Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 27.08.2001 року, укладений між [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , зареєстрований 14.10.1998 року у Криворізькій філії товарної біржі «Українська» 27.08.2001 року реєстраційний №179045 і записаний в реєстровій книзі №119П Комунального підприємства «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Квартиру було продано за 3000 гривень, які продавець отримав від Покупця до підписання договору купівлі - продажу В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27 серпня 2001 року між позивачем по справі, [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , зареєстрований 14.10.1998 року у Криворізькій філії товарної біржі «Українська» 27.08.2001 року реєстраційний №179045 і записаний в реєстровій книзі №119П Комунального підприємства «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» договір купівлі- продажу нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зареєструвала вказаний договір на підставі біржової угоди в Криворізькому БТІ на своє ім`я. На даний момент нотаріально посвідчити договір не має можливості, оскільки місцезнаходження продавця Позивачці невідомо. Рух справи та Аргументи учасників справи Судом 23 травня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товарна біржа «Українська» про визнання правочину дійсним, про що постановлена ухвала. Ухвалою суду від 24 червня 2024 року витребовувалось ряд доказів по справі. Відповідно до отриманої інформації з відділу № 9 у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] помер. Від представника позивача надійшло клопотання про заміну у даній справі первісного відповідача [PERSON] , який помер [INFO] на належного відповідача Територіальну громаду міста Кривий Ріг в особі Криворізької міської ради. 18 вересня 2024 року ухвалою суду замінено у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товарна біржа «Українська» про визнання правочину дійсним\~на належного відповідача Територіальну громаду міста Кривий Ріг в особі Криворізької міської ради, ЄДРПОУ 33874388. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відзив на позовну заяву відповідачами подано не було. В судове засідання відповідачі не з`явились, враховуючи, що Територіальна громада міста Кривий Ріг в особі Криворізької міської ради має електронний кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, тому вважається таким, як повідомлені належним чином. Третя особа також була повідомлена належним чином про час ті місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, письмових заперечень до суду не направили. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи встановлено, що 27 серпня 2001 року між позивачем по справі, [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , зареєстрований 14.10.1998 року у Криворізькій філії товарної біржі «Українська» 27.08.2001 року реєстраційний №179045 і записаний в реєстровій книзі №119П Комунального підприємства «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Пунктом 2 Договору визначено, що, нерухоме майно, яке є предметом договору, а саме - квартира належить Продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане 11.10.1995 року, за № Дз - 677, Криворізьким УЖКГ, розпорядження зв №Дз826 від 27.09.1995р та Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого завідуючою Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори, в/о завідуючої Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М., за реєстровим №1-1100 від 22.08.2001р, зареєстрованого у Криворізькому БТІ в реєстровій книзі за №119п-23-23, що підтверджується довідкою - характеристикою, яка видана в Бюро Технічної Інвентаризації за місцем розташування Об`єкта Нерухомості: зареєстрована в БТІ міста Кривого Рогу в книзі реєстрації за № 16021/2 від 27.08.2001. Пунктом 3 Договору встановлено, що нерухомість оцінено в 10\~017 (десять тисяч сімнадцять) гривень, продано за 3000 (три тисячі) гривень, які продавець одержав від Покупця до підписання цієї Угоди (а.с.4) . За [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право особистої власності на двокімнатну квартиру, розташовану в [ADDRESS] , (на теперішній час - [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу, зареєстрованого 27 серпня 2001 року на Криворізькій філії Товарної Біржі «Українська», реєстраційний номер 179045, що підтверджується реєстраційним посвідченням Криворізького бюро технічної інвентаризації (а.с.5). У позивачці в наявності технічний паспорт на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Позивач разом із свої сином [PERSON] проживає і зареєстрована за вищевказаною адресою, що підтверджується відомостями з Реєстру Кривоірзької міської територіальної громади від01 березня 2024 року (а.с.7). Відповідачі зареєстрованими за адресою [ADDRESS] не значаться (а.с.12). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Як встановлено із матеріалів справи, сторони договору купівлі-продажу від 27 серпня 2001 року виконали умови договору, передали один одному об`єкт нерухомості та грошові кошти, прийняли їх. Однак нотаріально сторони договір не посвідчили, він був укладений на товарній біржі, згідно тексту договору, такий договір не підлягає нотаріальному посвідченню, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (а.с.4). Відповідно до статей 57, 58 Конституції України, статті 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Згідно пункту 1 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно до абзацу 1 пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, яки виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або породжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір був фактично укладений у 2001 році, тому до правовідносин, що виникли слід застосовувати ЦК України в редакції, яка діяла з 1963 року (далі ЦК УРСР). Згідно до ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР (в редакції ЦК 1963р.), які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, коли одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною. Судом встановлено, що 27 серпня 2001 року між позивачем по справі, [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , зареєстрований 14.10.1998 року у Криворізькій філії товарної біржі «Українська» 27.08.2001 року реєстраційний №179045 і записаний в реєстровій книзі №119П Комунального підприємства «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час у позивача виникла необхідність привести документи у відповідність до чинного законодавства. Відповідно до ст. 47 ЦК Української РСР 1963 р., який діяв на момент укладення договору, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених в законі. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР 1963 р. за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що фактично правочин між сторонами був повністю виконаний. Угода двома сторонами виконана у повному обсязі позивач виплатив відповідачу повну суму грошових коштів за квартиру і ніколи не пред`являв до позивача ніяких претензій. Тобто, на підставі ст. 224 ЦК Української РСР 1963 р. зазначений біржовий договір є дійсним, так як сторони виконали всі істотні умови договору. Крім того, у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» вказано, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Разом із тим, згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 10 квітня 1998 року № 17-12/44 «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини). Якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги згідно зі ст. 47 ЦК УРСР тягне недійсність договору. Також у вказаному роз`ясненні звертається увага на те, що угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК УРСР). Відповідно до частини першої статті 45, статті 47 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі частини другої статті 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 101,102,105, 114, 226 ЦК ). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі частини другої статті 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалася на те, що їй не було відомо про необхідність реєструвати біржовий договір у нотаріальній конторі, дізналася про обов`язковість нотаріального посвідчення лише при зверненні щодо розпорядження власністю, тому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу з тих підстав, що між сторонами відбулося повне виконання умов договору. Відповідно до частини другої статті 47 ЦК УРСР, чинної на час виникнення спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки оформляючи його на товарній біржі були ознайомлені із застереженням в договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Таким чином, позивач, на теперішній час, не має можливості реалізувати свої права, як власник майна, оскільки договір купівлі-продажу квартири не було посвідчено нотаріально. Беручи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути і визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно зі статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, без визнання безпосередньо за позивачем права власності на нерухоме майно порушуються її права та законні інтереси. Враховуючи викладене, суд вважає, достатньо підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним. Щодо судових витрат Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved