Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

У липні 2024 року представник [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту. [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту. В обґрунтування вимог зазначив, що позивач, [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме частки квартири [ADDRESS] . При проведенні реєстраційних дій позивачу стало відомо, що його частка арештована на підставі постанови державного виконавця Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ від 13.09.2005 року серії АА №020239. За зверненням позивача, Фортечним відділом ДВС у м. Кропивницькому ПМУ МЮ (м. Одеса) було надано відповідь, з якої вбачається, що будь-які виконавчі провадження відсутні, а повідомити інформацію про хід виконавчих дій по виконавчому провадженню надати неможливо, оскільки виконавчі провадження знищені та запропоновано звернутись до суду з позовом про скасування арешту. Окрім цього, позивачем була отримана копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.09.2005 року. Із змісту постанови [PERSON] стало відомо, що підставою накладення арешту на його майно є виконавчий лист № 10 від 25.02.1991 року, виданий Жашківським районним судом по справі про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Вказує, що заборона на квартиру порушує права позивача, як власника 1/2 частини квартири на розпорядження своїм майном. Тому, вважає за необхідне звернутися до суду з відповідним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена судом про час та місце розгляду справи належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності № 38992 від 24.11.2004 року, [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме частки квартири [ADDRESS] . При проведенні реєстраційних дій позивачу стало відомо, що його частка арештована на підставі постанови державного виконавця Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ від 13.09.2005 року серії АА №020239, що підтверджується Відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 380220364 від 27.05.2024 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 380220364 від 27.05.2024 року наявна заборона на нерухоме майно під реєстраційним номером 2637010, яка зареєстрована 29.11.2005 10:07:51 за №2637010 реєстратором Державний нотаріальний архів в Кіровоградській області, на підставі постанови, аа 020239, 13.09.2005, Кіровський ВДВС Кіровоградського МУЮ, виконавець Біліцька на об`єкт нерухомості, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді Фортечного відділу ДВС у м. Кропивницькому ПМУ МЮ (м. Одеса) № 56987/30.19-29 від 19.06.2024 року вбачається, що перевіркою АСВП встановлено, що у відділі на виконання відсутні виконавчі провадження в рамках винесеної постанови про арешт від 13.09.2005 року (№ АА020239). У зв`язку з цим зняти арешт з майна не мають можливість, оскільки виконавчі провадження знищені та запропоновано звернутись до суду з позовом про скасування арешту. Окрім цього, позивачем була отримана копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.09.2005 року. Із змісту постанови серії АА № 020239 від 13.09.2005 року вбачається, що підставою накладення арешту на майно [PERSON] є виконавчий лист № 10 від 25.02.1991 року, виданий Жашківським районним судом по справі про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до вимог ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до вимог ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою. Згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином, заборона відчуження майна, яке належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу порушує права та законні інтереси позивача як власника, оскільки унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власника нерухомого майна в інший крім судового захисту спосіб. З огляду на те, що із зазначених вище обставин у своїй сукупності не вбачається підстав для накладення заборони відчуження майна, яке належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу, вимога позивача не порушує нічиїх прав та обов`язків і не суперечить вимогам діючого законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судові витрати по справі вважати по фактично понесеними стороною позивача.

Outcome: approved