Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги просив: - встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини. - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] та в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме: 1.земельну ділянку площею 0,4404 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221885600:35:166:0364; 2.земельну ділянку площею 0,6401 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221885600:35:170:0256; 3.земельну ділянку площею 1,2791 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221885600:35:170:0059. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] \~померла [PERSON] (матір позивача), після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно в тому числі на земельну частку (пай), у землі яка перебувала у колективній власності СВК «Деснянський». Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивач та [PERSON] (батько позивача), в зв`язку з чим 28 травня 2008 року приватним нотаріусом позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/8 частин спадкового майна, яке складається з права на земельну частку (пай), яка належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) РН № 379321 розміром 3,33 в умовних кадастрових гектарах, виданого на підставі рішення Вишгородської районної державної адміністрації від 13 червня 2000 року № 263. [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України також 28 травня 2008 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частин зазначеного вище спадкового майно. [INFO] [PERSON] помер. Позивач постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини та як спадкоємець за законом у встановлений ст. 1270 ЦК України строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подавав, тобто є таким, що прийняв спадщину після померлого батька. В подальшому розпорядженнями Вишгородської районної державної адміністрації Київської області №640 від 30 жовтня 2006 року та №997 від 21 грудня 2007 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки членам СВК «Деснянський» власникам сертифікатів для ведення особистого селянського господарства на території Нижчедубечанської, Новосілківської та Сувидської сільських рад Вишгородського району Київської області Відповідно до вказаних розпоряджень [PERSON] виділено земельні частки (паї) в натурі на місцевості площею 0,4404 га, 0,6401 га та 1,2791 га. Також на підставі вказаних розпоряджень на ім`я [PERSON] виготовлено державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 699798, ЯЕ № 987145 та ЯЕ № 987131. Крім того,\~згідно належного\~ [PERSON] \~сертифікату на\~право на земельну частку\~(пай) здійснено виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та присвоєно земельним ділянкам кадастрові номери: 3221885600:35:166:0364, 3221885600:35:170:0256, 3221885600:35:170:0059. Право власності на вказані земельні ділянки зареєстровано Управлінням Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області за [PERSON] , що підтверджується відповідними витягами. В зв`язку із зазначеним, позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на зазначені вище земельні ділянки, однак 22 квітня 2024 року постановою державного нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно виготовлені вже після смерті спадкодавця. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. [PERSON] та [PERSON] подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечили. Представник Пірнівська сільська рада Вишгородського району Київської області подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 24 березня 2007 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно в тому числі на земельну частку пай, у землі яка перебувала у колективній власності СВК «Деснянський», що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) РН № 379321 розміром 3,33 в умовних кадастрових гектарах, виданого на підставі рішення Вишгородської районної державної адміністрації від 13 червня 2000 року № 263. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 серпня 1963 року вбачається, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] залишила заповіт відповідно до якого право на земельну частку (пай) заповіла позивачу, що підтверджується копією заповіту від 05 березня 2007 року. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивач та [PERSON] (батько позивача). [PERSON] та [PERSON] (рідні сестри позивача) відмовилися від прийняття спадщини після смерті матері. 14 листопада 2007 року на підставі заяви [PERSON] державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області до майна померлої [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу №885. 28 травня 2008 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого за № 1-2912, на 7/8 частин спадкового майна, яке складається з права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СВК «Деснянський», с. Нижча Дубечня, Вишгородського району, Київської області, розміром 3,33 в умовних кадастрових гектарах, яка належала померлій [PERSON] . Також цього ж дня державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстрованого за № 1-2909, на 1/8 частин зазначеного вище спадкового майна, яке належало спадкодавцю. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 11 червня 2015 року. Встановлено, що позивач звернувся до Вишгородської державної нотаріальної контори Вишгородського району Київської області із заявою про прийняття спадщини, однак листом державного нотаріуса № 1074/01-16 від 01 вересня 2023 року останньому відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, в зв`язку з пропуском 6-ти місячного строку для прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Згідно листа Вишгородської державної нотаріальної контори №686/01-16 від 16 травня 2024 року, спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилася. Відповідно до листа Пірнівської сільської ради № 03-47.44/354 від 04 березня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ) дійсно проживав без реєстрації з 2010 року зі своїм батьком, [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , який помер [INFO] , згідно до погосподарського обліку Вищедубечанського старостинського округу був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] також підтверджується актом депутата Пірнівської сільської ради про обстеження по факту проживання на території с. Вища Дубечня від 03 березня 2024 року. У той же час, згідно розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області №640 від 30 жовтня 2006 року, тобто за життя спадкодавця [PERSON] , затверджено технічну документацію із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки 553 громадянам членам СВК «Деснянський» власникам сертифікатів для ведення особистого селянського господарства на території Нижчедубечанської, Новосілківської та Сувидської сільських рад Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту) та передано у власність земельні ділянки 553 громадянам членам СВК «Деснянський» власникам сертифікатів для ведення особистого селянського господарства на території Нижчедубечанської, Новосілківської та Сувидської сільських рад Вишгородського району Київської області (згідно з додатком). Відповідно до вказаного розпорядження [PERSON] виділено земельну частку (пай) в натурі на місцевості площею 0,4404 га. На підставі вказаного розпорядження на ім`я [PERSON] виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 699798 від 04 листопада 2008 року. Згідно вказаного державного акту [PERSON] , на підставі розпорядження Голови Вишгородської районної державної адміністрації №640 від 30 жовтня 2006 року є власником земельної ділянки площею 0,4404 га, на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 3221885600:35:166:0364. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №\~витягу НВ-5100707782023 від 10 серпня 2023 року, земельна ділянка з кадастровим номером 3221885600:35:166:0364, зареєстрована Управлінням Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області 13 травня 2016 року, власником земельної ділянки є [PERSON] на підставі рішення Вишгородської районної державної адміністрації №640 від 30 жовтня 2006 року, площа земельної ділянки 0,4404 га. Згідно розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області №997 від 21 грудня 2007 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки 495 громадянам-власникам сертифікатів для ведення особистого селянського господарства на території Нижчедубечанської, Новосілківської та Сувидської сільських рад Вишгородського району Київської області, розроблену державним підприємством «Головний науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та передано у власність земельні ділянки 495 громадянам-власникам сертифікатів для ведення особистого селянського господарства на території Нижчедубечанської, Новосілківської та Сувидської сільських рад Вишгородського району Київської області за межами населеного пункту. Відповідно до вказаного розпорядження [PERSON] виділено земельні частки (паї) в натурі на місцевості площею 0,6401 га та 1,2791 га. На підставі вказаного розпорядження на ім`я [PERSON] виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 987145. Згідно вказаного державного акту [PERSON] на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 997 від 21 грудня 2007 року є власником земельної ділянки площею 0,6401 га, на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 3221885600:35:170:0256. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, №\~витягу НВ-5600516842023 від 07 серпня 2023 року, земельна ділянка з кадастровим номером 3221885600:35:170:0256, зареєстрована Управлінням Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області 17 травня 2016 року, власником земельної ділянки є [PERSON] на підставі рішення Вишгородської районної державної адміністрації №997 від 21 грудня 2007 року, площа земельної ділянки 0,6401 га. Також, на підставі вказаного розпорядження на ім`я [PERSON] виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 987131. Згідно вказаного державного акту [PERSON] на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 997 від 21 грудня 2007 року є власником земельної ділянки площею 1,2791 га, на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 3221885600:35:170:0059. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, №\~витягу НВ-7400588172023 від 11 серпня 2023 року, земельна ділянка з кадастровим номером 3221885600:35:170:0059, зареєстрована Управлінням Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області 13 травня 2016 року, власником земельної ділянки є [PERSON] на підставі рішення Вишгородської районної державної адміністрації №997 від 21 грудня 2007 року, площа земельної ділянки 1,2791 га. 22 квітня 2024 року постановою державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки з кадастровими номерами 3221885600:35:166:0364, площею 0,4404 га, 3221885600:35:170:0256, площею 0,6401, 3221885600:35:170:0059, площею 1,2791 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, оскільки право власності на ці земельні ділянки (розпаювання сертифікату) набуте після смерті [PERSON] , про що спадкоємці не були повідомлені належним чином та отримали свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай). Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, ст.ст. 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у ч.ч. 3, 4 ст. 1268, ст.ст. 1269, 1270 ЦК України. Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2\~ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до вимог\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Як вбачається зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули\~право\~на\~земельну\~частку\~(пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які\~на\~момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Право\~особи\~на\~земельну\~частку\~(пай)\~може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до\~ст.\~2\~Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)»\~основним\~документом,\~що посвідчує\~право на\~земельну частку\~(пай)\~є сертифікат\~на\~право\~на\~земельну частку\~(пай),\~виданий районною\~(міською) державною адміністрацією.\~Документами,\~що посвідчують\~право\~на земельну\~частку\~(пай),\~також є:\~свідоцтво про\~право\~на\~спадщину;\~посвідчені у\~встановленому законом\~порядку договори\~купівлі-продажу,\~дарування,\~міни,\~до яких\~додається сертифікат\~на\~право\~на\~земельну\~частку\~(пай);\~рішення суду\~про визнання права на земельну частку (пай). Згідно\~ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на\~місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Відповідно до\~п.\~2\~Указу Президента\~України від\~8\~серпня 1995\~року №\~720/95\~«Про порядок\~паювання земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським \~ підприємствам\~і організаціям»,\~право на\~земельну частку\~(пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства,\~кооперативу,\~товариства,\~відповідно до\~списку,\~що додається\~до державного\~акта на\~право колективної власності на землю. Згідно п.п. 23, 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі статтею 25 ЗК\~при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване\~право\~одержати безоплатно свою\~земельну\~частку\~(пай), виділену в натурі (на\~місцевості). Сертифікати на\~право\~на\~земельну\~частку\~(пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на\~місцевості) та видачі державного акта про\~право\~власності\~на\~землю (пункт 17\~розділу X "Перехідні положення" ЗК).\~Член колективного\~сільськогосподарського підприємства\~(далі\~-\~КСП),\~включений до\~списку,\~що додається\~до державного\~акт \~на\~право\~колективної\~власності\~на\~землю,\~набуває права\~на\~земельну\~частку\~(пай)\~з дня\~видачі цього\~акта,\~і в\~разі його\~смерті\~успадкування\~права\~на\~земельний\~пай\~здійснюється за нормами\~ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат\~на\~право\~на\~земельну\~частку\~(пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП\~на\~час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права\~на\~земельну\~частку. При неможливості надати такій особі\~земельну\~частку\~(пай)\~з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7\~Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до п. 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~при вирішенні\~спору про\~спадкування права\~на\~земельну\~частку (пай)\~основним документом,\~що посвідчує\~таке право,\~є сертифікат\~про право\~на\~земельну\~частку\~(пай).\~Якщо спадкодавець мав право\~на\~земельну частку\~(пай),\~але за\~життя не\~одержав сертифіката\~на\~право власності\~на\~земельну\~частку\~(пай)\~або помилково\~не був\~включений (безпідставно\~виключений)\~до списку,\~доданого до\~державного акта\~про колективну\~власність\~на\~землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на\~земельну частку\~(пай) суд застосовує положення чинного на\~час існування відповідних правовідносин\~Земельного кодексу України\~1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~та відповідні норми\~ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17\~Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року\~сертифікати\~на\~право\~на\~земельну\~частку\~(пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на\~місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів\~на\~право\~власності\~на\~землю. Відповідно до п.п. 5, 6 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» видача громадянам\~сертифікатів на\~право на\~земельну частку\~(пай)\~єдиного в\~Україні зразка\~та їх\~реєстрація \~провадяться відповідною\~районною державною\~адміністрацією. У\~разі виходу\~власника земельної\~частки (паю)\~з колективного\~сільськогосподарського підприємства,\~сільськогосподарського кооперативу,\~сільськогосподарського акціонерного\~товариства за\~його заявою\~здійснюється відведення\~земельної ділянки\~в натурі\~в \~установленому порядку\~і видається\~державний акт\~на право\~приватної власності\~на цю\~земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Згідно ч.ч. 1, 3, 4, 9, 10 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Згідно п. «г» ч. 1\~ст. 81 ЗК України,\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3\~ст. 152 ЗК України. ЗК України\~у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Зазначений висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18). Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (набрав чинності з 01.01.2013) Державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами ; державна реєстрація земельної ділянки внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Згідно абз. 5 п. 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» (набрав чинності з 01.01.2013 року), у разі якщо до 1 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою в порядку, встановленому законом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] , а саме 10 червня 2015 року, [PERSON] постійно проживав без реєстрації разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . Відтак, позовна вимога про встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про визнання за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] та в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на спадкове майно, то суд зазначає наступне. Відповідно до\~п.\~17\~Перехідних положень\~ЗК України\~сертифікати на\~право на\~земельну частку\~(пай),\~отримані громадянами,\~вважаються правовстановлюючими\~документами при\~реалізації ними\~права вимоги\~на відведення\~земельної частки\~(паю)\~в натурі\~(на\~місцевості)\~відповідно до\~законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Так, судом встановлено, що право на земельну частку (пай) розміром 3,33 в умовних кадастрових гектарах, належало [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 379321, виданого на підставі рішення Вишгородської районної державної адміністрації від 13 червня 2000 року № 263 і на момент відкриття спадщини не припинялося. При цьому, суд зазначає, що видача сертифіката лише документально фіксує право особи на так звану ідеальну земельну частку (пай), яке вона отримує з часу одержання юридичною особою державного акта про право колективної власності на землю. В подальшому\~на підставі\~належного спадкодавцю\~сертифікату на\~право\~на земельну частку\~(пай) здійснено виділення земельної частки (паю) в натурі (на\~місцевості) та присвоєно земельним ділянкам кадастрові номери: 3221885600:35:166:0364, 3221885600:35:170:0256, 3221885600:35:170:0059. Оскільки виділення земельної частки (паю) здійснено в натурі (на\~місцевості), присвоєно кадастрові номери та виготовлено державні акти на право власності на\~землю, зазначений вище сертифікат\~на\~право\~на\~земельну\~частку\~(пай), який видавався [PERSON] вважається недійсним. При цьому, зі справи та поданих доказів вбачається, що процедура виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) за вказаним вище сертифікатом розпочата за життя [PERSON] , що підтверджується копіями технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки власникам сертифікатів для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області від 25 вересня 2006 року та 27 грудня 2007 року. З наведених вище підстав не можна вважати дійсними і видані державним нотаріусом 28 травня 2008 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивачу та свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на відповідні частини земельної частки (паю), оскільки їх видано на підставі вказаного вище сертифікату, який на той час, у зв`язку з виділенням земельних ділянок на місцевості втратив свою юридичну дійсність. Відтак, суд доходить висновку про те, що спадкодавець вчинила всі дії спрямовані на набуття спадкового майна у власність (виділення земельних ділянок в натурі) однак, з незалежних від її волі обставин, правовстановлюючі документи на земельні ділянки видано після її смерті. Отже, оскільки померла [PERSON] не встигла отримати правовстановлюючі документи на набуте нею майно через обставини, які від неї не залежали, таке право переходить до спадкоємців. Один із спадкоємців померлої [PERSON] , її чоловік - [PERSON] , також помер. Відтак, оскільки померла [PERSON] , а також померлий її чоловік [PERSON] не встигли\~за життя\~оформити правовстановлюючі\~документи на\~набуте ними\~майно через\~обставини,\~які від\~них не\~залежали, належним та ефективним способом захисту прав позивача у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на виділені земельні ділянки є звернення спадкоємця з вимогами про визнання права власності на вже виділені земельні ділянки в порядку спадкування. Вказаний спосіб захисту є ефективним та адекватним змісту невизнаного за позивачем права та відповідає характеру виниклих спірних правовідносин. Відтак за позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] та в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме: - земельну ділянку площею 0,4404 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221885600:35:166:0364; - земельну ділянку площею 0,6401 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221885600:35:170:0256; - земельну ділянку площею 1,2791 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221885600:35:170:0059. Питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Отже, заявлене позивачем право підлягає визнанню, а пред`явлений позов задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved