Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

13 вересня 2023 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що 28.11.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали кредитний договір № 632081875 у формі електронного документу з використанням електронного підпису строком дії договору п`ять років. На підставі вказаного договору відповідач отримав грошові кошти в сумі 10 200 гривень на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти відповідно до умов, зазначених в договорі. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого, з урахуванням додаткових угод, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір Факторингу №23/0224-01, відповідно до якого, з урахуванням додаткових угод, до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 632081875. В подальшому, 17.07.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №17/07/2024, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло згідно Реєстру боржників право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 632081875 в сумі 46 235 грн 20 коп, з яких 10 200 грн - заборгованість по кредиту та 36 035 грн 20 коп -заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. В зв`язку з невиконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань, просили стягнути з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 632081875 від 28.11.2022 в сумі 46 235 грн 20 коп та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп, витрати на правничу допомогу в сумі 6 000 грн. Ухвалою судді від 18 вересня 2024 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] позов не визнав, посилається, що кредитний договір № 632081875 був укладений з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 28 листопада 2022 року, а переуступка прав вимоги відбулась 28 листопада 2018 року, тобто на чотири роки раніше і позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги так само як і доказів здійснення фактором оплати за відступлені ним права вимоги. На момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року боргові зобов`язання по кредитному договору № 632081875 від 28 листопада 2022 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору. Крім цього, він заперечує факт укладення кредитного договору, погодження з ним умов кредитування та отримання грошових коштів, вважає, що позивачем не надані докази, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, тому підстави для стягнення з нього коштів відсутні. Просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача понесені ним судові витрати на правничу допомогу в сумі 6 000 грн. У відповіді на відзив, позивач не погоджується з доводами відповідача, вважає доведеним факт підписання ним анкети-заяви на укладення кредитного договору його електронним підписом, що згідно з законом прирівнюється до його власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом, вважає доведеним отримання ним грошових коштів від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та перехід до нього права грошової вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». Зауважує, що предметом відступлення за договорами факторингу є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), а не тільки ті вимоги, які існували на момент укладення договору. Суд, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Установлено, що 28.11.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 632081875 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Згідно з умовами якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 10 200 грн на умовах строковості, зворотності, платності зі сплатою відсотків за Дисконтною процентною ставкою від суми кредиту за кожен день користування. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, в тому числі, які виникнуть у майбутньому. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 212 від 17.01.2023 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 632081875 від 28.11.2022, а саме: 10 200 грн заборгованості за основною сумою боргу, 10 806 грн 52 коп сума заборгованості за відсотками, а всього: 21 006 грн 52 коп. 23.02.2024 року між до ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 23.02.2024 року до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 632081875 від 28.11.2022, а саме: 10 200 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 36 035 грн 20 коп сума заборгованості за відсотками, а всього: 46 235 грн 20 коп. 17.07.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 17/07/24, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до Реєстру боржників від 17.07.2024 року до Договору факторингу № 17/07/24 від 17.07.2024, до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 632081875 від 28.11.2022, а саме: 10 200 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 36 035 грн 20 коп сума заборгованості за відсотками, а всього: 46 235 грн 20 коп. Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорювані відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Відсутність порушеного, не визнаного або оспорюваного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 Так, з матеріалів справи вбачається, що договір кредитної лінії № 632081875 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений 28 листопада 2022 року, натомість договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року, яке в свою чергу передало 23.02.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», які лише 17.07.2024 року уклали договір факторингу з позивачем. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством спочатку ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу №23/0224-01, а потім по договору факторингу №17/07/24 ТОВ «ФК «ЕЙС». Отже, ТОВ «ФК «ЕЙС» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 28 листопада 2022 року між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». З огляду на викладене в задоволенні позову суд відмовляє. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року. Щодо стягнення судових витрат за надання правничої допомоги, суд вказує на таке. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України). Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, Адвокатське бюро «Калінін і партнери» на підставі договору №б/н/24 від 19.09.2024 надавало правничу допомогу відповідачу, вартість послуг становить 6 000 грн, а саме: надання усної консультації з вивченням документів 1 година вартістю 500 грн, вивчення та аналіз позовної заяви з додатками 2 години вартістю 1 000 грн та складання, оформлення, подання до суду відзиву на позовну 8 годин вартістю 4 500 грн, що підтверджується Актом виконаних робіт (наданих послуг) від 19.09.2024, платіжною інструкцією № 163395541 про часткову оплату за договором в сумі 3 000 грн. Враховуючи обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також того, що обставини, наведені у відзиві на позовну заяву знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та те, що в позові відмовлено, то в відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України справедливим і співмірним буде стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу в сумі 6 000 грн, що підтверджено документально. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Outcome: approved