Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Адвокат Калініченко Олександра Вікторівна в інтересах [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про зміну способу та стягнення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, стягнення аліментів на утримання дружини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням суду від 01.10.2019 з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 500,00 грн на кожну дитину. Також рішенням суду від 01.10.2019 з відповідача на користь [PERSON] стягувалися аліменти на утримання від батька дитини до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , шести років у розмірі 1 936,00 грн. Позивач вказала, що, нажаль, син [PERSON] є дитиною з особливими потребами (інвалідність), потребує постійного догляду та не може сам себе обходити, у зв`язку із чим вона повинна постійно перебувати з дитиною та не може працювати. [PERSON] та [PERSON] потребують розвитку. Визначений судовим рішенням розмір аліментів не є достатнім для забезпечення базових потреб дітей через стрімке зростання цін на споживчі товари та послуги. Тому позивач вважає за доцільне змінити спосіб стягнення з відповідача на її користь на утримання трьох дітей аліменти з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходів) відповідача. Крім того позивачем зазначено, що вона позбавлена можливості працювати, оскільки має дитину з інвалідністю, а відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу, хоча має таку можливість, тому право позивача підлягає захисту шляхом стягнення аліментів з відповідача на її утримання. Позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , визначений рішенням Голосіївського районного суду від 01.10.2019 з стягнення аліментів у розмірі 1 500,00 грн на кожну дитину щомісячно на стягнення аліментів у розмірі 1/2 частки від усіх видів доходу платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стягнути з відповідача на користь позивача на її утримання аліменти у розмірі 3 500,00 грн щомісячно, починаючи з дати подання заяви і на весь час проживання та опікування дитиною - інвалідом, до досягнення дитиною повноліття. 08.09.2024 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення зазначених в ній недоліків. 21.08.2024 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, якою справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Калініченко О.В. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала позов у повному обсязі та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини, внаслідок чого позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Голосіївського районного суду від 01.10.2019 у справі №752/15722/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16.03.2020, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей, додаткових витрат на дитину та утримання матері дітей - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 31 липня 2019 року і до його повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 31 липня 2019 року і до його повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 31 липня 2019 року і до його повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] половину вартості понесених додаткових витрат на дитину, що викликані лікуванням [PERSON] , [INFO] у розмірі 57 300 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] половину вартості понесених додаткових витрат на дитину, що викликані лікуванням, які передбачаються в майбутньому на лікуванні [PERSON] , [INFO] у розмірі 3 648 грн. щомісячно, починаючи з 31 липня 2019 року і до його повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання від батька дитини до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , шести років у розмірі 1936 грн. щомісячно, починаючи з 31 липня 2019 року і до досягнення дитиною шести років. Судом встановлено, що відповідно до медичного висновку №225 від 26.07.2022 виданого Комунальним закладом Білоцерківської міської ради «Білоцерківської міської ради «міський центр первинної медико-санітарної допомоги №2», встановлено, що дитина [PERSON] є інвалідом з дитинства, страждає на дитячий церебральний параліч, подвійну геміплегія (рухові порушенні IV рівень по GMFCS, IV рівень по MACS. Когнітивна недостатність. Дитина з інвалідністю підгрупи А, та потребує домашнього догляду. Відповідно до довідки №313 від 23.02.2024 [PERSON] перебуває на обліку як безробітна в Білоцерківській філії Київського обласного центру зайнятості. Згідно з посвідченням серії [NUMBER] дитині [PERSON] нараховується державна соціальна допомога як інваліду з дитинства. Відповідно до акту №31 про факт проживання від 15.03.2024, позивач разом зі своїми дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] . Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на отримання від другого із подружжя достатніх коштів на утримання трьох спільних дітей, один з яких має інвалідність, внаслідок зміни способу їх стягнення з твердої грошової суми на частку від усіх доходів платника аліментів, а також на отримання грошових коштів на своє утримання як матір дитини - інваліда, що потребує постійного догляду, у зв`язку із чим позивач не має можливості працювати. За змістом ст. 51 Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтями 183, 184 СК України встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14. Позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів на утримання трьох дітей ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дітей, одним з яких є дитина - інвалід, оскільки на сьогоднішній день вказані аліменти знецінилися, витрати на забезпечення шкільної освіти зросли, а позивач позбавлена можливості працювати так як син [PERSON] потребує постійного нагляду та не може сам обходитися. Вирішуючи позов та визначаючи розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Так, відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2024 року складає 3196 гривні. Дослідивши в судовому засіданні письмові докази, враховуючи ту обставину, що змінився в бік погіршення майновий стан одержувача аліментів, суд приходить до висновку про те, що отримувана позивачем сума аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1 500 грн. на кожну дитину щомісячно є меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини віком від 6 до 18 років та вочевидь не відповідає вимогам Сімейного кодексу України та Конвенції про права дитини про належне матеріальне забезпечення дитини та забезпечення найкращих інтересів дитини. Вирішуючи питання щодо зміни розміру аліментів у бік збільшення, суд враховує вікові потреби дітей, період навчання, стан здоров`я дітей, їх батьків, а також відсутність у позивача можливості працювати. Відомості про погіршення стану здоров`я позивача та відповідача відсутні. Також відсутні відомості щодо розміру доходів позивача та відповідача. У будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначив способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів суд бере до уваги, що позивач має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище, відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів та стягнення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дітей та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Таким чином, у зв`язку з викладеним суд вважає, що справедливим та таким, що відповідатиме вимогам закону буде збільшення розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] згідно з рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01.10.2019 по справі №752/15722/19 на користь [PERSON] на утримання трьох дітей з твердої грошової суми у розмірі 1500 грн на кожного до 1/2 частки доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На думку суду, такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також є помірним для відповідача. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів із відповідача на користь позивача на її утримання як одного з подружжя, яка проживає з дитиною з інвалідністю, суд виходить з такого. За правилами ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом; дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; цей з подружжя опікується нею; другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. З аналізу вказаної норми слідує, що відсутність хоча однієї із перерахованих підстав не призводить до виникнення відповідного юридичного складу та не надає особі права на утримання. Доказування у такій категорії справ має ґрунтуватися на сукупності доказів. Аналізуючи надані позивачем докази у даній справі, судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом з дитинства та потребує домашнього догляду, законним представником дитини є [PERSON] , що підтверджується відповідним посвідченням серії [NUMBER] . Позивачем надано суду докази на підтвердження того, що дитина [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, допомоги. Статтею 88 СК України передбачено право на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю. Якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Положеннями ст. 91 СК України закріплено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Так, відповідно до ч. 2 даної статті жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ними їхньої дитини відповідно до ч. 2 - 4 ст. 84 та ст. 86 і 88 цього кодексу. Із системного аналізу норм ст. 88 та ст. 91 СК України випливає, що право на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів, а саме: проживання одного з подружжя з дитиною-інвалідом та опікування нею; нездатністю дитини обходитися без постійного стороннього догляду; походження дитини від другого з подружжя (кровне споріднення); спроможністю другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Також враховується судом, що право того з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, на утримання, пов`язане з виникненням досить складних життєвих обставин, в яких останній з об`єктивних причин значно більшою мірою виконує обов`язки по догляду і розвитку дитини, зазнає більших фізичних та психологічних навантажень і у зв`язку з цим потребує додаткової підтримки. А тому, відповідач зобов`язаний брати участь у забезпеченні матеріального благополуччя позивача, з яким проживає їх спільна дитина-інвалід, як це визначено приписами ч. 2 ст. 88 СК України. Позивач просить суд стягнути на свою користь аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 грн., оскільки остання не працює, проводить час разом зі сином [PERSON] , який є дитиною з інвалідністю, доглядаючи за ним, отримує виключно державну соціальну допомогу особам з інвалідністю, яку у повному обсязі витрачає на потреби дитини, а тому у останньої відсутня можливість самостійно себе забезпечувати, закривати свої базові потреби (харчування, предмети особистої гігієни), у тому числі оплачувати комунальні послуги. Позивач вважає, що саме вказана сума грошових коштів у розмірі 3 500 грн. зможе забезпечити мінімальний рівень життя. З аналізу наданих доказів, суд прийшов до висновку про наявність підстав у частині задоволення позову щодо стягнення аліментів на утримання позивача та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі по 3 500 грн. щомісячно протягом всього часу проживання зі спільною дитиною-інвалідом, [PERSON] , [INFO] , та до досягнення ним повноліття. При цьому, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1211,20 грн., у зв`язку з тим, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із вказаною позовною заявою.

Outcome: approved