Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

Позивачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, відповідно вимог якого просили: визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/8 частки у праві спільної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 1684846532255); визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/8 частки у праві спільної власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 3225582703:03:004:0026; визнати за [PERSON] (РНОКІП: [NUMBER] ) право власності на 1/8 частки у праві спільної власності на автомобіль Hyundai i30, реєстраційний номер [NUMBER] ; визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/8 частки у праві спільної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 1684846532255; визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/8 частки у праві спільної власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 3225582703:03:004:0026; визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/8 частки у праві спільної власності на автомобіль Hyundai і30, реєстраційний номер [NUMBER] . Позовні мотивовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , внаслідок чого відкрилася спадщина на майно, що за життя належало спадкодавцю. 12 вересня 2023 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у зв?язку з чим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Л. С. була заведена спадкова справа за № 16/2023. Спадкоємцями є або можуть бути наступні особи: позивач - [PERSON] , яка є донькою спадкодавця та спадкоємцем першої черги за законом; позивач - [PERSON] , яка є матір?ю спадкодавця та спадкоємцем першої черги за законом; відповідач - [PERSON] , яка є донькою спадкодавця та спадкоємцем першої черги за законом. Особа, яка може набути статусу відповідача - мати дружини спадкодавця, яка могла прийняти спадщину у порядку спадкової трансмісії. Також обгрунтовано тим, що 07.04.1995 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. За час шлюбу подружжям було набуте майно на праві спільної сумісної власності подружжя, зокрема: житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 60.8 кв. м розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка з кадастровим номером: 3225582703:03:004:0026, площею 0.2419 га; легковий автомобіль Hyundai i30, реєстраційний номер [NUMBER] . [INFO] померла [PERSON] , що була дружиною спадкодавця [PERSON] на час його смерті. За час, що минув з дня смерті спадкодавця [PERSON] до дня смерті [PERSON] , остання до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у зв?язку зі смертю другого з подружжя не зверталась, а зазначене свідоцтво не видавалось. 02.02.2024 та 15.02.2024 року позивачі звернулись до 15-ї Київської державної нотаріальної контори за місцем заведення спадкової справи після смерті [PERSON] із заявами про виділення часток у спільному майні подружжя, але позивачам було відмовлено у зв?язку з відсутністю нормативного регулювання зазначеного питання. З огляду на зазначене позивачі позбавлені можливості визначити частки кожного з подружжя у праві спільної власності у позасудовому порядку. 26.02.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Л. С. відмовлено Позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв?язку з тим, що право власності на спадкове майно зареєстроване за померлою дружиною спадкодавця [PERSON] . Відтак, враховуючи зазначені відмови та те, що за час життя дружини спадкодавця остання до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у зв?язку зі смертю другого з подружжя не зверталась, а спадкоємці не можуть дійти згоди щодо розміру частки спадкодавця у майні, що належало подружжю на праві спільної сумісної власності, позивачі вважають за необхідне звернутися до суду із даною позовною заявою. Ухвалою від 30.04.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. 27.05.2024 [PERSON] в особі представника позивача адвоката Остапенко А. І., звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача за зустрічним позовом [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, відповідно до якого просила: визнати за [PERSON] ( [INFO] , громадянкою України, РНОКПП [NUMBER] , місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ), в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 2/8 частки у праві спільної власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 60,8 кв. м., житловою площею 37,2 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] ( [INFO] , громадянкою України, РНОКПП [NUMBER] , місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ), в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 2/8 частки у праві спільної власності на земельну ділянку кадастровий номер 3225582703:03:004:0026, площею 0,2419 га, цільове призначення "Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)", місце розташування: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] ( [INFO] , громадянкою України, РНОКПП [NUMBER] , місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ), в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 2/8 частки у праві спільної власності на автомобіль марки Hyundai, модель I30, 2011 року випуску, тип легковий хетчбек-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; стягнути з відповідачів за зустрічним позовом на користь позивачки за зустрічним позовом всі судові витрати, які будуть понесені нею в ході розгляду справи (зокрема, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу адвоката) у спосіб повного зустрічного зарахування з судовими витратами, які будуть понесені позивачками за первісним позовом. Зустрічний позов мотивований тим, що 18.08.2023 р. у віці 58 років у м. Яготин не залишивши заповіту помер [PERSON] , [INFO] , батько позивачки за зустрічним позовом, з яким вона перебувала в добрих сімейних стосунках. Вона організувала кремацію тіла батька та необхідні ритуальні процедури. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли права на рухоме та нерухоме майно, яке належало спадкодавцю на праві спільної сумісної власності з його дружиною [PERSON] , [INFO] , зокрема, але не виключно: житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 60,8 кв. м., житловою площею 37,2 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS] (далі - житловий будинок); земельна ділянка кадастровий номер 3225582703:03:004:0026, площею 0,2419 га, цільове призначення "Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)", місце розташування: [ADDRESS] ; легковий автомобіль марки Hyundai, модель I30, 2011 року випуску, тип легковий хетчбек-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 12.09.2023 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Л.С. на підставі заяви позивачки за первісним позовом [PERSON] було заведено спадкову справу №16/2023 щодо майна померлого. У відведений ст. 1270 ЦК України строк спадщину (у спосіб подання нотаріусу відповідної заяви) прийняли наступні особи: [PERSON] , дочка померлого (народжена у першому шлюбі), позивачка за первісним позовом; [PERSON] , матір померлого, позивачка за первісним позовом; [PERSON] , дочка померлого (народжена у другому шлюбі), відповідачка за первісним позовом і позивачка за зустрічним позовом. На день смерті (час відкриття спадщини) місце проживання спадкодавця зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Інші особи в даній квартирі зареєстровані не були. 29.08.2023 р., тобто вже після відкриття спадщини ( [INFO] ), померла дружина спадкодавця і матір відповідачки за первісним позовом - [PERSON] , [INFO] , яка не встигла прийняти спадщину після смерті свого чоловіка (у спосіб подання нотаріусу відповідної заяви). Місце її проживання було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . 07.02.2024 р., у відведений ст. 1270 ЦК України строк, відповідачка за первісним позовом [PERSON] , дочка спадкодавця, порядком ст. 1276 ЦК України подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Мельник Л.С. заяву про прийняття спадщини порядком ст. 1276 ЦК України (спадкова трансмісія), з огляду на перехід права на прийняття спадщини від її матері [PERSON] до неї. Крім того, П?ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №13/2024 щодо майна померлої [PERSON] , копії якої витребувані ухвалою суду від 30.04.2024 р. Надалі, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Л.С., вивчивши матеріали спадкової справи №16/2023 і розглянувши заяви спадкоємців, відмовила всім спадкоємцям у видачі свідоцтв про право на спадщину на майно померлого [PERSON] . В усіх трьох випадках єдиною і загальною для всіх спадкоємців підставою для відмови став той факт, що право власності на житловий будинок та земельну ділянку зареєстровано не за спадкодавцем, а за іншою особою (за його дружиною), а щодо автомобіля не подано оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (автомобіль так само зареєстрований за дружиною спадкодавця). Вказані обставини об?єктивно змушують всіх спадкоємців звернутися за захистом своїх спадкових прав до суду. Ухвалою від\~24.07.2024\~року зустрічний\~позов [PERSON] в особі представника [PERSON] до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору\~на стороні\~позивача за\~зустрічним позовом\~ [PERSON] ,\~про визнання\~права власності\~на майно\~в порядку\~спадкування за\~закономприйнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] , [PERSON] в особі представника адвоката Старик Володимира Михайловича до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляає самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . Ухвалою від 21.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти задоволення вимог за зустрічним позовом не заперечив. Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) в судовому засіданні проти задоволення вимог первісного позов не заперечив, вимоги зустрічного позову підтримав та просив задовольнити. Третя особа подала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення зустрічного позову не заперечує. Первісний позов просила вирішити на розсуд суду, з урахуванням доводів зустрічного позову, зокрема, про розподіл судових витрат між сторонами. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються первісний та зустрічний позови, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для розгляду справи і вирішення по суті, врахувавши заяви сторін про відсутність заперечень відповідно, суд дійшов наступних висновків. В статті 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України, і може бути застосоване практично до всіх видів цивільних правовідносин. Захист права власності врегульовано главою 29 ЦК України, яка передбачає наступні способи захисту: право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України), на витребування майна від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України), витребування грошей та цінних паперів (стаття 389 ЦК України), захист права власності від порушень, не пов?язаних із позбавленням володіння (стаття 391 ЦК України), визнання права власності (стаття 392 ЦК України) тощо (постанова Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №5019/1475/11). Судом встановлено,\~що 07.04.1995 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданим 06 квітня 2012 року. Від цього шлюбу народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим повторно 12.09.2012 року. Також донькою спадкодавця [PERSON] є [PERSON] та спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.12.1988 року. [PERSON] є матір?ю спадкодавця [PERSON] та спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 08 вересня 2023 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.06.1985 року [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] ". [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.08.2023 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, що за життя належало спадкодавцю, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №73916801 від 12.09.2023 року. До складу спадщини увійшли права на рухоме та нерухоме майно, яке належало спадкодавцю на праві спільної сумісної власності з його дружиною [PERSON] , [INFO] , зокрема: житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 60,8 кв. м., житловою площею 37,2 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка кадастровий номер 3225582703:03:004:0026, площею 0,2419 га, цільове призначення "Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)", місце розташування: [ADDRESS] ; легковий автомобіль марки Hyundai, модель I30, 2011 року випуску, тип легковий хетчбек-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (далі - автомобіль). 29.08.2023 року, тобто вже після відкриття спадщини ( [INFO] ), померла дружина спадкодавця і матір відповідачки за первісним позовом - [PERSON] , [INFO] , яка не встигла прийняти спадщину після смерті свого чоловіка (у спосіб подання нотаріусу відповідної заяви). 12.09.2023 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Л.С. на підставі заяви позивачки за первісним позовом [PERSON] було заведено спадкову справу №16/2023 щодо майна померлого. У відведений ст. 1270 ЦК України строк спадщину (у спосіб подання нотаріусу відповідної заяви) прийняли наступні особи: [PERSON] , дочка померлого (народжена у першому шлюбі), позивачка за первісним позовом; [PERSON] , матір померлого, позивачка за первісним позовом; [PERSON] , дочка померлого (народжена у другому шлюбі), відповідачка за первісним позовом і позивачка за зустрічним позовом. Факт подання заяв про прийняття спадщини підтверджується матеріалами спадкової справи №16/2023, яка надійшла на виконання ухвали суду від 30.04.2024 року. 07.02.2024 року відповідачка за первісним позовом [PERSON] , дочка спадкодавця, у порядку ст. 1276 ЦК України подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Мельник Л. С. заяву про прийняття спадщини з урахуванням вимог ст. 1276 ЦК України (спадкова трансмісія), з огляду на перехід права на прийняття спадщини від її матері [PERSON] до неї. П?ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №13/2024 щодо майна померлої [PERSON] , копія якої надійшла на виконання ухвали суду від 30.04.2024 року. [PERSON] , яка є матір`ю померлої [PERSON] (відповідно до копій свідоцтва про народження [NUMBER] від 08.07.1986 року, свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 24.06.1986, паспорта № [NUMBER] від 07.04.1998) звернулася 09.01.2024 року із заявою до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її доньки [PERSON] . Постановами приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельник Л.С. від 26.02.2024 року відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] на житловий будинок, земельну ділянку, у зв`язку з тим, що право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстровано за іншою особою, а у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на автомобіль, у зв`язку із тим, що не надано оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 22.05.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Л. С. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/8 частку житлового будинку та 2/8 земельної ділянки та 2/8 на автомобіль, оскільки право власності зареєстровано за іншою особою; на автомобіль не надано оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Як вбачається із договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.06.2021 р., посвідченого приватним нотаріусом Переяславського міського нотаріального округу Кучеренко Н. М. і зареєстрованого в реєстрі за № 849, житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] придбаний [PERSON] у власність, за згодою її чоловіка [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.01.2024 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстровано за [PERSON] . Як вбачається із договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.06.2021 р., посвідченого приватним нотаріусом Переяславського міського нотаріального округу Кучеренко Н. М. і зареєстрованого в реєстрі за № 850, земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3225582703:03:004:0026, придбана [PERSON] у власність, за згодою її чоловіка [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.01.2024 року, право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3225582703:03:004:0026, зареєстровано за [PERSON] Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ВРЕР-6 УДАІ в м. Києві, легковий автомобіль Hyundai i30, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] на підставі довідки-рахунку ДПI103552 від 12.03.2012 р., вантажної митної декларації № 125000042/12/120069 від 11.01.2012 р., а [PERSON] має право керувати транспортним засобом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). За змістом ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Із 07.04.1995 року та до дня смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час шлюбу подружжям було набуте наступне майно, яке є предметом спору: 15.06.2021 року - житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 60,8 кв. м, розташований за адресою: [ADDRESS] ; 15.06.2021 року - земельна ділянка з кадастровим номером: 3225582703:03:004:0026, площею 0.2419 га; автомобіль Hyundai і30, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об?єктом права спільно сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до висновків КЦС ВС, викладені у постанові від 18 травня 2023 року у справі №344/5528/22, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Враховуючи, що зазначене вище майно було набуте за час шлюбу, воно було набуте подружжям на праві спільної сумісної власності, частка спадкодавця у праві спільної сумісної власності на яке, з огляду на презумпцію права спільної сумісної власності, принцип рівності часток та необхідність визначення розміру такої частки, становить 1/2. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1220 ЦІК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відтак, 18.08.2023 року, у день смерті спадкодавця, відкрилася спадщина до складу якої увійшли права та обов?язки спадкодавця, які належали останньому на день його смерті, зокрема право власності на майно, набуте спадкодавцем за час шлюбу, що належало останньому на праві спільної сумісної власності. Крім цього, 29.08.2023 року, тобто вже після відкриття спадщини ( [INFO] ), померла дружина спадкодавця і матір відповідачки за первісним позовом - [PERSON] , [INFO] , яка не встигла прийняти спадщину після смерті свого чоловіка (у спосіб подання нотаріусу відповідної заяви). Так, після її смерті [INFO] відкрилася спадщина щодо належного їй майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно із ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. З огляду на зазначене та відсутність заповіту, з дня відкриття спадщини сторони є спадкоємцями за законом усіх прав та обов?язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися у день його смерті, а звернувшись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, сторони є такими, що прийняли спадщину. Крім цього, позивачка за зустрічним позовом є спадкоємицею за законом усіх прав і обов`язків, що належали її матері (спадкодавиці) на момент відкриття спадщини. Відтак, сторони мають право на спадкування частки спадкодавців у праві спільної сумісної власності подружжя на загальних підставах. Відповідно до висновків КЦС ВС, викладені у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19, для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Верховний Суд резюмував, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. З огляду на зазначене, належним та ефективним способом захисту спадкоємця у випадку відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, що відкрилася після смерті спадкодавця, який мав частку у праві спільної сумісної власності та яка не була визначена, є визнання права власності на частку у праві спільної власності на майно за таким спадкоємцем. Відповідно до встановлених судом обставин та матеріалів справи, враховуючи вищевказані положення спадкового законодавства, поданими та оціненими судом доказами підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] мають кожна право на 1/8 частки, а [PERSON] - 2/8 частки у праві спільної власності на: житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку з кадастровим номером 3225582703:03:004:0026; автомобіль Hyundai І30, реєстраційний номер [NUMBER] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає докази позивачів за первіним та зустрічним позовами належними, допустимими, достовірними. На підставі оцінки зібраних у справі доказів, враховуючи обставини, на які сторони посилалися на підтвердження неможливості вирішити спір в позасудовому порядку, враховуючи відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину, суд дійшов висновку про наявність порушеного права сторін, яке підлягає захисту в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, а також те, що сторони проти задоволення позовних вимог первісного та зустрічного позовів відповідно не заперечили, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для їх задоволення. Стосовно судового збору та витрат на правничу допомогу представники сторін у судовому засіданні під час судових дебатів зробили заяви, відповідно до яких відмовилися від стягнення цих витрат з протилежної сторони на свою користь відповідно; спірним залишилося лише питання щодо пропорційного розподілу між сторонами витрат, понесених позивачем за первісним позовом у зв`язку із замовлення оцінки нерухомого майна. В цій частині суд, враховуючи фактичне задоволення первісного та зустрічного позовів, а також положення ст. ст. 133, 139, 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2000 грн судових витрат, тобто 1/2 витрат із загальної суми 4000 грн, понесених позивачкою за первісним позовом у зв`язку із замовленням оцінки нерухомого майна з метою звернення до суду, визначення ціни позову та розміру судового збору (договір про проведення незалежної оцінки № 09/02/24 від 28.02.2024 року, акт від 06.03.2024 здавання-приймання виконаних робіт до цього договору, рахунок від 28.02.2024 року до цього договору, платіжна інструкція №0.0.3499802894.1 від 28.03.2024 року, відповідно до яких понесено витрати в сумі 4000 грн), оскільки інша сторона, позивач за зустрічним позовом, фактично скористалася цим висновком під час звернення до суду зі своїм позовом (зустрічним) в частині визначення ціни позову та визначення розміру судового збору, що, на переконання суду, відповідає ст. ст. 139, 141 ЦПК України, завданням цивільного судочинства, яким є, в тому числі, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ, а також відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (ст. 2 ЦПК України); суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Outcome: approved