Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Керівник Корюківської окружної прокуратури Розинка С.О. звернувся в інтересах держави в особі Національної Служби Здоров`я України до суду з позовом до\~ [PERSON] , у якому просить стягнути з останнього на користь держави в особі Національної \~Служби Здоров`я України кошти, витрачені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] в сумі 23167,89 грн.\~ Позов обґрунтований тим, що вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 27.09.2023 у справі № 749/661/23, який набрав законної сили 30.10.2023, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 6 місяців арешту з позбавленням права керувати транспортним засобами строком на 5 років. Під час розгляду кримінального провадження встановлено, що відповідач 27.04.2023 р., близько 20 год. 38 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ», моделі 21063, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись автомобільною дорогою по вул. Шосейній у с. Тихоновичі, Корюківського району, Чернігівської області у напрямку до центру с. Тихоновичі, Корюківського району, Чернігівської області, на відстані близько 300 метрів від знаку, передбаченого п. 5.51 «Початок населеного пункту» Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, навпроти буд. № 10, діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, у результаті чого не впорався з керуванням автомобіля та виїхав за межі проїзної частини дороги на ліве узбіччя, внаслідок чого автомобіль перекинувся на дах. У результаті вказаної дорожньої - транспортної пригоди пасажир [PERSON] отримав тілесне ушкодження, яке, згідно висновку судово-медичної експертизи № 104 від 08.06.2023, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради 12 ліжко-днів з 28.04.2023 по 10.05.2023. Згідно з довідки КНП «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної від 19.01.2024 №4/06/87, вартість лікування [PERSON] склала 23167,89 грн. Кошти, витрачені на лікування потерпілої здійснювалось за рахунок коштів Національної служби здоров?я України. Цивільний позов про стягнення коштів на користь держави в особі НСЗУ, витрачених на лікування потерпілого, в межах кримінального провадження не заявлявся. Витрати в сумі 23167,89 грн. відповідачем в добровільному порядку не сплачені, а тому на підставі вищевикладеного позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму коштів. У судове засідання прокурор надала заяву, в якій просила судовий розгляд проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник Національної служби здоров`я України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач у судове засідання надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, визнав позовні вимоги. Представник КНП «Чернігівська обласна лікарня Чернігівської обласної ради» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 27.09.2023 у справі № 749/661/23, який набрав законної сили 30.10.2023, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України перейшовши до більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять років) Під час розгляду кримінального провадження встановлено, 27.04.2023 р., близько 20 год. 38 хв., [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ», моделі 21063, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись автомобільною дорогою по вул. Шосейній у с. Тихоновичі, Корюківського району, Чернігівської області у напрямку до центру с. Тихоновичі, Корюківського району, Чернігівської області, на відстані близько 300 метрів від знаку, передбаченого п. 5.51 «Початок населеного пункту» Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, навпроти буд. № 10, діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, у результаті чого не впорався з керуванням автомобіля та виїхав за межі проїзної частини дороги на ліве узбіччя, внаслідок чого автомобіль перекинувся на дах. У результаті вказаної дорожньої - транспортної пригоди пасажир [PERSON] отримав тілесне ушкодження у вигляді поєднаної травми, що включає: множинні садна волосистої частини голови, забійну рану підборіддя, синці ділянки лівого плечевого суглоба, лівобічний гемопневмоторакс, травматичний пульмоніт нижньої частки лівої легені, переломи 4, 5, 6, 7 ребер зліва зі зміщенням, уламковий перелом тіла лівої лопатки зі зміщенням, відкриту черепно-мозкову травму, перелом кісток склепіння і основи черепа, забій головного мозку, епідуральний крововилив, яке, згідно висновку судово-медичної експертизи № 104 від 08.06.2023, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. У даній дорожній обстановці водій [PERSON] порушив вимоги п. 2.3б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 2.9а (водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин), п. 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001. З довідки КНП «Чернігівська обласна лікарня Чернігівської обласної ради» №4/06/87 від 11.01.2024 встановлено, що потерпілий [PERSON] перебував на лікуванні у КНПІ «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради 12 ліжко-днів з 28.04.2023 по 10.05.2023. Вартість лікування за весь період перебування в лікарні становить 23167,89 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. 1191 ЦК України держава, Автономна республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають права зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Відповідно до ст. ст. 1166 Цивільного кодексу України, особа яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993. Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Відповідно до ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Відповідно до вимог ст.ст. 87, 89 Бюджетного кодексу України витрати, які спрямовуються на охорону здоров`я, здійснюються з державного та місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво впливає на інтереси держави, у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладу охорони здоров`я. Згідно зі ст. 18 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я», фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» закладом охорони здоров`я є юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації. Основне фінансування КНП «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради здійснюється Національною службою здоров`я України (далі - НСЗУ) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом оплати наданих лікарнею медичних послуг за програмами медичних гарантій відповідно до укладеного між ними Договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Кошти перераховуються безпосередньо на рахунок лікарні. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КПКВК 2308060) визначено «Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1086. НСЗУ є розпорядником бюджетних коштів вищого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми. Згідно з Положенням про Національну службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101 (далі - Положення), Національна служба здоров`я України (НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення. Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Великою Палатою Верховного Суду у справі № 912/2385/18 вказано, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Згідно зі ст. 18 Закону України «Основ законодавства про охорону здоров`я» фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування лікарні широкого профілю, оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, для забезпечення надання медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров`я. Держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування. Частиною 4 ст. 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Невідшкодування витрат, здійснених КНП «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради за рахунок державного бюджету на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, негативно впливає на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів. Таким чином, єдиною можливістю захистити державні інтереси є звернення прокурора до суду з відповідним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення з відповідача. Таке звернення до суду є виправданим, оскільки в даному випадку захисту потребують державні інтереси. Дані спірні правовідносини, які виникають при здійсненні діяльності у бюджетній сфері, зачіпають інтереси держави та є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді. Корюківською окружною прокуратурою листом від 28.02.2024 № 51-77-743 ВИХ-24 поінформовано НСЗУ про виявлені порушення, невідшкодовані у межах кримінального провадження витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення тим самим надано можливість відреагувати на порушення інтересів держави. Однак, Національна служба здоров`я України листом поінформувала, що не заперечує щодо звернення до суду в інтересах держави прокуратурою стосовно відшкодування витрат на лікування потерпілих від кримінальних правопорушень. За змістом ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, з підстав вищевикладеного вбачається що потерпілий [PERSON] , перебував на лікуванні саме з приводу отриманих тілесних ушкоджень, при цьому перебування потерпілого на лікуванні в даному випадку є наслідком протиправних дій відповідача, а наданий розрахунок витрат на лікування ґрунтується на нормах закону. Таким чином, матеріали справи підтверджують доводи позову про необхідність відшкодування державі в особі НСЗУ коштів в розмірі 23167,89 грн. витрачених на лікування потерпілого [PERSON] , тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до положень п. 6.ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 3028 грн. З наведеного слідує, що позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50% судового збору сплаченого при поданні позову, що складає 1514 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1514 грн.

Outcome: approved