Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

15 серпня 2023 року до Святошинського районного суду м.Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 27.10.2023 року вказана справа надійшла за підсудністю до Шевченківського районного суду м.Києва. В позовних вимогах з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 18.06.2024 року позивач просить: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» на користь позивача залишок страхового відшкодування в сумі 24 830,03 грн., пеню в сумі 9 238,90 грн., інфляційне збільшення у розмірі 800,51 грн., 3% річних в сумі 801,14 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 51 401,50 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 15 березня 2023 року в м. Києві, відбулась ДТП за участю автомобіля «Lexus» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] (далі - Відповідач-2) та автомобіля «Opel» державний номер [NUMBER] під керуванням позивача. Згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 р. (справа №761/9267/23), [PERSON] було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Як зазначає позивач, 06.12.2022 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Брокбізнес» було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-212358029. Позивач 20.03.2023 року подав до Страховика повідомлення про настання події, яка має ознаки страхової та заяву про виплату страхового відшкодування. Страхова компанія визнала випадок страховим та 15.05.2023 року позивачу сплачено страхове відшкодування в сумі 126 075,94 грн. Як зазначає позивач, з даною сумою страхового відшкодування він категорично не погоджується, а тому 27.06.2023 року було проведено додатковий огляд автомобіля позивача, однак страхове відшкодування не було доплачено. В свою чергу на замовлення позивача було складено Звіт про оцінку матеріального збитку №02/27.04.23 від 03.04.2023 року яким визначено втрату товарної вартості - 14 146,16 грн., вартість матеріального збитку - 228 395,11 грн., коефіцієнт фізичного зносу - 0,0. Висновком судового експерта №1-21/05 від 21.05.2024 року складеного на виконання ухвали суду, вартість відновлювального ремонту складає 211 401,50 грн., а вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 162 256,58 грн. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» здійснила доплату страхового відшкодування в сумі 9 094,03 грн. А тому враховуючи умови договору страхування та визначену вказаним звітом вартість матеріального збитку з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на користь позивача підлягає стягненню 24 830,03 грн. (160 000,00-126 075,94-9 094,03). З [PERSON] підлягає стягненню 51 401,50 грн. (різниця між вартістю відновлювального ремонту 211 401,50 грн. та лімітом по полісу 160 000,00 грн.). Так як страхова компанія не в повному обсязі здійснила виплату страхового відшкодування, має бути стягнуто пеню за період з 15.05.2023 року по 15.05.2024 року, нараховану на суму 24 830,03 грн. в сумі 9 238,90 грн.; 3% річних на ту ж суму боргу за період з 15.05.2023 року по 10.06.2024 року в сумі 801,14 грн.; інфляційні витрати в загальній сумі 800,51 грн. Позивач також вказує, що йому спричинена моральна шкода внаслідок пошкодження його автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди, а тому оцінив її в сумі 10 000,00 грн. 05 грудня 2023 року до суду надійшов відзив Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес»на заявлені вимоги в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Як зазначено у відзиві, наданим позивачем до позовної заяви звітом про оцінку вартості матеріального збитку, було встановлено ряд неточностей та невідповідностей обставинам справи, які викликають сумніви щодо правильності висновків оцінювача та різниця між наданими сторонами звітами становить близько 70 000,00 грн. Страховою компанією було замовлено проведення транспортно-товарознавчої експертизи та згідно з висновком №2072 від 21.11.2023 року розмір відновлювального ремонту автомобіля «Opel» державний номер [NUMBER] складає 162 203,97 грн. з ПДВ та 135 169,97 грн. без ПДВ. Страховик прийняв рішення про виплату страхового відшкодування відповідно до визначеної у висновку експертизи вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу без врахування ПДВ. Сума доплати складає 9 094,03 грн. = 136 169,97 грн. (сума по експертизі від 21.11.2023 року) - 126 075,94 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування). Представник у відзиві зазначає, що позивач не мав законом передбачених підстав для проведення оцінки матеріального збитку, оскільки представник страховика у строки, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» оглянув пошкоджений транспортний засіб. Як зазначено у відзиві, відсутні підстави для нарахування пені, інфляційних збитків та 3% річних, оскільки виплата страхового відшкодування відбулась в межах 90 днів, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 28.11.2023 року до суду надійшов відзив уповноваженого представника [PERSON] на заявлені вимоги в якому він просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначено у відзиві, висновок експерта, який наданий позивачем, не підтверджений фактичними витратами на ремонт та є лише припущеннями іншої вартості ремонту, яка обрахована за безпідставно підвищеними цінами на роботи та запчастини. Як зазначає представник, головною причиною різної вартості відновлювального ремонту є обрахунок експертом позивача заміни задньої боковини (заднє праве крило) автомобіля, що відповідно до калькуляції штучно додає до вартості ремонту 49 122,66 грн. на запчастини та 11 310,00 грн. на роботи. Але ні технічних, ні економічних підстав для заміни боковини (заднього правого крила) не існує. І жодного обгрунтування необхідності заміни боковини експертом не додано. Вказані роботи є економічно не обгрунтованими. Крім того у відзиві представник вказує, що відповідно до Методики втрата товарної вартості на автомобіль позивача не мала нараховуватись. Вимоги про відшкодування моральної шкоди є необгрунтованими, оскільки вони мають бути відшкодовані в рамках договору страхування ЕР-212358029 відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також позивач не довів спричинення йому моральної шкоди. Відповідь на відзиви до суду не надходила. Представники сторін в судове засідання не з`явились, звернулись до суду із заявами про розгляд справи в їх відсутність. А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальні заяви сторін, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Стаття 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Положення статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, відносить шкоду, пов`язану з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно з положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] є власником автомобіля «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 28.03.2023 року (справа №761/9762/23) визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Як зазначено в постанові, [PERSON] 15.03.2023 року о 19 год. 15 хв., керуючи транспортним засобом «Lexus IS 250» д.н.з. [NUMBER] по вул. Ю.Іллєнка, 52-А в м. Києві, при виїзді з прилеглої території /з боку АЗС «Окко»/, не надав переваги в русі транспортному засобу «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] , який рухався по вул. Ю.Іллєнка, та скоїв з ним зіткнення. При ДТП, вказані автомобілі зазнали механічних ушкоджень з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив п. 10.2 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Як вбачається з постанови, [PERSON] свою вину в порушенні ПДР України визнав. Постанова набрала законної сили. За Полісом №ЕР212358029 діючим станом на 15.03.2023 року, ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» застрахувала цивільну відповідальність власника транспортного засобу «Lexus» державний номер [NUMBER] , яким визначено страхову суму за пошкодження майна - 160 000,00 грн., франшиза не встановлена. 17.03.2023 року [PERSON] повідомив Страховика про настання події, яка має ознаки страхового випадку та подав заяву про виплату страхового відшкодування. 31.03.2023 року уповноваженим представником ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» в присутності власника автомобіля [PERSON] оглянуто пошкоджений автомобіль «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] та складено Акт огляду. [PERSON] , як вбачається, зауважень до акту не мав. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» визнала випадок який відбувся 15.03.2023 року страховим та у відповідності із страховим актом №64229/1 від 20.06.2018 року та розрахунком страхового відшкодування страхове відшкодування, яке має бути виплачено [PERSON] становить 126 075,974 грн. Зазначена сума була перерахована на рахунок позивача 15.05.2023 року. Листом від 16.05.2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» повідомила [PERSON] про виплату страхового відшкодування в сумі 126 075,94 грн. Крім того, на підставі страхового акту №107168/2 ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» прийняла рішення про здійснення доплати страхового відшкодування в сумі 9 094,03 грн., яка 01.12.2023 року перерахована на рахунок позивача. Так як сторони не погоджувались із висновками, складеними на замовлення кожної із них щодо визначення вартості матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] , судом була призначена експертиза. Згідно з висновком експерта №1-21/05 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи складеного 21.05.2024 року судовим експертом Українського центру судових експертиз, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 15.03.2023 року складає 175 324,18 грн.; величина втрати товарного вигляду пошкодженого автомобіля станом на час проведення експертизи складає 14 050,50 грн. А тому саме висновок складений на виконання ухвали суду від 12.03.2024 року суд вважає належним доказом розміру спричиненої шкоди та бере його до уваги при вирішенні зазначеної справи. Крім того, варто зазначити, що сторони погодились з висновком та не звертались до суду із заявами про призначення додаткової чи повторної експертизи. Стаття 32.7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує, зокрема, шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Як вбачається, висновком експерта визначено втрату товарної вартості автомобіля 14 050,50 грн. Вказана сума, згідно з положеннями діючого законодавства не відшкодовується страховиком. Крім того, стаття 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Представник позивача не надала суду доказів, що на момент розгляду справи було проведено ремонт автомобіля та оплачено ремонтні роботи. Наданий наряд-замовлення від 02.05.2023 року, не є належним та допустимим доказом виконання ремонтних робіт та їх оплати. З додатків до висновку експерта вбачається, що у вартість відновлювального ремонту включено ПДВ в розмірі 20%. Згідно з поясненнями представника Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» наданими до суду 27.06.2024 року, відповідальність страхової компанії згідно з висновком експерта становить 144 905,48 грн., без ПДВ (162 256,58 грн. - 17 351,10 грн. ПДВ). Представник позивача не спростувала зазначеного. А тому з врахуванням встановленого в судовому засіданні, оскільки суми, які визначені висновками, складеними на замовлення Страховика та позивача не підтверджені висновком, який складений на виконання ухвали суду, та відповідно не вірно відповідачем здійснено розрахунок страхового відшкодування, враховуючи суми виплаченого страхового відшкодування, суд приходить до висновку про стягнення з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 9 735,51 грн. (144 905,48 грн. - 126 075,94 грн. - 9 094,03 грн.). Також суд вважає за доцільне зазначити, що позивач не позбавлений можливості після сплати за проведені ремонтні роботи надати до страхової компанії відповідні докази та отримати відраховані суми ПДВ в межах ліміту відповідальності страховика. Щодо заявлених вимог позивача про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне. Стаття 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Стаття 610 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Частина друга статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та трьох процентів річних від простроченої суми. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18). Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі №711/4010/13, від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, від 22.09.2020 у справі №918/631/19, від 09.11.2021 у справі №320/5115/17). За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Тобто відповідальність страховика (МТСБУ), передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах. Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Як встановлено судом, страхова компанія виконала власні зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування згідно їх розрахунків у строки, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 27.06.2023 року було проведено додатковий огляд належного позивачу на праві власності пошкодженого автомобіля. Після складання Звіту на підставі вказаного акту огляду, було здійснено доплату страхового відшкодування. Матеріали справи не містять доказів з яких підстав позивач не погоджувався із визначеним Страховиком розміром страхового відшкодування. Крім того, варто зазначити, що Звіт №02/27.04.23 ФОП [PERSON] був складений 03.04.2023 року, тобто раніше визначення вартості збитку страховою компанією. Однак представник позивача не надала суду пояснень необхідності в замовленні такого Звіту. Таким чином, у даній справі у Страховика виникає обов`язок по доплаті страхового відшкодування лише після набрання рішенням законної сили. Отже, суд приходить до висновку, що оскільки станом на 15.05.2023 року у ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» не існувало обов`язку по доплаті страхового відшкодування, такий обов`язок з`явиться лише після набрання законної сили рішенням суду, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат. Щодо заявлених вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 51 401,50 грн., що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу та лімітом відповідальності страховика варто зазначити наступне. За змістом ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. За приписами ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому п.32.7 ч.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Таким чином, власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Відповідно до чч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20), яка підлягає врахуванню судом при вирішенні заявлених вимог. Також суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача [PERSON] як на підставу відмови у стягненні шкоди у визначеному позивачем розмірі на те, що позивач не надав доказів на підтвердження факту проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, оскільки позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Позивачем надано докази на підтвердження завданих йому збитків, у вигляді витрат, які він мусить зробити, для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 211 401,50 грн, а відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц (провадження № 61-4463св18), від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц (провадження № 61-34581св18). Згідно з висновком №1-21/05 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи складеного 21.05.2024 року судовим експертом Українського центру судових експертиз, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 15.03.2023 року складає 175 324,18 грн.; величина втрати товарного вигляду пошкодженого автомобіля станом на час проведення експертизи складає 14 050,50 грн., вартість відновлювального ремонту визначено 211 401,50 грн. Отже, з врахуванням зазначеного та встановленої вини [PERSON] в спричиненні шкоди позивачу, сторона відповідача не заперечувала розмір спричиненої шкоди, враховуючи законодавчо визначене право позивача отримати відшкодування збитків відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 51 401,50 грн. (211 401,50 - 160 000,00). Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди варто зазначити наступне. Відповідно до частин 1 та 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Отже, враховуючи що судом встановлена вина відповідача - [PERSON] у пошкодженні автомобіля, який належить на праві власності позивачу, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача моральної шкоди. При визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди суд враховує, що внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль, що позбавляло позивача можливості вести нормальний спосіб життя та користуватися власністю, тривалість душевних страждань, враховуючи час, протягом якого позивач не міг користуватись власним автомобілем для власних потреб, а також виходячи із вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 6 000,00 грн. Крім того, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір та витрати за проведену експертизу пропорційно задоволеним вимогам. Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 26 500,00 грн. суд зазначає наступне. У відповідності до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У відзиві представник Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» зазначив, що представник позивача не довела надання правничої допомоги, заявлений розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтованим, неспівмірним із заявленими вимогами, не обґрунтований критеріями дійсності, розумності та необхідності. На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених [PERSON] у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію Договору б/н від 26.05.2023 року про надання правничої (правової) допомоги; копію Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги від 26.05.2023 року де встановлена вартість юридичних послуг; копія акту приймання-передачі послуг №1 від 16.09.2024 року; копію квитанції №1 від 16.09.2024 року на суму 26 500,00 грн. , рахунок фактичних витрат з надання правової допомоги [PERSON] за договором від 26.05.2023 року (станом на 16.09.2024 року). Оцінюючи надані адвокатом послуги зазначені в рахунку фактичних витрат з надання правової допомоги, варто зазначити, що адвокатські запити від 01.06.2023 року, 30.06.2023 року, заява до страховика від 06.07.2023 року, підготовка та подача клопотання про перехід в загальне позовне провадження, не обгрунтовані критерієм необхідності, не обґрунтовано необхідність підготовки та подачі заяви про зменшення позовних вимог до Дніпровського районного суду м.Києва. Представник позивача перебувала в судових засіданнях 2 години 45 хвилин, що підтверджується журналами судових засідань, а тому за участь в судових засіданнях підлягає стягненню 8250,00 грн. Таким чином, враховуючи наданий до суду договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду №1 від 26.05.2023 року, акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 16.09.2024 року, квитанцію №1 від 16.09.2024 року на суму 26 500,00 грн. рахунок фактичних витрат з надання правової допомоги [PERSON] , заяву ПрАТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» про зменшення витрат на правничу допомогу, часткове задоволення заявлених вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 13 178,55 грн. та відповідно з кожного з відповідачів пропорційно задоволеним вимогам: із ПрАТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» підлягає стягненню 1 910,89 грн. та відповідно із [PERSON] - 11 267,66 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial