Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

10.08.2022року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 01.04.2013 рокуу загальному розмірі 59160,65 грн., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписала заяву №б/н від 01.04.2013року, згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України і відповідно формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку». Позивач вказує, що підписаною заявою відповідача підтверджується факт повного інформування останнього про умови кредитування в банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовій формі. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на положення ст.ст. 207, 638 ЦК України, а також вказує, що свідченням визнання відповідачем угоди є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів, що відповідає положенням ч. 2 ст. 642 ЦК України. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитним коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. При цьому, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 12.07.2022 рокумає заборгованість у розмірі 59160,65 грн., з яких: 49912,47 грн.- заборгованість за тілом кредиту; 9248,18 грн.- заборгованість за відсотками за користування кредитом. Ухвалою Могилів - Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16.08.2022 рокувідкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Заочним рішенням від 05 грудня 2022 року стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 01.04.2013 в розмірі 59160 (п`ятдесят дев`ять тисяч сто шістдесят) гривень 65 копійок, з яких: 49912,47 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9248,18 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Могилів - Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 07.05.2024 року, скасовано заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.12.2022, ухвалене у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано до Дніпровського районного суду міста Києва (вул. Пластова, 3, м. Київ, 02105) у зв`язку з непідсудністю справи Могилів-Подільському міськрайонному суду Вінницької області. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13.06.2024 року, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - прийнято до свого провадження. 26.06.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що позивач не уточнює станом на який час утворилась заборгованість, в якій сумі та відповідно до чого. Вказує, що 21.10.2021 року отримала інформацію про те, що з її рахунку були зняті кошти у розмірі 40775,00 грн, після чого відповідачка звернулась до відповідного відділення АТ КБ «Приватбанк» та повідомила, що з карткового рахунку невідомою особою і у невідомий їй спосіб були списані кошти. На це представник банку повідомив, що з цією інформацією потрібно звертатись до органів поліції. Так, відповідачка звернулась до Національної поліції України з заявою та повідомила про шахрайські дії невідомих їй осіб, та за її заявою було відкрито кримінальне провадження №12021105090003486 та внесено його до ЄРДР 21.10.2021 року о 22:15:34. У якому стані перебуває вказане кримінальне провадження відповідачка на сьогоднішній день не знає. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що відповідач 01.04.2013року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку у змісті якої зазначено: «Я згоден з тим, що ця Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг/, а також Тарифами становить між банком Договір про отримання банківських послуг. Я ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови і правил надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті банку privatbank.ua. Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті Приватбанку». Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Вирішуючи спір по суті, суд приймає до уваги надане стороною позивача клопотання про огляд веб - сайту, при здійсненні огляду якого встановлено та зафіксовано, що положення п. 2.1.1. Умов та правил надання банківських послуг, містять розділ щодо «Умов та правил використання платіжних карток Банку», вказані Умови та правила були діючими на момент звернення відповідача з заявою від 01.04.2013 рокута розміщенні на офіційному веб - сайті Банку, а тому, в даному конкретному випадку, суд бере до уваги вказані умови як невід`ємну частину укладеного між сторонами кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частинами другою, третьою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неодноразово змінював кредитні картки, строк дії яких закінчився, також відповідачу неодноразово змінювався розмір кредитного ліміту, який 17 березня 2021 року встановлено у розмірі 50000,00 грн. Також, з виписки по рахунку вбачається, що відповідачка активно використовувала кредитну картку для власних потреб шляхом зняття готівки з банківської картки, розраховуючись в мережах ресторанів, продуктових магазинах, також за допомогою карток здійснювала поповнення власного мобільного номеру телефону. Таким чином позивачем в повній мірі доведено що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н від 01 квітня 2013 року, за яким відповідачу було надано кредитну картку із встановленням відновлювального кредитного ліміту на платіжну картку. З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що відповідач неналежним чином виконувала покладені на неї зобов`язання в частині своєчасного погашення заборгованості, у зв`язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 59160,65 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 49912,47 грн.. заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 9248,18 грн. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, 21 жовтня 2021 року з рахунку позивача було перераховано грошову суму у розмірі 40775,00 грн. на розваги PAYPOINT, Kyiv. З даного переведення відповідачка 21 жовтня 2021 року зверталась до Національної поліції України у зв`язку з чим було відкрито кримінальне провадження №12021105090003486. Також відповідачка зверталась до АТ КБ «Приватбанк» з заявою в якій повідомила позивача про зняття коштів та вимогою не нараховувати штрафні санкції на суму 40775,00 грн. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунка в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно з пунктом 1 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705). Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61- 30583св18), від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21), від 29 серпня 2022 року у справі № 532/1349/19 (провадження № 61-6887св21), від 31 липня 2024 року у справі № 953/5904/22 (провадження № 61-8452св23). Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У частинах першій, шостій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи ту обставину, що відповідачка в день списання грошових коштів у розмірі 40775,00 грн 21 жовтня 2021 року звернулась з заявою до Національної поліції України та відповідного відділення АТ КБ «Приватбанк», тобто її дії щодо повідомлення про вчинення злочину були здійсненні за довго до подачі даного позову, користувач в даному випадку не несе відповідальності за здійснення платіжної операції на суму 40775,00 грн, оскільки відсутності докази сприяння відповідачем втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем неправомірно нараховано суму боргу з урахуванням грошових коштів які були списані з особового рахунку відповідача у розмірі 40775,00 грн., а також відсотків, які нараховані на несанкціоновану суму. Таким чином, враховуючи що відповідачка після 21.10.2021 року надалі користувалась кредитними коштами, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню грошова сума у розмірі 9137,47 грн заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач здійснив розрахунок відсотків з 01 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року виходячи з відсоткової ставки у розмірі 3.5 %, а з 01 квітня 2022 року по 31 травня 2022 рік виходячи з відсоткової ставки у розмірі 1.7% однак, виходячи з вищевикладеного обгрунтуванням, позивач неправомірно здійснив нарахування таких відсотків на суму 49912,47 грн., таким чином, суд наводить власний розрахунок відсотків виходячи з суми боргу у розмірі 9137,47 грн. Строк прострочення з 01 грудня 2021 рік по 28 лютого 2022 рік складає 90 днів, розмір відсотків за вказаний період за один день прострочення складає 10 грн 66 коп. (9137,47 * (3,5*12)%/360) , таким чином, розмір відсотків за вказаний період буде складати 959,43 грн. Строк прострочення з 01 квітня 2022 року по 31 травня 2022 рік складає 61 день, розмір відсотків за вказаний період за один день прострочення складає 5 грн 17 коп. (9137,47 * (1,7*12)%/360) , таким чином, розмір відсотків за вказаний період буде складати 315,85 грн. За наведених обставин, розмір відсотків, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача складає 1275,28 грн. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційнийбанк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 436,68 грн., який сплачено позивачем при зверненні з даним позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial