповідачем по справі [PERSON] по [ADDRESS] з 1985 року. Потім [PERSON] з`їхала з цієї квартири, а квартиру залишила [PERSON] , своїй сестрі, яка в свою чергу стала жити з [PERSON] і прожила там близько 7 років. Коли вони придбали будинок, то [PERSON] хотіла жити з [PERSON] , але кошти вони витрачали окремо, так їй казала [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є дружиною відповідача [PERSON] . З позивачем [PERSON] знайома, оскільки він проживав з тіткою її чоловіка [PERSON] . Спочатку вони жили у квартирі, а потім тітка купила будинок куди переїхала і за нею уже переїхав і [PERSON] . Квартиру не продали, а здавали. У будинку вони проживали з 2013 року і до дня смерті тітки, а саме до 2021 року. Обставини купівлі будинку знає від тітки, яка розповідала, що хоче купити будинок, що вона в подальшому і зробила. Дійсно на сімейних святах завжди був присутній [PERSON] . Неодноразово вони своєю сім`єю разом з тіткою [PERSON] та [PERSON] відпочивали. [PERSON] говорила, що [PERSON] нічого не робить, але оскільки їй його було шкода, то вона його не виганяла. Свідок [PERSON] пояснила, що є дочкою відповідача [PERSON] і раніше жила з мамою на [ADDRESS], а у 1984 році переїхала в м. Черкаси і у цій квартирі почала жити [PERSON] . Пам`ятає, що [PERSON] почала проживати разом з [PERSON] з 1987 року, оскільки їх звели батьки. Вони жили в окремих кімнатах, з окремим бюджетом, але приблизно раз в місяць приїздили в гості, ще в її дитинстві. Також, у [PERSON] був автомобіль, на якому вони з [PERSON] приїздили декілька раз до них в гості в м. Черкаси. Ремонт у своїй квартирі робила в основному [PERSON] , оскільки у [PERSON] хворі руки. [PERSON] часто жалілася на [PERSON] , оскільки він не дає гроші, нічого не робить. Також за життя [PERSON] пропонувала оформити будинок на неї, як вона казала: «щоб Колі нічого не досталося», але вона відмовлялася. Чому [PERSON] дозволила [PERSON] проживати у будинку, не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є зятем [PERSON] , відповідача по первісному позову, позивача по зустрічному. Позивача [PERSON] знає давно, оскільки він проживав разом з [PERSON] , сестрою його тещі, у квартирі по [ADDRESS] , а потім [PERSON] переїхав разом з тіткою у будинок, нею придбаний. У цьому будинку [PERSON] і [PERSON] проживали у різних кімнатах та вели кожен окремий бюджет. Разом з тим, зазначив, що неодноразово бував у них в гостях і у квартирі, і у будинку, також зустрічалися на сімейних святах, двічі їздили відпочивати на море, на своїх автомобілях. Знає, що [PERSON] є дочка, з якою він бачився пару раз. Які саме стосунки були між [PERSON] та [PERSON] не знає, але вони спільно проживали приблизно років десять. Третя особа по первісному позову, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М. в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить розгляд справи проводити у її відсутність. Суд, вислухавши позивача за первісним позовом [PERSON] , його представника [PERSON] , відповідача, вона ж позивач по зустрічному позову, [PERSON] , відповідача [PERSON] , їх представника [PERSON] , допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Верховною радою України 17.07.1997, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Поняття «проживання однією сім`єю» та «член сім`ї» не є тотожними. Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім`ї, проте не проживати з ним однією сім`єю. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи [PERSON] зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 26.06.1991 року за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] , виданим 29.09.1999 Уманським МВ УМВС України в Черкаській області, витягом з реєстру територіальної громади, сформованим 18.07.2023, а також інформацією із будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , згідно якої у квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] з 11.08.1992 по 27.10.2015 та [PERSON] з 11.08.1992. Власником вказаної квартири [ADDRESS] є [PERSON] , на підставі договору дарування, укладеного 07.08.1992, зареєстрованого в реєстрі за № 1-6502, посвідченого Копиловим В.І., старшим державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори, у відповідності до якого [PERSON] подарував зазначену квартиру [PERSON] . Позивачем за первісним позовом [PERSON] надано копію виписного епікризу № 03560, виданого ДНУ «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» згідно якого [PERSON] знаходилась на лікуванні в клініці Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами з 22.01.2021 по 10.11.2021, діагноз: коронавірусна хвороба (COVID-19), PHK SARS-CoV-2 +, позагоспітальна двобічна полісегментарна пневмонія. ДН ІІІ; дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., дуже високий ризик. СН ІІ А ст.; цукровий діабет, тип 2, середньої важкості, декомпенсований. У відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис про смерть № 1217. Згідно договору-замовлення № 145 на організацію та проведення поховання [PERSON] , цей договір був укладений саме із замовником [PERSON] (вартість замовлених послуг становила 13225,00 грн.). Спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита 18.02.2022 приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Імбері Я.С., що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі сформованим 18.02.2022 за № 68609167. Згідно вказаного витягу номер спадкової справи 05/2022, а номер її у спадковому реєстрі: 69171223. Згідно матеріалів спадкової справи № 05/2022, заведеної приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Імбері Я.С. 18 лютого 2022 року, після смерті [PERSON] , [INFO] до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] . Матеріали спадкової справи містять правовстановлюючі документи, підтверджуючі факт родинних стосунків спадкоємця зі спадкодавцем, копію свідоцтва про смерть спадкодавця, інформаційні витяги щодо наявності чи відсутності іншої спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] . Також, у матеріалах спадкової справи наявна заява [PERSON] від 18.02.2022 про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , як особи, яка на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем та відповідь виконавчого комітету Уманської міської ради про те, що на момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і за вказаною адресою інших зареєстрованих осіб не значиться. У зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно, нотаріусом зроблено відповідні запити та отримано інформацію про реєстрацію права власності за спадкоємцем рухомого та нерухомого майна, в тому числі витяг Уманського відділку Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» щодо квартири [ADDRESS] , дублікат договору дарування вищевказаної квартири від 07.08.1992, укладеного між [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] ; витяг Уманського відділку Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» щодо житлового будинку [ADDRESS] та дублікат договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку, що укладений 06.07.2011 між спадкодавцем [PERSON] та продавцем [PERSON] , а також витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, кадастровий номер 7110800000:05:005:0618, розташованої за адресою: [ADDRESS] , розміром 0,0824 га, право власності на яку зареєстроване за [PERSON] . Крім того, згідно наявної в матеріалах спадкової справи копії ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.02.2023 залишено без розгляду заяву [PERSON] , який виявив бажання прийняти спадщину після смерті [PERSON] , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, згідної якої [PERSON] роз`яснено його право на звернення до суду для встановлення такого факту у позовному провадженні, у зв`язку із наявністю іншого спадкоємця, та, як наслідок, спору про право. Згідно матеріалів спадкової справи також наявні копії свідоцтв про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , а саме: свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 травня 2023 року, зареєстрованого в реєстрі за № 777, щодо квартири [ADDRESS] , належної спадкодавцю [PERSON] ; свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 травня 2023 року, зареєстрованого в реєстрі за № 778, щодо земельної ділянки площею 0,0824 га (кадастровий номер 7110800000:05:005:0618), наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої в [ADDRESS] , належної спадкодавцю [PERSON] ; свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 травня 2023 року, зареєстрованого в реєстрі за № 780, щодо житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , належного спадкодавцю [PERSON] . У відповідності до акту від 30 листопада 2021 року, складеного головою вуличного комітету Головченко Н.М. та мешканцями [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , засвідченого підписами цих громадян та печаткою вуличного комітету, у 2011 році на підставі договору купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS] , змінилися господарі. У вищевказаному будинку спільно проживали, як чоловік та дружина, спільно вели господарювання та побут [PERSON] , нині покійна, та [PERSON] . Згідно акту від 16.12.2021, складеного працівниками КП «Уманське РЕУ № 3», затвердженого директором КП «Уманське РЕУ № 3», на підставі звернення [PERSON] , зі слів мешканців будинку [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , громадяни [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , дійсно проживали разом як чоловік та дружина за адресою: [ADDRESS] , з січня 1988 року до середини липня 2011 року. До вказаного акту додано копії письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , написані на ім`я начальника КП «Уманське РЕУ № 3» про те, що з січня 1988 року до середини липня 2011 року, [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство та проживали як чоловік та дружина за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розписки від 26.04.2011, написаної [PERSON] в присутності свідків, [PERSON] зобов`язався продати належний йому будинок за адресою: [ADDRESS] , до 10.06.2011 за ціною 57 000 доларів США [PERSON] та в підтвердження своїх зобов`язань він отримав від [PERSON] завдаток в сумі 1000 доларів США. Згідно розписки від 06.07.2011 написаної [PERSON] в присутності свідків, він отримав від [PERSON] 57500 доларів США за продаж належного йому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Майнових та фінансових претензій він не має. Також [PERSON] та [PERSON] 06 липня 2011 року уклали договір купівлі-продажу, який посвідчений Дашицькою Л.Л., державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 3-1764, згідно якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла, сплативши обумовлену грошову суму, майно, а саме: житловий будинок, розташований на присадибній земельній ділянці, який знаходиться в [ADDRESS] . У відповідності до будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] , право власності на вказаний будинок зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Зареєстрована [PERSON] за цією адресою 27.10.2015, раніше остання була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованого 24.05.2023 за № 333420456, власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Право власності зареєстроване 22.05.2023 приватним нотаріусом Марченко Н.М. Уманського районного нотаріального округу, на підставі договору дарування, серія та номер 821, виданого 22.05.2023. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , індексний номер 33671209 від 16.02.2015, померлій [PERSON] також належала земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7110800000:05:005:0618, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,0824 га. На підставі вказаного свідоцтва за [PERSON] було зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7110800000:05:005:0618, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0824 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 16.02.2015 за № 33671407. Право власності зареєстроване 13.02.2015, номер запису про право власності: 8740095. У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 15.06.2023 за № 335735495, прослідковується реєстрація права власності житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме: 22.01.2008 на вказаний будинок було накладено арешт, який скасовано ухвалою суду від 09.06.2011, і 27.07.2011 право власності на будинок набув [PERSON] . 06.07.2011 [PERSON] уклала договір купівлі-продажу, 3-1764, та набула право власності на житловий будинок, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 27.07.2011. На підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 780, виданого 12.05.2023 приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М. 12.05.2023 зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] , за [PERSON] , відомості до реєстру внесені 22.05.2023. Цього ж дня зареєстровано зміну власника вказаного житлового будинку з [PERSON] на [PERSON] , у зв`язку з укладенням між ними договору дарування, серія та номер: 821, що виданий 22.05.2023, посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М. Номер відомостей про речове право: 50346226. У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 16.06.2023 за № 335872180, прослідковується реєстрація права власності земельної ділянки кадастровий номер 7110800000:05:005:0618, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме: 13.02.2015 (свідоцтва про право власності серія та номер: [NUMBER] , видано 16.02.2015) власником цієї земельної ділянки є [PERSON] . 12.05.2023 право власності на земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 778, виданого 12.05.2023. На підставі договору дарування, укладеного 22.05.2023, серія та номер: 821, право власності зареєстроване за [PERSON] . Номер відомостей про речове право: 50346280. На виконання ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області про витребування доказів до суду надано копію договору дарування, укладеного 22 травня 2023 року між спадкоємцем [PERSON] та [PERSON] , посвідченого Марченко Н.М., приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області та зареєстровано в реєстрі за № 821, щодо дарування земельної ділянки площею 0,0824 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 7110800000:05:005:0618, розташованої в [ADDRESS] , та житлового будинку [ADDRESS] . В підтвердження спільних витрат, пов`язаних із облаштуванням спірного житлового будинку [ADDRESS] , та спільного проживання з [PERSON] , позивачем за первісним позовом [PERSON] надано копії накладних та товарних чеків щодо витрат, пов`язаних із придбанням ряду будівельних матеріалів та інших споживчих господарських товарів, за період з липня 2011 року до квітня 2012 року; копії бронювання авіаційних білетів на ім`я [PERSON] та [PERSON] за [ADDRESS] та копії сімейних фото із зображенням [PERSON] та [PERSON] у сімейному кругу, на відпочинку тощо. Крім того, [PERSON] суду надано копії договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , а також витяг про державну реєстрацію прав виданий Уманським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», сформований 27.07.2011 за № 30767767, оригінали яких наявні у позивача. Разом з тим, судом встановлено, що у відповідності до повідомлення Територіального сервісного центру МВС № 7142 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області від 06.10.2023 за № 31/23/42-1271, відповідно до відомостей ЄДР ТЗ МВС, станом на 06.10.2023, на ім`я [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований транспортний засіб - легковий автомобіль ВАЗ 21033, 1983 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 18.07.1994. Також зазначено, що на ім`я вказаного громадянина був зареєстрований транспортний засіб - легковий автомобіль Hyundai Tucson, 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 20.11.2008, який 15.09.2023 перереєстрований на іншу особу. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованого 27.09.2023 за № 348162416, щодо нерухомого майна належного [PERSON] , за останнім у період, який він просить встановити, як проживання однією сім`єю як чоловік та дружина з померлою [INFO] [PERSON] , зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Право власності зареєстровано 19.02.2015 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 534, що виданий 19.02.2015 Животовською Н.Г., приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу. Згідно листа Уманського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області від 27.12.2023 № 45/32.9-04-05, наданого на ухвалу суду, проведеною перевіркою за наявним архівним фондом Уманського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у тому числі поновлених актових записах та за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян в межах відділу, виявлено актовий запис про шлюб № 14 від 15.10.1978, складений виконавчим комітетом Ропотуської сільської ради Уманського району Черкаської області на [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб розірвано Маньківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 22.12.1986, актовий запис № 72. Крім того, представником відповідачів за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні надано копію квитанції про виготовлення пам`ятнику померлій [PERSON] саме його довірителями, що судом не може бути взято до уваги, оскільки пам`ятник виготовлявся у 2023 році, тобто за межами строку, про встановлення якого позивач за первісним позовом [PERSON] ставить питання щодо визнання спільного проживання однією сім`єю, як чоловік та дружина його та [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги покази свідків в судовому засіданні та пояснення сторін у справі, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок зібраних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає доведеним факт спільного проживання та ведення позивачем та померлим спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, а отже і факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а також те, що позов про встановлення факту проживання однією сім`єю породжує юридичні наслідки для позивача у виді права на спадкування, та в позасудовому порядку неможливо встановити відповідний юридичний факт, тому суд вважає, що позовна вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме лише з 01 січня 2004 року, з огляду на наступне. Враховуючи, що позивачем ставиться питання про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим починаючи з 1988 року, а кодекс про шлюб та сім`ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, не містив терміну «проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу». Так, згідно частин 1 та 2 статті 6 КпШС України, чинного на момент виникнення спільного проживання позивача за первісним позовом [PERSON] з померлою [PERSON] , правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державою. Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Релігійний обряд шлюбу, так само, як і інші релігійні обряди, не має правового значення і є особистою справою громадян. Згідно частини 1 статті 158 КпШС України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), одруження підлягає реєстрації в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Сімейного кодексу України, цей кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. Згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року. Отже, норма статті 74 Сімейного кодексу України, згідно якої, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, на що посилається заявник, почала діяти з 01 січня 2004 року. Таким чином, період з 1988 року по 31 грудня 2003 року, як період проживання однією сім`єю чоловіка [PERSON] та жінки [PERSON] без шлюбу, не може ґрунтуватись на нормах закону - Сімейного кодексу України, оскільки на час виникнення спірних правовідносин був чинний Кодекс про шлюб та сім`ю України. З приписами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тлумачення вказаних норм з урахуванням принципу розумності, свідчить, що ст. 74 СК України регулюються тільки майнові права та обов`язки жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. При цьому на рівні ст. 74 СК України передбачено загальне правило: майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності цих осіб, поширюються положення глави 8 СК України. У статті 74 СК України закріплено спеціальний прийом юридичної техніки для того, щоб уникнути повторення норм СК України. Це означає, що майно, набуте цими особами за час спільного проживання, належить жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, на праві спільної сумісної власності. Тобто і для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на жінку та (або) чоловіка, який її спростовує. Жінка та (або) чоловік, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. У статтях 57 та 58 СК України визначено випадки для подружжя, за яких майно є особистою приватною власністю. Такий же підхід має бути застосований і до жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зокрема, особистою приватною власністю для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, є: майно, набуте нею, ним до проживання однією сім`єю; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з них вони були набуті. Таким чином, суд зазначає, що визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Аналогічні по суті висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 544/1274/16-ц (провадження № 61-22277св18), постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц (провадження №61-28343св18, постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 751/3021/17 (провадження № 61-10778св18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки». Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За приписами ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Сутність поділу спільного майна подружжя полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За вказаних обставин суд, встановивши факт спільного проживання позивача за первісним позовом, він же відповідач за зустрічним позовом, [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та вирішуючи питання про визнання земельної ділянки та житлового будинку, розташованих за адресою: [ADDRESS] , які є предметом первісного позову, та квартири [ADDRESS] , яка є предметом зустрічного позову, спільною сумісною власністю подружжя, дотримуючись завдання цивільного судочинства, яким є, зокрема, справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, виходячи з презумпції рівності часток подружжя та враховуючи дійсну вартість на час розгляду справи спільно нажитого майна, в даному випадку приходить до висновку, що позовні вимоги по первісному позову та позовні вимоги по зустрічному позову в частині визнання об`єктами спільної сумісної власності вищевказаних земельної ділянки, житлового будинку та квартири, придбаних в період спільного проживання як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, підлягає до задоволення. При цьому, суд враховує, що один із подружжя, а саме [PERSON] померла та після її смерті єдиним спадкоємцем першої черги є її сестра, відповідач за первісним позовом та позивач по зустрічному - [PERSON] , яка оформила право на спадкове майно (земельну ділянку та житловий будинок), але, оскільки зазначене майно є спільним майном подружжя, тому до складу спадщини входить лише 1/2 частина цього майна. Також, враховуючи що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є відповідач за первісним позовом, вона ж позивач за зустрічним позовом [PERSON] , за нею слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка визнана спільним майном подружжя, зважаючи на наступне. Так, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Враховуючи, що [PERSON] за життя не розпорядилася належним їй майном, спадкування здійснювалося за законом і згідно матеріалів спадкової справи єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину є саме [PERSON] , а нормою ч. 1 ст. 1278 ЦК України передбачено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, тому наявні підстави і для визнання за позивачем за зустрічним позовом права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Щодо вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] та визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Ефективним способом захисту права неволодіючого власника майна до володіючого, на його думку, невласника є звернення з віндикаційним позовом, тобто з позовом про витребування майна (пункт 6.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19)). Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Як зазначено вище, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач за первісним позовом, вона ж позивач за зустрічним позовом [PERSON] прийняла спадщину за законом після смерті своєї сестри [PERSON] , але прийняте нею спадкове майно, належало померлій та її цивільному чоловікові [PERSON] , як спільне сумісне майно придбане у шлюбі, тобто до складу спадщини має входити лише 1/2 частка спільного сумісного майна подружжя, належного [PERSON] . Прийнявши спадщину та оформивши на неї право власності, [PERSON] подарувала придбане майно іншій особі, а саме відповідачу за первісним позовом [PERSON] , уклавши з ним договори дарування, на підставі яких за останнім було зареєстроване право власності на спірне майно. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно він особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 3 ст. 388 ЦК України визначено, що в разі, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Позивач за первісним позовом, він же відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у встановленому законом порядку визнаний співвласником спільного сумісного майна подружжя, а отже набув право захищати свої права на спірне майно, в тому числі шляхом витребування цього майна із чужого незаконного володіння на підставі ст. 388 ЦК України. За загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст. ст. 387, 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 19.05.2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80),від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) та багатьох інших. Отже, у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст. ст. 387, 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог ст. сі. 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Крім цього, у постанові від 13.07.2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21) за позовом про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності, Велика Палата Верховного Суду вказала про те, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то ефективним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем, договорів не є необхідними для відновлення його права. Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимога позивача [PERSON] про витребування 1/2 частини земельної ділянки та 1/2 частини житлового будинку підлягає судовому захисту відповідно до положень ст. 388 ЦК України шляхом витребування такого майна від [PERSON] , оскільки дане майно вибуло з його володіння не з його волі, що призвело до порушення його прав, як власника майна. На думку суду, такий спосіб вирішення спору буде достатнім для відновлення порушених прав [PERSON] . Також, суд дійшов висновку, що вимога [PERSON] до [PERSON] по зустрічному позову про визнання транспортного засобу Hyundai Tucson, 2008 року випуску, сумісним майном подружжя та визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом права власновсті на частку вказаного авто не підлягає до задоволення, оскільки згідно інформації ТСЦ МВС № 7142, даний транспортний засіб 15.09.2023 перереєстрований на іншу особу, яка не залучена до участі у розгляді справи, більше того, позивачем за зустрічним позовом навіть не вказано, хто саме є цією особою, не долучено будь-яких доказів, яким чином вказаний автомобіль був відчужений та не заявлено клопотання щодо з`ясування такого питання судом. Крім того, суду не надано інформації, яким чином вказаний автомобіль був отриманий у власність [PERSON] . Також суду не надано інформації про вартість такого спірного майна, оскільки довідка ТОВ «Бюро експертиз та оцінка майна» носить лише інформаційний характер щодо не конкретного автомобіля, а автомобіля відповідної марки та року випуску, тобто не може бути взята судом до уваги, як підтвердження вартості спірного майна. Тобто на думку суду, позивачем за первісним позовом [PERSON] не підтверджено належними та допустимими доказами, що спірний транспортний засіб є спільним сумісним майном подружжя. Виходячи із дати свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 20.11.2008 можливо припустити, що спірний автомобіль дійсно був придбаний під час проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, [PERSON] з [PERSON] та міг би бути визнаний судом спільним майном подружжя. Право подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначене ст. 65 СК України, відповідно до положень частини першої якої, дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, але враховуючи, що відчуження спірного транспортного засобу відбулося після смерті [PERSON] та після прийняття спадщини після її смерті позивачем за зустрічним позовом [PERSON] , то укладення даного правочину щодо відчуження автомобіля дійсно порушує права спадкоємця, який фактично прийняв спадщину. В таких випадках судова практика орієнтує на те, що правочин недійним не визнається, а той з подружжя, без згоди якого здійснено відчуження рухомої неподільної речі (автомобіля), має право на грошову компенсацію вартості належної частки у спільному майні від іншого подружжя, який здійснив відчуження рухомого неподільного майна без згоди. За таких обставин, з огляду на те, що автомобіль є неподільною в натурі річчю, позивач за зустрічним позовом, як єдиний спадкоємець який прийняв спадщину після смерті [PERSON] - цивільної дружини [PERSON] , без згоди якої останнім відчужено спільне майно подружжя, має право на грошову компенсацію вартості частки у спільному рухомому майні. Однак позивач за зустрічним позовом не скористалася правом та не ініціювала перед судом призначення відповідної експертизи для встановлення дійсної (ринкової) вартості на час розгляду справи спірного транспортного засобу, не було заявлено вимог щодо стягнення з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] грошової компенсації вартості частки в майні в зв`язку з наявністю відчуження такого майна третій особі. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17, від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц, від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18, від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20, від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18. Також, у рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Суд враховує правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 та постанові від 15 березня 2023 року по справі №725/1824/20, та зазначає, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову. Також суд зазначає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про те, що відсутні підстави для визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом права власності на 1/2 частку транспортного засобу Hyundai Tucson, 2008 року випуску, оскільки така позовна вимога не є ефективним способом захисту порушеного права. Згідно з частинами 1 та 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, розмір судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімуму для працездатних осіб становить 2684,00 грн., 0,4 його розміру становить 1073,60 грн. Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду із немайновою позовною вимогою та позовною вимогою майнового характеру щодо майна загальною вартістю 1 619 530,17 грн., тобто вартість 1/2 частини такого майна становить 809 765,01 грн., тому сума судового збору по заявленій позовній вимозі становить 8098,00 грн. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернулася до суду із позовною вимогою немайнового характеру та позовними вимогами майнового характеру загальною вартістю 501 083,50 грн., що становить загальної вартості спірного майна в сумі 1002167,00 грн., із яких: 282048,00 грн. - орієнтовна вартість автомобіля, та 720119,00 грн. - вартість спірної квартири. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Отже враховуючи, що позивач за первісним позовом [PERSON] є інвалідом ІІ групи і звільнений від сплати судового збору, тому із відповідачів - [PERSON] та [PERSON] слід стягнути солідарно на користь держави 4497,00 грн. судового збору за позовну вимогу майнового характеру за первісним позовом, з урахуванням часткового задоволення зустрічного позову за вимогою майнового характеру в частині визнання права власності за позивачем на частку спірної квартири (8098 - 3601(7201/2) = 4497). При цьому, інші частина судового збору, що підлягає стягненню за дві відповідні позовні вимоги немайнового характеру, що заявлені обома сторонами, взаємозараховується та не підлягає фактичному стягненню.

Outcome: partial