Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

10.07.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, яка передана судді Ільєвій Т.Г. 11.07.2024, для вирішення питання про відкриття провадження. Так, в обґрунтування заяви заявник вказує, що на обліку в Головному управлінні ДПС у Чернігівській області перебуває платник податків фізична особа підприємець [PERSON] (далі ФОП по тексту рішення - [PERSON] ), що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . ФОП [PERSON] має розрахункові рахунки в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк», а саме № [NUMBER] та в Київській регіональній дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», а саме [NUMBER], що знаходиться за адресою: вул. Алмазова Генерала, 4-А, м. Київ, 01011, МФО 300335. Так, до ГУ ДПС у Чернігівській області надійшли відомості із Єдиного державного реєстру щодо припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] , що відповідно до п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, є підставою для проведення документальної позапланової перевірки. До Головного управління ДПС у Чернігівській області від АТ Райффайзен Банк надійшла відмова в наданні запитуваної інформації, з посиланням на ст. 62 Закону України від 07.12.2000 №2121-111 «Про банки і банківську діяльність». Відтак, ТУ ДПС у Чернігівській області змушене звернутися до суду, в порядку п. 73.4 ст. 73 ПК України, яка дозволяє отримати інформацію про наявність та рух коштів на рахунках ФОП [PERSON] в обсягах більших ніж передбачено п.73.3 цієї ж статті ПК України. Учасники у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце проведення якого повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. За приписами частини 2 ст. 349 ЦПК України, неявка в судове засідання без поважних причин заявника та (або) особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, чи їх представників або представника банку не перешкоджає розгляду справи, якщо суд не визнав їхню участь обов`язковою. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, та оцінивши у сукупності, вважаючи за можливе розглянути справу за відсутності заявника та представника банку, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. Відповідно до пп. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом. Згідно з пп. 20.1.5 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання, інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком. Відповідно до п. 73.4 ст. 73 Податкового кодексу України, інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків надається в обсягах більших, ніж передбачені пунктом 73.3 цієї статті, банками та іншими фінансовими установами контролюючим органам за рішенням суду. Для отримання такої інформації контролюючий орган звертається до суду. Відповідно до частини 1 статті 1076 ЦК України, банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. Зокрема, у статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», поняття «банківська таємниця» визначено як інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку в процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальну чи моральну шкоди клієнту. Відповідно до статті 62 цього Закону, інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмову вимогу суду або за рішенням суду. Постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 № 267 затверджено Правила зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, розділом 3 якої визначено порядок та межі розкриття банками інформації, що містить, банківську таємницю. Так, пунктом 3.2 зазначеного розділу встановлено, що банки зобов`язані виконувати рішення суду про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, у порядку, установленому законодавством України. За рішенням суду про розкриття інформації, що становить банківську таємницю, банк розкриває інформацію в обсязі, визначеному рішенням суду. Підставою для розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, є необхідність здійснення контролю за додержанням податкового, валютного та іншого законодавства. З огляду на встановлені обставини та мету отримання охоронюваної законом інформації, що міститься у банківській установі, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви про розкриття такої інформації. У відповідності до частини 3 статті 350 та пункту 6 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. На підставі наведеного та

Outcome: approved