Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

У липні 2024 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за двома кредитними договорами. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.07.2024року справу було передано за підсудністю Подільському районному суду м. Києва. 29.07.2024р. справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості було отримано Подільським районним судом м. Києва та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 липня 2024 року, головуючим суддею у справі визначено Войтенко Т.В. Ухвалою судді від 2 серпня 2024р. відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08 травня 2023 року між відповідачкою [PERSON] та ТОВ «Аванс Кредит» як первісним кредитором було укладено кредитний договір №04813-05/2023, на підставі якого відповідачем отримано кошти в розмірі 9600,00 грн., строком на 10 днів із сплатою процентів за користування кредитом. Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є наступним кредитором [PERSON] за кредитним договором, за яким право вимоги перейшло до позивача відповідно до договору факторингу, укладеного з ТОВ «ФК Інвеструм», яке отримало право вимоги від ТОВ «Аванс Кредит». Також позов обґрунтовано тим, що між відповідачкою [PERSON] та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено другий кредитний договір. Так, 17 липня 2023 року між відповідачем та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», було укладено договір позики №4285235, на підставі якого відповідачем отримано кошти в розмірі 4 000 грн., строком на 12 днів із сплатою процентів за користування кредитом. Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є наступним кредитором [PERSON] за договором позики від 17.07.2023, за яким право вимоги перейшло до позивача відповідно до договору факторингу, укладеного з ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Посилаючись на те, що первісні кредитори виконали свої зобов`язання по видачі кредиту, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача, але останнім кредит не погашається, правонаступник первісних кредиторів звернувся до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості: за Кредитним договором №04813-05/2023 від 08.05.2023 в розмірі 14 376,00 грн., з яких: - 9 600,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 4 776, 00 грн. - сума заборгованості за відсотками; за Договором позики №4285235 в розмірі 14 200, 00 грн., з яких: - 4000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 10 200,00 грн. - сума заборгованості за процентами за користування позикою Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином. У прохальній частині позову просив провести розгляд за відсутності представника та ухвалити заочне рішення за на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого розгляду справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] неодноразово підписувала кредитні договори. 08 травня 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №04813-05/2023 (а.с.7-11). Даний кредитний договір було укладено [PERSON] в електронному кабінеті позичальника, який створено в системі товариства, шляхом верифікації відповідача. За умовами даного договору Товариство повинно надати клієнту фінансовий кредит в розмірі 9600,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Пунктом 1.2. договору передбачено: тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 10 днів, тобто до 17 травня 2023р. Дата надання кредиту - 8 травня 2023р.. Відповідно до пункту 1.3 договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 726,35% річних від суми кредиту з розрахунку 1.99% на добу. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Відповідно до пункту 1.7 договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом. Даним договором сторони погодили можливість відстрочити виконання зобов`язання на строк 10 або 20 днів зі сплатою процентів: 10 днів - 3 % на добу від тіла кредиту; 20 днів - 2,5% відсотка на добу від тіла кредиту (пункт 3.3.3 договору). При укладенні кредитного договору позичальником [PERSON] підписано графік платежів, відповідно до умов якого кредит повинен бути погашений 17 травня 2023 року (а.с.9). Відповідно до пункту 3.3.4 кредитного договору протягом 14 календарних днів з дня укладення договору [PERSON] має право відмовитися від договору без пояснення причин. 26 травня 2023р. та 5 червня 2023р. було підписано додаткові угоди до договору про надання споживчого кредиту №04813-05/2023 від 08.05.2023, якими сторони погодили відстрочку виконання зобов`язань за договором щоразу на 10 днів. Станом на день підписання Додаткової угоди №3 від 5 червня 2023р. розмір суми кредиту зазначено 9600,00 грн., суму відсотків за користування кредитом зазначено - 3629,70 грн. (а.с.11). 21 червня 2023 року між ТОВ «ФК Інвеструм» та ТОВ «Аванс Кредит» укладено договір факторингу №21062023, за умовами якого до ТОВ «ФК Інвеструм» перейшло право вимоги до боржників ТОВ «Аванс Кредит» (а.с.12-14). За твердженням позивача за даним договором факторингу до ТОВ «ФК Інвеструм» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №04813-05/2023 від 08 травня 2024 року. При цьому, витягу з Реєстру боржників, в якому би значилась боржниця [PERSON] та сума заборгованості за кредитним договором, не надано. 27 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Інвеструм Груп» було укладено Договір факторингу №27122023-1, за умовами якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №04813-05/2023 від 08 травня 2024 року (а.с. 15 -18). За п.1.1. Договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах визначених цим договором. Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу № 27122023-1 від 27 грудня 2023 року загальна сума заборгованості становить 14 376грн 00коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 9 600,00грн.; сума заборгованості за відсотками у розмірі 4776,00 грн. (а.с.19). 17 липня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 4285235 (а.с. 25-28). Даний договір було підписано [PERSON] електронним підписом, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За умовами даного договору сума позики становить 4000,00 грн., строк позики 12 днів, відсоткова ставка - 2,70% в день, дата повернення позики - 29 липня 2023р.. Договір позики укладено на таких умовах: позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, за умовами якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до боржників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». До даного Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року неодноразово укладалися додаткові угоди. Зокрема, позивач стверджує, що 27 лютого 2024р. було підписано Додаткову угоду №20, відповідно до Витягу з реєстру боржників №19 до якого нібито до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до боржниці [PERSON] за договором позики №4285235 від 17 липня 2023 року (а.с.39-42). Відповідно до Витягу від 27.02.2024 з Реєстру прав вимоги до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року загальна сума заборгованості [PERSON] становить 14200,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 4000грн.; сума заборгованості за відсотками у розмірі 10200,00 грн. (а.с.34). Обґрунтовуючи поданий позов, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зазначило, що [PERSON] не виконала свої зобов`язання за кредитними договорами, заборгованість не погасила. Враховуючи укладені договори факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 14 376грн .00 коп. по договору №04813-05/2023; в сумі 14 200 грн 00 коп. по договору №4285235. На підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за договором № 04813-05/2023 надало: кредитний договір № 04813-05/2023 від 08 травня 2023 року; паспорт споживчого кредиту; договір факторингу № 21062023; договір факторингу № 27122023-1, Витяг з реєстру прав вимоги до договору факторингу №27122023-1 від 27 грудня 2023року. На підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за договором позики №4285235 надало: договір позики №4285235 від 17 липня 2023 року; договір факторингу № 14/06/21; Витяг з реєстру прав вимоги №19 до договору факторингу № 15/06/21 від 14 червня 2021 року; розрахунок заборгованості за кредитним договором №4285235 від 17 липня 2023року. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Долучені позивачем до матеріалів справи копії Договору про надання споживчого кредиту від 8 травня 2023 року та Договору позики № 4285235 від 17 липня 2023 року свідчить про те, що вони були підписані [PERSON] за допомогою одноразових паролів. Втім, матеріали справи не містять доказів про те, що грошові кошти в обумовлених розмірах - за Договором про надання споживчого кредиту у розмірі 9600,00 грн., за Договором позики - у розмірі 4000 грн., були перераховані первісними кредиторами на картковий рахунок [PERSON] . Матеріали справи та копії укладених договорів не містять відомостей про маску карти та її емітента, яка нібито повинна була належати [PERSON] ; відсутні дані про належність карти [PERSON] ; позивачем не заявлялося клопотання про витребування доказів від емітента карти про надходження грошових коштів у конкретні дати від первісних кредиторів на рахунок [PERSON] .. Відтак, у суду відсутні підстави стверджувати, що [PERSON] дійсно отримала від первісних кредиторів кредитні кошти у розмірі 9600,00 грн. та 4000 грн., тобто відсутні докази про те, що первісні кредитори дійсно перераховували на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти в обумовлених договором розмірі. Суд також звертає увагу на те, що право вимоги за кредитним договором від 8 травня 2023р. переходило до позивача на підставі двох договорів факторингу. При цьому, кожного разу у Витязі з Реєстру боржників сума заборгованості відрізнялася, збільшувався розмір відсотків за користування кредитом. Це може свідчити, що первісний кредитор продовжував нарахування суми відсотків поза межами строку, на який надавався кредит, що суперечить вимогам статті 1048 ЦК України. За змістом ст.1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. За умовами договору №04813-05/2023 кредитні кошти надавалися на 10 днів, двічі строк повернення кредиту продовжувався на 10 днів. Отже, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» мало право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за 30 днів. За який період та у якому розмірі позивач нараховував 4 776,00 грн. відсотків за відсутності розрахунків встановити неможливо. За умовами договору позики №4285235 кредитні кошти надавалися на 12 днів. Отже, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» мало право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за 12 днів. За який період та у якому розмірі позивач нараховував 10 200,00 грн. відсотків за відсутності розрахунків встановити неможливо. Суд також звертає увагу на те, що за Договором позики від 17.07.2023 право вимоги до позивача могло перейти не на підставі Договору факторингу від 14.06.2021, а на підставі Додаткової угоди №20 від 27.02.2024. Позивач долучив до матеріалів справи копії договорів, за якими можна констатували, що договір позики було укладено пізніше, ніж договір факторингу, за яким до позивача нібито перейшло право вимоги за даними договорами. Так, дійсно згідно з ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правовиком (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Отже, питання про те, чи могло перейти до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за договором позики від 17.07.2023 року, суд вирішує, виходячи зі змісту домовленостей між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в контексті того, чи передбачалася можливість передачі майбутніх праві вимоги. Згідно п.1.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 є невід`ємною частиною договору. Аналіз положень договору факторингу дає підстави виснувати, що вимога до боржника [PERSON] не могла входити до «Реєстру боржників», адже на момент укладення договору факторингу договір позики ще не укладався, а сам договір факторингу не передбачає передачу абстрактних вимог за кредитними договорам, які будуть укладені у майбутньому. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України та ч. 6 ст. 81 ЦПК України докази мають відповідати ознакам достовірності, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно правового висновку КЦС у складі ВС у постанові від 30.01.2018 року у справі №161/16891/15-ц доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У конкретному випадку позивачем не долучено жодного первинного документу, на підставі якого суд міг би стверджувати про надходження коштів на рахунок [PERSON] , відсутні платіжні доручення про здійснення перерахунку від первісного кредитора грошових коштів на картковий рахунок боржниці. Позивач не надав доказів правильності розрахунків та нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Відсутні підстави стверджувати, що до позивача перейшло право вимоги за договором позики. Фактично позивач просить стягнути заборгованість за двома договорами, розмір якої доводить витягами з реєстрів боржників за договором факторингу, які жодним чином не доводять умов кредитування і правильність розрахунків. Відтак, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором та договором позики слід відмовити.

Outcome: dismissed