Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

09\~серпня 2024\~року позивачка\~ [PERSON] \~звернулася до\~суду із\~позовною заявою\~до відповідача\~ [PERSON] \~із вимогою\~про стягнення\~аліментів (а. с. 1-3). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 20 липня 2018 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. 30 червня 2022 року Красногвардійський районним судом шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач не регулярно виконує свій обов`язок по утриманню дитини. Зазначає, що позивачка є інвалідом третьої групи з дитинства, їй важко самостійно забезпечити нележаний рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. За інформацією позивачки, відповідач працює, має стабільний дохід та стан здоров`я такий, що дає йому можливість платити аліменти на доньку. Тому прохає стягнути з відповідача на утримання дитини у розмірі 6000 гривень з індексацією відповідно до закону, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 16 серпня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а. с. 19), копія якої надіслана учасникам справи 16 серпня 2024 року за вихідним № 20319/24-вих/2/204/3312/22 (а. с. 20). Позивачка у судове засідання не з`явилася, представниця позивачки надала заяву про розгляд справи за відсутності в сторони позивачки (а. с. 32), в якій позовні вимоги під тримала, прохала задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 25), в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони з 20 липня 2018 року перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20 липня 2018 року (а. с. 7). Рішенням Красногвардійського суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2022 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано (а. с. 9-10). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 грудня 2018 року (а. с. 8). Копією Витягу з ЄДДР щодо місця реєстрації проживання підтверджується, що позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с 11). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи від 04 лютого 2022 року № 1709 (а. с. 12). Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Позивачка є інвалідом з дитинства, має третю групу інвалідності с 01 січня 2015 року безстроково, що підтверджується копією довідки № 057157 серії 12 ААА від 12 січня 2015 року (а. с. 13) та отримує соціальну пенсію по зору як інвалід третьої групи з дитинства, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії ААМ від 15 листопада 2023 року (а. с. 14). Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, Нормою ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Також, вимогами до ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 80 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі; розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Законом України від 21 вересня 2024 року № 3460-IX «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років: з 1 січня 2024 року встановлено у розмірі - 3196 гривень. Також, даним Законом визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який встановлено у розмірі: з 1 січня 2024 року - 3028 гривень. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , на час розгляду справи виповнилось 5 повних років. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачці аліменти на утримання спільної доньки. З огляду на викладене, з урахуванням того, що батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, суд вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим, оскільки відповідачем визнано позовні вимоги, а тим самим позивач підтвердив, що спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 6000 гривень, щомісячно, до досягнення нею повноліття, а тому суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 6000 гривень, щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 09 серпня 2024 року, тобто із дня звернення із позовом до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене, суд здійснює розподіл судових витрат шляхом стягнення з відповідача на користь держави 50% судового збору при зверненні позивачкою до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved