Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 16 травня 2013 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Після укладення шлюбу позивач та відповідачка оселилися у житловому будинку батьків відповідачки в [ADDRESS] . У шлюбі у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя позивача з відповідачкою не склалося, в сім`ї між ними почастішали конфлікти, тому 17.07.2020 [PERSON] звернулася до Міжгірського районного суду Закарпатської області із позовом про розірвання шлюбу й стягнення аліментів, та рішення суду від 01.09.2020 шлюб між ними було розірвано і стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх дітей у розмірі частки від заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17.07.2020 і до досягнення дітьми повноліття. При цьому питання визначення місця проживання дітей з кимось із батьків ні в судовому, ні в позасудовому порядку між позивачем та відповідачкою врегульовано не було. На підставі заяви відповідачки Міжгірським ВДВС у Хустському районі Закарпатської області Західного МУ Міністерства юстиції (далі Міжгірський ВДВС) було відкрито виконавче провадження № 63400961 щодо примусового виконання рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01.09.2020. Після розірвання шлюбу діти продовжували проживати разом із відповідачкою в [ADDRESS] , а позивач переїхав до своїх батьків в [ADDRESS] . При цьому позивач належним чином сплачував аліменти на утримання дітей і брав участь у їх вихованні. Так тривало до 04.06.2022, коли відповідачка привезла дітей за місцем проживання позивача, залишила їх з батьком, після чого виїхала на заробітки за межі України. Наскільки відомо позивачу, з того часу відповідачка не поверталася в Україну, вона не бере жодної участі у вихованні та утриманні дітей. Відповідно з 04.06.2022 і по теперішній час доньки проживають з позивачем і він самостійно займається їх вихованням та утриманням. Попри це у провадженні Міжгірського ВДВС продовжує перебувати виконавче провадження № 63400961, в рамках якого у позивача накопичується заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітніх доньок, яких він і так фактично самостійно утримує. З 04.06.2022 і по теперішній час малолітні діти спірних сторін проживають разом із позивачем у житловому будинку, розташованому в [ADDRESS] , який на праві власності належить батькові позивача. Позивач самостійно облаштував будинок усім необхідним для комфортного проживання дітей, зокрема, провів власним коштом ремонт та придбав меблі. Позивач самостійно оплачує всі комунальні послуги та здійснює утримання будинку. Окрім того, позивач самостійно матеріально утримує дітей та забезпечує їх усім необхідним, створюючи рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Натомість відповідачка не бере жодної участі у вихованні та утриманні дітей, практично не спілкується з ними, навіть у телефонному режимі. Оскільки на даний час офіційно питання щодо визначення місця проживання дітей між спірними сторонами не врегульовано і відповідачка не бажає в позасудовому порядку врегулювати дане питання, враховуючи факт проживання малолітніх дітей разом із батьком та бажання останнього піклуватися про дітей, займатися їх вихованням і утриманням, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом з метою визначення місця проживання дітей з ним, а також задля припинення стягнення з нього аліментів, звільнення його від сплати заборгованості за аліментами на утримання малолітніх дітей та стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання малолітніх дітей у розмірі половини заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалами суду від 29 серпня 2024 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та витребувано докази. Ухвалою суду від 18 вересня 2024 року постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача адвокат Рішко С. І. подав заяву з проханням розглядати справу без його участі та участі його довірителя. Висловив позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом спрямування судових повісток за її зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення виклику в судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Від Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника сільради ради. Висловлено позицію за якою сільська рада визнає вимоги позову про визначення місця проживання дітей з позивачем. Міжгірським ВДВС явку представника в судове засідання не забезпечено. Оскільки зі сторони позивача відсутні заперечення проти заочного розгляду справи, а відповідачка належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 16 травня 2013 року виконкомом Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між позивачем, [PERSON] , [INFO] , та відповідачкою, [PERSON] , [INFO] , про що було складено відповідний актовий запис за № 01, в результаті чого відповідачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », про свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 20). У шлюбі в сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 17-19). Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01.09.2020 у справі № 302/667/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано і стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільних дітей у розмірі частки від заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17.07.2020 і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 21-22). На підставі заяви відповідачки Міжгірським ВДВС було відкрито виконавче провадження № 63400961 щодо примусового виконання рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01.09.2020 у справі № 302/667/20, розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 15.08.2024 становить 173\~320,95 грн (а.с. 24). Як зазначено в позовній заяві та не спростовано під час судового розгляду, після розірвання шлюбу діти продовжували проживати разом із відповідачкою в [ADDRESS] , а позивач переїхав до своїх батьків в [ADDRESS] , й так тривало до 04.06.2022, коли відповідачка привезла дітей за місцем проживання позивача, залишила їх з батьком. Як вбачається з відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 29.08.08.2024, [PERSON] , [INFO] , 04.06.2022 у пункті пропуску Ужгород здійснено перетин державного кордону України на транспортному засобі та дані щодо повернення в Україну, відсутні (а.с. 62). За змістом довідки Пилипецької сільради від 26.08.2024 № 887, до складу сім`ї позивача входять: [PERSON] , [INFO] , - мати; [PERSON] , [INFO] , - батько; [PERSON] , [INFO] , - донька; [PERSON] , [INFO] , - донька; [PERSON] , [INFO] , - донька; [PERSON] , [INFO] , - сестра; [PERSON] , [INFO] , - племінниця (а.с. 14). Довідками № 06-02/102 і № 06-02/103 від 07.05.2024, виданими Пилипецьким ліцеєм Пилипецької сільської ради Закарпатської області, підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , навчається у 4-А класі даного закладу, а [PERSON] , [INFO] , у 2-А класі (а.с. 25, 26). Згідно характеристик дітей зі школи, батько співпрацює з учителями, цікавиться навчанням дітей, відповідально ставиться до їх виховання у сім`ї, радиться та реалізує поради вчителів у відносинах із доньками, систематично відвідує класні виховні заходи та батьківські збори (а.с. 27, 28). Як свідчить довідка Подобовецької гімназії Пилипецької сільради Закарпатської області від 07.05.2024 № 24, [PERSON] , [INFO] , є вихованкою дошкільного підрозділу даного закладу (а.с. 29). Актом обстеження умов проживання дітей, складеним 09.05.2024 комісією Служби у справах дітей Пилипецької сільради, підтверджено факт проживання дітей із позивачем в [ADDRESS] , з червня 2022 року (а.с. 30). Рішенням виконкому Пилипецької сільради від 09.07.2024 № 20 «Про визначення місця проживання дітей» було вирішено визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з батьком в [ADDRESS] (а.с. 31). Відповідно до частин 8 та 9 статті 7 Сімейного Кодексу України (далі СК України), регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У статті 141\~СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Місце проживання дитини, яка недосягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частини 1 та 2 статті 160 СК України). За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що батьком створено належні умови для виховання та розвитку дітей, мати яких тривалий час проживає окремо від них, суд, виходячи із найкращих інтересів дітей, вважає необхідним визначити місце проживання малолітніх дітей разом із батьком. Ухвалюючи таке рішення суд переконаний, що за наведених вище обставин встановлення місця проживання малолітніх дітей разом із батьком відповідатиме інтересам дітей. При вирішенні питання обґрунтованості позову в частині вимоги щодо звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, припинення стягнення аліментів та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.06.2022 № 596/826/21. Окрім того, в цій же постанові Верховний Суд звернув увагу суді попередніх інстанцій на те, що враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на корить того з батьків, з ким проживає дитина,

Outcome: partial