Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зареєстрованого 12.09.1998 року Фрунзенським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №386. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що спільне життя у них не склалося через різні погляди на життя, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Від шлюбу подружжя не мають неповнолітніх дітей. Позивач зазначає, що фактично подружні відносини з відповідачем припинені 9 років тому, спільне господарство не ведеться, тому подальше сімейне життя між ними неможливе та суперечить їх інтересам. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою судді від 11.07.2024 відкрито спрощене провадження у даній справі та призначено до судового засідання. В судове засідання позивач не з`явився, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити та розглянути справу без її участі, зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином завчасно про час та місце розгляду справи, ніяких заяв до суду не подавав. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином завчасно повідомлений про дату, місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ч.4 ст.223 ЦПК України та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , 12.09.1998 було укладено шлюб, зареєстрований Фрунзенським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №386. (а.с.4) Неповнолітніх дітей подружжя не має. Сторони спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Їх сім`я розпалась остаточно і поновлена бути не може. Спору між сторонами щодо місця проживання дітей та про поділ майна не має. За змістом положень ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Outcome: approved