Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, відносився до суспільної групи «колгоспний двір», де станом на 1988-1991р.р. проживали та були зареєстровані: [PERSON] (батько позивачів), [PERSON] (матір позивачів), [PERSON] (позивачка) та [PERSON] (позивач). Покликаються на те, що [INFO] померла їхня (позивачів) матір [PERSON] , а [INFO] помер їхній батько [PERSON] . Вважають, що частки спадкодавців у спірному будинковолодінні (1/4 частку, яка належала [PERSON] , та 1/4 частку, яка належала [PERSON] ) після їх смерті успадкувала саме позивачка [PERSON] , частка якої у спірному будинковолодінні збільшилась та склала 3/4. Вказують, що позивач [PERSON] претендує на 1/4 частку у майні колишнього колгоспного двору як його учасник, натомість позивачка [PERSON] претендує на 3/4 частки вказаного двору, зокрема на 1/4 частку як його учасник та на 2/4 частки двору - в порядку спадкування після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] . Зазначають, що відсутність належних правовстановлюючих документів на майно колгоспного двору створює складнощі в належному оформленні їхніх (позивачів) прав власників, а тому просять суд визнати за нею (позивачкою [PERSON] ) право власності на 3/4 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, а за ним (позивачем [PERSON] ) право власності на 1/4 частку такого. Ухвалою судді від 01.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження; залучено до участі у даній цивільній справі приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Романа Степановича в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак подали через канцелярію суду заяви, у яких зазначили, що підтримують заявлені ними позовні вимоги, просять такі задовольнити. Крім того, просять здійснювати розгляд даної справи у їх відсутності. Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти задоволення заявленого позову не заперечує та просить розглядати дану цивільну справу у їх відсутності. Третя особа приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву-повідомлення від 18.07.2024р. за №418/01-16; копії сторінок спадкової справи №78/2022, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 18.07.2024р. №77686537, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , заведено спадкову справу №78/2022; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 18.07.2024р. №77686537, з якої відомо, що спадкодавець [PERSON] за життя склав заповіт, посвідчений 13.10.2021р. виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області; заяву-повідомлення від 10.10.2024р. за №584/01-16; копії сторінок спадкової справи №233/2019, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 10.10.2024р. №78697816, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , заведено спадкову справу №233/2019; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 10.10.2024р. №78697834, з якої відомо, що спадкодавець [PERSON] за життя ні заповітів, ні спадкових договорів не складала. Просив розглядати дану справу у його (нотаріуса) відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", членами якого, як вважає суд, були: [PERSON] (батько позивачів), [PERSON] (матір позивачів), [PERSON] (позивачка) та [PERSON] (позивач), що підтверджується виписками з погосподарських книг №7 та №4 по селу Чижевичі Яворівського району Львівської області про суспільну групу двору та склад його членів станом з 01.04.1988р. по 31.12.1990р.р. та станом з 01.01.1991р. по 15.04.1991р.р.; копією свідоцтва на забудову садиби, виданого забудовнику [PERSON] на підставі рішення виконкому Мостиської районної ради народних депутатів від 19.11.1997р. №359, рішення виконкому Раденицької сільської ради від 20.12.1985р. №82 та рішення зборів уповноважених колгоспників колгоспу імені Л.Українки від 27.10.1985р.; копією виписки з рішення виконкому Мостиської районної ради народних депутатів від 19.11.1997р. №359; копією будівельного паспорта на забудову земельної ділянки забудовнику [PERSON] . Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали: [PERSON] (батько позивачів), [PERSON] (матір позивачів), [PERSON] (позивачка) та [PERSON] (позивач), тобто кожен по 1/4 частці будинковолодіння [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області. 26.02.2019 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивачів). До складу даної спадщини входило право на 1/4 частку спірного будинковолодіння [ADDRESS] , що належала їй як члену колгоспного двору. Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном не розпорядилася. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Відповідно до копій сторінок спадкової справи №233/2019, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , - дочка спадкодавиці - [PERSON] (позивачка) у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. із заявою про прийняття даної спадщини та їй були видані Свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна спадкодавиці [PERSON] . Спадщина, на яку видані свідоцтва, складається із приватизованих земельних ділянок площею 0,9091га та 0,0854 га, які розташовані на території Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, а саме чоловік та син спадкодавиці [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк відмовились від належних їм часток у даній спадщині на користь іншого спадкоємця першої черги - позивачки [PERSON] , що підтверджується їх письмовими заявами, наявними у матеріалах спадкової справи №233/2019. Тобто, у відповідності до вимог ч.3 ст.1268, 1269 ЦК України, [PERSON] (позивачка) вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її матері - спадкодавця [PERSON] . Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на 1/4 частку спірного будинковолодіння, успадкувала саме її дочка (позивачка) [PERSON] . Таким чином, позивачка [PERSON] стала фактичним власником 2/4 часток спірного будинковолодіння (1/4 частка, що належала їй як члену колгоспного двору, + 1/4 частку, яку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] ). [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивачів). До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , входило право на 1/4 частку спірного будинковолодіння [ADDRESS] , що належала йому як члену колгоспного двору. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном розпорядився, зокрема 13.10.2021 року такий склав заповіт, посвідчений старостою сіл Раденичі, Хатки, Чижевичі, Підліски, Вишенька Мостиської міської ради Львівської області [PERSON] . Вказаним заповітом спадкодавець [PERSON] усе своє майно заповів своїй дочці позивачці [PERSON] . Даний заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №8-96 та в спадковому реєстрі за №70393242. З урахуванням тієї обставини, що спадкодавець [PERSON] був співвласником у майні колгоспного двору в розмірі 1/4 частки, відтак суд вважає, що зазначеним заповітом такий заповів позивачці [PERSON] 1/4 частку у спірному будинковолодінні. З матеріалів спадкової справи №78/2022 відомо, що [PERSON] у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину за заповітом, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] ; приватним нотаріусом Яксманицьким Р.С. на ім`я позивачки були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно спадкодавця [PERSON] , зокрема на належні йому земельні ділянки площею 1,1933 га та 0,2917 га, які розташовані на території Підлісківської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; на звернення позивачки [PERSON] до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок (колгоспний двір), що знаходиться в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , нотаріус повідомленням №94/02-14 від 16.03.2023 року повідомив її про те, що для реалізації нею права на спадкування вказаного житлового будинку або його частки слід звернутися в Мостиський районний суд Львівської області з позовною заявою «Про визнання права власності на житловий будинок або його частку» з тих підстав, що зазначений житловий будинок відноситься до суспільної групи колгоспний двір. Враховуючи наведене, суд вважає, що належну спадкодавцю [PERSON] 1/4 частку в майні колгоспного двору фактично успадкувала спадкоємець за заповітом його дочка [PERSON] . Відтак, частка позивачки [PERSON] у спірному будинковолодінні збільшилась і склала 3/4 частки (1/4 частка, що належала їй як члену колгоспного двору, + 1/4 частка, яку вона в порядку спадкування за законом успадкувала після смерті матері [PERSON] + 1/4 частка, яку вона в порядку спадкування за заповітом успадкувала після смерті батька [PERSON] ). В той же час, через відсутність належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавців та належність спірного будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір», позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний будинок з господарськими спорудами за [ADDRESS] та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим такі звернулися до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області (1/4 частка, що належала їй як члену колгоспного двору, + 1/4 частка, яку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] , + 1/4 частка, яку вона успадкувала після смерті батька [PERSON] ); за позивачем [PERSON] - права на 1/4 частку зазначеного будинку, що належала йому як члену колгоспного двору.

Outcome: approved