Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою, в якій просить оголосити померлим [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Кіровограда. В обґрунтування своєї заяви зазначає, що вона перебувала із [PERSON] , [INFO] , у зареєстрованому шлюбі із 1981 року, який було розірвано 30.11.1993 року. у шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 1988 року народження. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі № 2-450/00 від 25.02.2000 року визнано безвісти відсутнім [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Кіровограда. Зазначає, що оголошення [PERSON] померлим необхідно їй для отримання одноразової грошової допомоги після смерті [INFO] у віці 40 років в селищі міського типу Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області України її сина [PERSON] . В судове засідання заявник та її представник не з`явилися, до суду надали заяву про підтримання заявлених вимог та проведення судового засідання без їх участі. Заінтересована особа у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не сповістила. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Зі змісту ст.4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав на підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 3 ч.2 ст.293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ст.305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою. Заявник, [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Кіровограда, Кіровоградської області Україна, перебувала із [PERSON] , [INFO] , у зареєстрованому шлюбі із 1981 року, який було розірвано 30 листопада 1993 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (актовий запис № 638). Від шлюбу у них народилися сини: [PERSON] , 1982 року народження; [PERSON] , 1988 року народження. Згідно з повідомленням Ленінського РВ УМВС України в м. Кіровограді від 04.02.2000р. [PERSON] оголошено у розшук. З 18.01.1994 року, розшук позитивних результатів не дав. Дані про місце перебування [PERSON] після лютого 1993 року немає. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі № 2-450/00 від 25.022000 року визнано безвісти відсутнім [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Кіровоград. Отже, з моменту визнання [PERSON] , [INFO] , безвісти відсутнім минуло вже більше 24 років. Відповідно до ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно з ч.1 ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків,які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (ст.47 ЦК України) Особливістю цієї категорії справ, є те що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Так, нормами ст.306 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Таким чином вбачається, що заявник повинен мати особисту цивільно-правову заінтересованість у зміні правового статусу особи, яку просить оголосити померлою. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участі особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої є невідоме. Як встановлено, [PERSON] необхідно оголосити [PERSON] померлим для подальшого отримання одноразової грошової допомоги після смерті [INFO] в селищі міського типу Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області України її сина [PERSON] . В п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Згідно з ч. 3 ст.46 ЦК України, фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Виходячи з наведеного та враховуючи, що у місці постійного проживання [PERSON] немає відомостей про місце його перебування вже більше 24 років, а встановити таке не вдається, суд дійшов висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити і оголосити [PERSON] померлим, бо це породжує для заявниці певні правові наслідки. Оскільки день вірогідної смерті [PERSON] встановити неможливо, його необхідно оголосити померлим з дня набрання цим рішенням законної сили з врахуванням приписів ч.3ст. 46 ЦК України. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.

Outcome: approved