Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просить солідарно з фізичної особи-підприємця [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти, в розмірі еквівалентному 3500 дол. США, 3% річних в розмірі еквівалентному 190,98 дол. США, а всього кошти в сумі 3690,98 дол. США, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 29 липня 2021 року між [PERSON] , як покупцем, та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надалі відповідач-1), як посередником, у простій письмовій формі укладено попередній договір (купівлі-продажу нерухомого майна) № 2907/2021. Продавцем за даним Договором № 2907/2021 був [PERSON] , який поставив свій підпис у пункті 9 та зазначив, що ознайомлений з вказаними в пункті 3 обов`язками продавця цього договору. Майном за\~договором №\~2907/2021\~відповідно до\~пункту 1.2.\~був будинок,\~що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~який перебував\~на стадії\~оформлення спадщини.\~З метою\~забезпечення виконання\~взаємних обов`язків\~за вказаним\~договором,\~до моменту\~його укладення,\~позивач передав\~відповідачу-1\~1750\~дол.\~США,\~як аванс\~(п.2.3.\~Договору №\~2907/2021)\~з метою\~укладення у\~подальшому (не\~пізніше 01\~жовтня 2021\~року з\~урахуванням продовження\~строку до\~20\~листопада 2021\~року)\~нотаріально посвідченого\~основного договору\~купівлі-продажу\~житлового будинку\~(п.\~6.1.\~Договору №\~2907/2021). В подальшому, відповідач-1 повідомив позивачу, що продавець [PERSON] помер та спадкоємцем житлового будинку, що є предметом договору №2907/2021, є [PERSON] , з якою потрібно укласти новий попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна. 22 листопада 2021 року між позивачем, як покупцем, та відповідачем-1, як посередником, у простій письмовій формі було укладено попередній договір № 22-11/2021моменту його укладення, позивач передав відповідачу-1 1750 дол. США як аванс (п. 2.3. договору № 22-11/2021) з метою укладення у подальшому (не пізніше 15 квітня 2022 року) нотаріально посвідченого основного договору купівлі-продажу житлового будинку (п. 6.1. Договору № 22-11/2021). Натомість до 15 квітня 2022 року відповідач-2 свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, що є предметом договору не отримала, право власності у передбаченому законом порядку не зареєструвала та взагалі відмовилась від укладання основного договору купівлі-продажу, мотивуючи, що вона виїхала закордон. На усну вимогу позивача повернути грошові кошти, які він сплатив у якості авансу, відповідач-2 відмовила, посилаючись на посередника відповідача-1, яка отримувала вказані кошти за договором, але їй не передавала. На усну вимогу позивача до відповідача-1, остання повідомила, що перебуває закордоном та у зв`язку із форс-мажорними обставинами грошові кошти не поверне. З урахуванням того, що досудове врегулювання спору у цій справі виявилось неможливим, позивач звернувся до суду із позовом. Грошові кошти передані за договором № 2907/2021 від 29 липня 2021 року та за договором № 22-11/2021 від 22 листопада 2021 року у сумі 3500 дол. США вважає безпідставно набутими грошовими коштами, які підлягають поверненню позивачу. Відповідач [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, вказавши на те, що в дійсності грошові кошти передавались лише за одним договором та один раз, і ці грошові кошти отримувала не вона, а інший відповідач [PERSON] . Підтвердити ці обставини відповідач не може, оскільки через війну із РФ документація щодо цієї угоди нею втрачена. Також відповідач вказала на те, що між нею та позивачем укладений консультаційний договір, а не попередній договір купівлі-продажу, відтак позивачем безпідставно заявлено, як підставу позову вимоги щодо повернення грошових коштів, як безпідставно набутих. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надали. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2024 року відкрито спрощене провадження у справі, судове засідання призначене на 09.04.2024 року, яке у зв`язку із неявкою відповідачів відкладено на 25.04.2024 року. Заочним рішенням від 25.04.2024 позов задоволено частково в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів, в частині стягнення з [PERSON] відмовлено. Ухвалою суду від 11.09.2024 року заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду у спрощеному порядку. У судовому засіданні, яке відбулось 24.10.2024 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. 29 липня 2021 року між позивачем, як покупцем, та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (відповідач-1), як посередником, у простій письмовій формі укладено попередній договір (купівлі-продажу нерухомого майна) № 2907/2021. Продавцем за даним договором № 2907/2021 був [PERSON] , який поставив свій підпис у пункті 9 та зазначив, що ознайомлений з вказаними в пункті 3 обов`язками продавця цього договору. Майном за Договором № 2907/2021 відповідно до пункту 1.2. був будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який перебував на стадії оформлення спадщини. З метою забезпечення виконання взаємних обов`язків за вказаним договором, до моменту його укладення, позивач передав відповідачу-1 1750 дол. США як аванс (п. 2.3. Договору № 2907/2021) з метою укладення у подальшому (не пізніше 01 жовтня 2021 року з урахуванням продовження строку до 20 листопада 2021 року) нотаріально посвідченого основного договору купівлі-продажу житлового будинку (п. 6.1. Договору № 2907/2021). [PERSON] помер та спадкоємцем житлового будинку, що є предметом договору № 2907/2021 є [PERSON] . 22 листопада 2021 року між позивачем, як покупцем, та відповідачем-1, як посередником, у простій письмовій формі укладено попередній договір (купівлі-продажу нерухомого майна) № 22-11/2021 Натомість до 15 квітня 2022 року відповідач-2 свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, що є предметом договору не отримала, право власності у передбаченому законом порядку не зареєструвала ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Судом встановлено, що позивач передав грошові кошти відповідачу-1 за договором №\~2907/2021 від 29 липня 2021 року та за договором № 22-11/2021 від 22 листопада 2021 року у сумі 3500 доларів США. Вказані договори укладені у простій письмовій формі, натомість метою укладені цих договорів було оформлення попередньої домовленості щодо подальшого укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до частини першої статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Статтею 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Ураховуючи наведені положення законодавства, суд погоджується із позицією позивача стосовно того, що укладені між ним та відповідачем-1 договори є нікчемними та не створюють жодних прав та обов`язків, крім тих, що пов`язані із подвійною реституцією за цими договорами. Щодо тверджень відповідача [PERSON] про те, що попередні договори (купівлі-продажу нерухомого майна) від 29.07.2021 року та від 22.11.2021 року, незважаючи на соє найменування є насправді договорами з надання консультаційних послуг, то зазначити про таке. Чинний Цивільний кодекс України не містить такого визначення як «договір з надання консультаційних послуг», проте виходячи із його суті такий договір є різновидом договорів з надання послуг. Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частиною другою вказаної статті визначено, що положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Однак, за змістом названих вище договорів відповідач [PERSON] не взяла на себе будь-яких зобов`язань з надання саме послуг по відношенню до позивача. Натомість у договорах чітко визначено, що вони є саме попередніми договорами купівлі-продажу нерухомого майна. Оскільки за змістом договорів грошові кошти від позивача отримала саме відповідач-1, а не відповідач-2, відтак суд вважає, що вимога щодо стягнення грошових коштів із відповідача-2 є необґрунтованою, адже жодного доказу отримання грошей саме відповідачем-2 суду не надано. Відповідно ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом Частиною другою статті 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач-1, не зважаючи на не укладення основного договору купівлі-продажу, грошові кошти на вимогу позивача не повернув. Проте, частиною другою статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Суду не надано належних та допустимих доказів того, що позивач звертався зі письмовою вимогою до відповідача-1 про повернення грошових коштів, а вона була проігнорована відповідачем. Оскільки і в самих договорах не визначено строк у який відповідач-1 має повернути грошові кошти, суд дійшов висновку про те, що нарахування трьох відсотків річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання є безпідставним. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача до відповідача-1 як частині безпідставно отриманих коштів, так і в частині нарахованих трьох відсотків річних за період з 15.04.2022 року (призначена дата укладення основного договору) по 07.02.2024 року. Згідно із ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial