Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

01 квітня 2024 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Краматорської міської ради, третя особа: [PERSON] , про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю. В позовній заяві просить суд встановити факт того, що [PERSON] [INFO] , проживала однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини до 22.09.2023 року, з [PERSON] [INFO] , за адресою [ADDRESS] , який помер [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що приблизно з початку 1991 року мати позивача [PERSON] , [INFO] , стала разом проживати з батьком позивача [PERSON] , [INFO] , як дружина і чоловік без реєстрації шлюбу. Від їх спільного проживання народилася [PERSON] , [INFO] . Оскільки батька позивачки не перебували у шлюбі, то [PERSON] зареєстрували у відповідності до приписів ст. 135 СК України. В свідоцтві про народження в графі «батько» було зазначене прізвище матері « [PERSON] », а ім`я та по батькові - [PERSON] . Тобто ці анкетні данні були батька позивачки [PERSON] . [INFO] [PERSON] народила брата позивача [PERSON] . Його батьком також був [PERSON] . [PERSON] , батьки також зареєстрували у відповідності до ст. 135 СК України. У чотирьох вони проживали до одруження [PERSON] , після чого вона переїхала на постійне місце проживання до смт. Борова, Харківської області. В січні 2018 року, через сімейні обставини, [PERSON] змушена була повернутися до батьків та стала разом з ними проживати однією сім`єю, за адресою: [ADDRESS] . Вели спільний бюджет, підтримували квартиру в належному стані і неодноразово робили там ремонт. На той час брат позивачки [PERSON] вже проживав окремо від батьків. [INFO] [PERSON] померла і після її смерті [PERSON] залишилася проживати разом з батьком в зазначеній вище оселі. З батьком [PERSON] , [PERSON] також вела спільний бюджет. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті [PERSON] залишилася проживати в кв. [ADDRESS] , де і проживає до теперішнього часу. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] . Право власності на цю квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 08.07.2010 року та Витягом про реєстрацію права власності нерухомого майна від 22.07.2010 року. Незважаючи на той факт, що померлий [PERSON] був біологічним батьком позивачки, вона не має можливості прийняти спадщину як спадкоємець першої черги. [PERSON] , як особа, що не менше 5 років проживала із спадкодавцем однією сім`єю до відкриття спадщини, має право на спадкування за законом четвертої черги. 27.02.2024 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Третьої краматорської державної нотаріальної контори [PERSON] з заявою про відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Однак остання пояснила позивачці, що отримати спадщину на даний час вона не може, оскільки їй у судовому порядку необхідно підтвердити факт постійного проживання з [PERSON] понад 5 років, до його смерті. Таким чином, в даний час [PERSON] не може оформити свідоцтво про право на спадщину після смерті свого батька [PERSON] з яким проживала більше 5 років до відкриття спадщини, що і змушує її звернутися до суду з даною позовною заявою. Встановлення цього факту для [PERSON] має юридичне значення, тому що дозволяє їй оформити спадщину за законом та одержати свідоцтво про право на спадщину. Ухвалою суду від 14 травня 2024 року було витребувано у Державного нотаріуса Третьої Краматорської державної нотаріальної контори, копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] який помер [INFO] , номер у спадковому реєстрі №72061378, за її наявністю станом на 14.05.2024 року. 03 липня 2024 року до суду надійшла спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] який помер [INFO] , в якій зазначено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. Про час та місце була належним чином повідомлена. Через свого представника адвоката Лозового І.О. просила суд слухати справу у її відсутність. Представник відповідача - Краматорської міської ради у судове засідання не з`явився, клопотань не надав. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився. Надав заяву в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що приблизно з початку 1991 року мати позивача [PERSON] , [INFO] , стала разом проживати з батьком позивача [PERSON] , [INFO] , як дружина і чоловік без реєстрації шлюбу. Від їх спільного проживання народилася [PERSON] , [INFO] . Оскільки батька позивачки не перебували у шлюбі, то [PERSON] зареєстрували у відповідності до приписів ст. 135 СК України. В свідоцтві про народження в графі «батько» було зазначене прізвище матері « [PERSON] », а ім`я та по батькові - [PERSON] . Тобто ці анкетні данні були батька позивачки [PERSON] . [INFO] [PERSON] народила брата позивача [PERSON] . Його батьком також був [PERSON] . [PERSON] , батьки також зареєстрували у відповідності до ст. 135 СК України. У чотирьох вони проживали до одруження [PERSON] , після чого вона переїхала на постійне місце проживання до смт. Борова, Харківської області. В січні 2018 року, через сімейні обставини, [PERSON] змушена була повернутися до батьків та стала разом з ними проживати однією сім`єю, за адресою: [ADDRESS] . Вели спільний бюджет, підтримували квартиру в належному стані і неодноразово робили там ремонт. На той час брат позивачки [PERSON] вже проживав окремо від батьків. [INFO] [PERSON] померла і після її смерті [PERSON] залишилася проживати разом з батьком в зазначеній вище оселі. З батьком [PERSON] , [PERSON] також вела спільний бюджет. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті [PERSON] залишилася проживати в кв. [ADDRESS] , де і проживає до теперішнього часу. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] . Право власності на цю квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 08.07.2010 року та Витягом про реєстрацію права власності нерухомого майна від 22.07.2010 року. Незважаючи на той факт, що померлий [PERSON] був біологічним батьком позивачки, вона не має можливості прийняти спадщину як спадкоємець першої черги. Згідно ст. 1264 ЦК України в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, що проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до відкриття спадщини. [PERSON] , як особа, що не менше 5 років проживала із спадкодавцем однією сім`єю до відкриття спадщини, має право на спадкування за законом четвертої черги. 27.02.2024 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Третьої краматорської державної нотаріальної контори [PERSON] з заявою про відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Однак остання пояснила позивачці, що отримати спадщину на даний час вона не може, оскільки їй у судовому порядку необхідно підтвердити факт постійного проживання з [PERSON] понад 5 років, до його смерті. Таким чином, в даний час [PERSON] не може оформити свідоцтво про право на спадщину після смерті свого батька [PERSON] з яким проживала більше 5 років до відкриття спадщини, що і змушує її звернутися до суду з даною позовною заявою. Факт того, що [PERSON] не менше 5 років проживала із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю до відкриття спадщини, підтверджується: актом про фактичне проживання, фотокартками, вітальними листівками. Встановлення цього факту для [PERSON] має юридичне значення, тому що дозволяє їй оформити спадщину за законом та одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно приписів п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Ухвалою суду від 14 травня 2024 року було витребувано у Державного нотаріуса Третьої Краматорської державної нотаріальної контори, копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] який помер [INFO] , номер у спадковому реєстрі №72061378, за її наявністю станом на 14.05.2024 року. 03 липня 2024 року до суду надійшла спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] який помер [INFO] , в якій зазначено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Законодавством передбачено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.257 Цивільного процесуального кодексу України оскарження відмови у вчиненні нотаріальних дій може здійснюватися у межах строку загальної позовної давності, тобто протягом трьох років з моменту винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Враховуючи, що батько позивачки заповіту не залишив, вона є його спадкоємицею відповідно до ст. 1264 ЦК України, як спадкоємець за законом, що проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до відкриття спадщини. Інших спадкоємців за законом немає. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК У країни,спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Від спадщини заявниця не відмовлялась. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкоємця, а відповідно до ст. 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Тим, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також' і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Встановлення факту проживання необхідне позивачці для вирішення питання спадкування після смерті свого батька. Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку про те, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду, вимоги [PERSON] обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved