Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карс Інвест Лізінг» про стягнення штрафу. У своїй позовній заяві просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карс Інвест Лізінг» на користь [PERSON] суму штрафу за не сплату орендних платежів за договором дострокової оренди транспортного засобу з правом викупу № 0106/2021 від 01.06.2021 року в розмірі 288 467,10 гривень. Свою позовну заяву обґрунтував тим, що 01.06.2021 року [PERSON] та ТОВ «КАРС ІНВЕСТ ЛІЗІНГ» був укладений договір довгострокової оренди транспортного засобу з правом викупу № 0106/2021. Відповідно до п. 1.1. Договору, Орендодавець надає Орендарю у розпорядження з правом викупу, на визначений цим Договором термін, транспортний засіб, за умови сплати Орендарем періодичних орендних платежів згідно Згідно пункту 1 Додатка 1 до даного Договору в оренду передається транспортний засіб марки HYUNDAI SONATA 2016 року виготовлення, державний номер [NUMBER] . Відповідно до пункту 3 цього Додатку, термін оренди становить 12 календарних місяців. Останній орендний платіж повинен бути 01 червня 2022 року. Останній раз Орендар сплатив орендні платежі за серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2021 року. З січня місяця 2022 року Орендар припинив сплачувати орендні платежі за вищевказаним Договором. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2024 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не прибув, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що 01 червня 2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАРС ІНВЕСТ ЛІЗІНГ» був укладений договір довгострокової оренди транспортного засобу з правом викупу № 0106/2021. Відповідно до п. 1.1. Договору, Орендодавець надає Орендарю у розпорядження з правом викупу, на визначений цим Договором термін, транспортний засіб, за умови сплати Орендарем періодичних орендних платежів згідно Додатку 1. Копія додатку додається. Згідно пункту 1 Додатка 1 до даного Договору в оренду передається транспортний засіб марки HYUNDAI SONATA 2016 року виготовлення, державний номер [NUMBER] . Первісна вартість придбання транспортного засобу складає 276 000,00 гривень, що по курсу покупку ПАТ КБ « ПРИВАТ БАНК» 27,6 гривень за 1 долар США, становить 10 000 доларів США. Відповідно до пункту 3 цього Додатку, термін оренди становить 12 календарних місяців. Останній орендний платіж повинен бути 01 червня 2022 року. Пунктом 8.1 Договору визначено, що Орендар сплачує Орендодавцю щомісячні орендні платежі та будь - які інші платежі, належні за цим Договором, які мають бути сплачені протягом п?яти календарних днів згідно з графіком здійснення платежів ( Додаток 1). Позивач вказує, що останній раз Орендар сплатив орендні платежі за серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2021 року, про що долучено копії квитанцій. Так, згідно графіку платежів ( Додаток 1 до договору) за період з січня 2022 року і по червень 2022 року заборгованість Орендаря по сплаті орендних платежів складає: 183 долара *6 місяців* 40,11 гривень (на день подання позову по курсу НБУ- 40,11 гривень за 1 долар США) = 44 040,78 грн. Термін по простроченим платежам складає 655 днів від 15.06.2022 року - Вимога про сплату орендних платежів, до 01.04.2024 року - в вимозі від 12.04.2024 року вказаний період на який нараховується штраф. В розділі 2, п. 3.6.е Договору сторонами було обумовлено, що в разі прострочення або невиконання зобов?язань перед Орендодавцем щодо своєчасної сплати орендних платежів Орендар сплачує Орендодавцю штраф в розмірі 1% від суми розміру несплаченого орендного платежу за кожен день такої затримки або неплатежу протягом 3 днів з дня такого звернення. Так, сума штрафу складає: 44 040,78 гривень (борг за 6 місяців) *1% (відсоток штрафу в день) * 655 ( період днів штрафу, за який не було зроблено ні одного орендного платежу)= 288 466,50 гривень. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Згідно ч.1 ст. 798 Цивільного кодексу України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 799 Цивільного кодексу України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Згідно вимог ст. 801 Цивільного кодексу України, наймач зобов?язаний підтримувати транспортний засіб у належному технічному стані. Витрати пов?язані з використанням транспортного засобу, в тому числі зі сплатою податків та інших платежів, несе наймач. Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання ( належне виконання). Відповідно до ст.. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою ст. 549 ЦК України визнано, що неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 546, статті 549 ЦК України зобов?язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов?язання. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких підстав позов є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу витрати на проведення експертизи. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 2 884,70 грн. На підставі ст. 525, 610, 612, 625 ЦК України,

Outcome: approved