Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

АТ «Таскомбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №3435947338 від 21 жовтня 2022 року в розмірі 188082,43 грн. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 21 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та відповідачем укладений кредитний договір №3435947338. За його умовами позичальнику надано кредит у розмірі 147777,00 грн на 60 місяців зі сплатою 0,01% річних відсотків від суми боргу та 2,49% щомісячних процентів від суми кредиту. Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору. 24 жовтня 2022 року права вимоги за цим кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01 вересня 2021 року. Відповідно до умов цього договору та витягу з Реєстру прав вимоги до нього позивач є новим кредитором [PERSON] за кредитним договором №3435947338 від 21 жовтня 2022 року з усіма наступними додатками та змінами. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання з погашення кредиту належним чином не виконав, в добровільному порядку суму боргу та проценти не повертає, тому позивач звернуся до суду та просить стягнути із відповідача суму боргу за кредитним договором №3435947338 від 21 жовтня 2022 року, яка станом на 30 липня 2024 року становить 188\~082,43 грн, з яких: 123\~366,94 грн - заборгованість за тілом кредиту, 13,29 грн - заборгованість за річними процентами, 64702,20 грн - заборгованість за щомісячними процентами. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2024 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач правом на відзив не скористався. Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження направлялась на адресу відповідача, однак повернулась з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Судом встановлено, що 21 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] в електронній формі укладено кредитний договір №3435947338, відповідно до якого позичальнику надано кредит в сумі 147777,00 грн строком на 60 місяців, зі сплатою 0,01% річних відсотків від суми боргу та 2,49% щомісячних процентів від суми кредиту. Кредит надається безготівковим шляхом або готівкою протягом трьох днів від дня укладення договору. Відповідно до п.1.3 договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту згідно графіка. Пунктом 1.4 договору визначено, що підписавши цей договір, позичальник доручає кредитодавцю сплатити за рахунок отриманого кредиту кошти в рахунок погашення його заборгованості по кредитному договору від 25 березня 2021 року. Тобто сторони договору узгодили всі істотні умови надання кредиту, сплати відсотків та повернення таких коштів позичальником банку. Як слідує з виписки по особовому рахунку позичальник отримав кошти в сумі 147777,00 грн та кошти в сумі 140\~740,00 грн були перераховані в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором від 25 березня 2021 року, що підтверджується платіжною інструкцією №1269903907 від 21 жовтня 2022 року. 01 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення прав вимоги №01/09/21, відповідно до якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передає новому кредитору (АТ «Таскомбанк») права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору та в строки встановлені цим договором. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати новому кредитору права вимоги, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальника (п.2.2 договору). Відповідно до п.3.4 цього договору право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідного реєстру права вимоги та зарахуванням коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до позичальників стосовно їхньої заборгованості за кредитним договором. 24 жовтня 2022 року сторони цього договору підписали реєстр прав вимоги, який містить інформацію щодо кредитного договору №3435947338 від 21 жовтня 2022 року, укладеного з [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та ціни договору. В цілому ціна договору за цим реєстром становить 1552748, 46 грн. Вказана сума перерахована на рахунок ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», про що свідчить меморіальний ордер №1041300936 від 24 жовтня 2022 року. Отже до АТ «Таскомбанк» перейшло право кредитора за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується дослідженими доказами. Як установлено судом відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання та станом на 02 травня 2024 року виникла заборгованість, яка становить: 101\~826, 75 грн основний борг, 1,20 грн - строкова заборгованість за відсотками, 21\~450,19 грн прострочений борг, 8,80 грн прострочена заборгованість за процентами, 52\~905, 67 грн прострочені щомісячні проценти та 3679, 65 грн строкові щомісячні проценти. 07 травня 2024 року позивач направив відповідачу вимогу про дострокове повернення цієї заборгованості. Доказів про виконання цієї вимоги матеріли справи не містять. Станом на 30 липня 2024 року згідно розрахунку заборгованості заборгованість позивача за цим договором становить 188\~082,43 грн, з яких: 123\~366,94 грн - заборгованість за тілом кредиту, 13,29 грн заборгованість за річними процентами, 64702,20 грн - заборгованість за щомісячними процентами. Дана сума заборгованості встановлена на підставі наданих доказів. Відповідач жодних заперечень щодо правильності наведеного розрахунку не надав як і власного контррозрахунку. Зважаючи на невиконання позичальником своїх зобов`язань права позивача є порушенні, існує заборгованість за кредитним договором, в добровільному порядку заборгованість не погашена, а тому позов підлягає задоволенню, а сума заборгованості підлягає стягненню в примусовому порядку. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved