Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження його прав, спрямованих на забезпечення її безпеки, та безпеки малолітнього сина [PERSON] а саме: заборонити [PERSON] перебувати у місці проживання за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] ; обмежити спілкування з нею та сином [PERSON] ; заборонити наближатися на 500 метрів до їх з сином місця проживання, роботи, навчання та інших місць частого відвідування; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її та малолітнього [PERSON] , переслідувати їх та в будь-яких спосіб спілкуватися з ними; заборонити вести листування, телефонні переговори з нею та малолітнім сином, або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування поданої заяви заявник зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який за рішенням суду був розірваний. У вказаному шлюбі в них народилася спільна дитина син [PERSON] , [INFO] . Влітку 2023 року [PERSON] попросив відпустити сина до нього на літо. З того часу [PERSON] не повертає їй сина, чинить відносно нього психологічне насилля, кривдить його, намовляє дитину проти неї, позбавляє дитину матері. Стосовно неї [PERSON] також чинить психологічне насильство оскільки не допускає її до дитини, погрожує фізичною розправою, у переписках з нею застосує лайливі слова. Коли вона приходить до дитини аби її побачити, її ображають в присутності самої дитини, замахуються з метою нанесення тілесних ушкоджень. Постановою Хмельницького апеляційного суду був задоволений її позов та вирішено відібрати малолітнього сина [PERSON] від батька [PERSON] та повернути дитину їй. Вказане рішення суду до теперішнього часу не виконана та [PERSON] уникає його виконання (бере фіктивні довідки про хворобу дитини, тощо). Так, згідно довідки служби у справах дітей Розсошанської сільської ради від 26.02.2024 року [PERSON] та його матері (бабусі дитини) [PERSON] зроблено зауваження щодо неприпустимості виражень в грубій формі в присутності дитини про неї. Згідно психологічного висновку син страждає та в нього діагностовано негативний психоемоційний стан, початкова степінь неблагополучного психологічного стану дитини. Крім того просила врахувати, що [PERSON] за рішенням суду був позбавлений батьківських прав стосовно іншого сина від першого шлюбу, а у 2008 році був засуджений за вчинення злочину. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник адвокат Книш О.М. заяву підтримали, просили її задовольнити. Заявник зазначила, що у 2013 році між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. У вказаному шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . У 2019 році шлюб з [PERSON] був розірваний. Причиною розірвання шлюбу стала агресивна поведінка [PERSON] як до неї так і до їх сина. [PERSON] часто застосовував до неї як психологічне так і фізичне насильство, так насильство останній застосовував і до сина. Після розірвання стосунків з [PERSON] вона з сином переїхала і стала проживати у м. Одеса. За спільною домовленість у червні 2023 року [PERSON] забрав сина до себе на літні канікули та повинен був повернути до початку школи. Однак [PERSON] сина так і не повернув та всіляко чинить перешкоди у її спілкуванні з сином. Під час її спроб побачитися з сином [PERSON] не допускає її до сина, чинить навіювання на нього, аби той казав, що не бажає бачитися з нею, висловлюється при дитині на її адресу нецензурною лайкою, висловлює погрози застосування фізичного насильства та вчиняє щодо неї таке насильство. За рішенням суду (постановою апеляційного суду) був задоволений її позов та вирішено відібрати сина у [PERSON] та повернути сина їй. Проте таке рішення [PERSON] умисно не виконується і останній зазначає, що це рішення він виконувати не буде та продовжує утримувати у себе сина. За психологічним станом син є пригніченим. [PERSON] та його представник адвокат Гуменюк А.П. заяву не визнали, просили відмовити у її задоволенні. Зазначили, що будь-яких дій щодо вчинення психологічного чи фізичного насильства стосовно як заявниці [PERSON] .. так і малолітнього сина [PERSON] ним не чинилося і не чиниться. Дійсно у червні 2023 року син [PERSON] приїхав до нього та з того часу став проживати за його адресою у селі Карпівці. Просив врахувати, що після розлучення з [PERSON] їх син неодноразово приїжджав до нього та залишався на певний час. У 2023 році син залишився проживати разом з ним, оскільки це було його бажання та його рішення. Син не бажає повертатися до матері, оскільки його ображав вітчим та діти вітчима. Жодних перешкод у спілкуванні з сином ним не чиниться, а син сам не бажає спілкуватися з матір`ю. Також просили врахувати, що конфлікти з [PERSON] виникають під час того, як вона без дозволу проникає на подвір`я та у його будинок. При цьому [PERSON] сама провокує на такі конфлікти оскільки приїжджає зі свідками, знімає все на відео. Щодо виконання рішення суду про відібрання дитини, зазначив, що з таким рішенням він не погоджується та подав на таке рішення касаційну скаргу. Він не чинить перешкод у його виконанні проте сам син не бажає повертатися до матері про що висловлювався при поліцейських та державних виконавцях. Заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, допитавши свідків і дослідивши матеріали заяви суд приходить до наступних висновків. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, одним із яких є заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою (частина друга\~статті 26 вказаного Закону). Пунктом 7 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до частини четвертої\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої\~статті 350-4 ЦПК України\~у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої\~статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. За змістом частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Як встановлено з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебули у зареєстрованому шлюбі з 10.11.2013 року. У шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 31.10.2019 року шлюб між сторонами у справі розірвано. Після припинення шлюбних відносин спору між батьками про визначення місця проживання сина не було. За домовленість сторін син після припинення шлюбних відносин проживав з матір`ю. За спільною домовленістю батьків 11.06.2023 року [PERSON] забрав сина до себе на літні канікули та у серпні 2023 року, до початку шкільного навчання, мав повернути дитину матері. Однак [PERSON] сина не повернув та син залишається проживати разом з ним у с. Карпівці Хмельницького району. Постановою Хмельницького апеляційного суду (справа №686/23516/23) був задоволений позов [PERSON] до [PERSON] та вирішено відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] в батька [PERSON] і повернути його матері [PERSON] за попереднім місцем проживання. Ухвалюючи вказане рішення суд апеляційної інстанції виходив з того, що [PERSON] самовільно змінив місце проживання дитини, обставин які б свідчили про створення матір`ю дитини [PERSON] реальної небезпеки життю і здоров`ю дитини у разі залишення її за попереднім місцем проживання, або тих, які б свідчили, що повернення дитини суперечить її законним інтересам не встановлено. 02.09.2024 року на підставі вказаного судового рішення Хмельницьким міськрайонним судом був виданий виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні Хмельницького відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавче провадження № 75943446. 25.09.2024 року заступником начальника Хмельницького відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гавришко О.М. був складений акт державного виконавця, про те, що 25.09.2024 року в ході виконання виконавчих дій, призначених на 25.09.2024 рік по відібранню дитини [PERSON] у батька [PERSON] та повернення її до матері [PERSON] батько дитини [PERSON] не перешкоджає виконанню рішення суду, але на усякі вмовляння матері повернутися до неї [PERSON] категорично відмовляється йти до своєї матері та проживати разом з нею. Постановою заступника начальника Хмельницького відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гавришко О.М. від 09.10.2024 року виконавчі дії у виконавчому провадженні № 75943446 були відкладені у зв`язку із перебування дитини на лікуванні. 29.02.2024 року [PERSON] звернулася до служби 102 із заявою, в якій повідомила про те, що її колишній чоловік, який проживає у [ADDRESS] не відпускає сина [PERSON] до школи на очне навчання, не виконує рекомендації служби у справах дітей з приводу звернення до психолога для подальшої роботи з дитиною та з ним, як з батьком. Наслідків результату розгляду вказаної заяви сторонами не надано. Згідно відповіді ГУ НП України в Хмельницькій області від 29.02.2024 року №939/121/119/118/1-2024 були розглянуті звернення [PERSON] від 15.02.2024 року та за результатами їх розгляду та перевірки викладених у них фактів обставин, які б вказували на кримінальне чи адміністративне правопорушення встановлено не було. Згідно повідомлення практичного психолога [PERSON] служби у справах дітей Розсошанської сільської ради від 26.02.2024 року №62/02-15 вбачається, що 21.02.2024 року за організації служби у справах дітей відбулася зустріч [PERSON] з сином [PERSON] . Зустріч відбулася у будинку батька дитини [PERSON] . Оскільки у мовному запасі дитини багато фраз та виразів, притаманних дорослим, психологом зроблено зауваження батькові [PERSON] та бабусі [PERSON] щоб при дитині в грубій форми про маму та її сім`ю не говорили. Також було визначено негативний психоемоційний стан низької степені (початкова ступінь неблагополучного психологічного стану дитини). Також встановлено, що в провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебувала справа про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.173 КупАП (справа №686/3237/24). Потерпілою у вказаній справі була визнана [PERSON] . Згідно протоколу про адміністративне правопорушення [PERSON] обвинувачувався у тому, що він 12.01.2024 року о 09.00 годині, перебуваючи у громадському місці біля навчального закладу по вул. Центральній в с. Ружичанка Хмельницького району висловлювався нецензурною лайкою та погрожував на адресу [PERSON] , чим порушив громадський порядок. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 19.02.2024 року провадження у цій справі було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Допитана в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що з [PERSON] вона знайома з 2018 року. Зазначила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що під час шлюбу [PERSON] застосував психологічне та фізичне насильство як до [PERSON] , так і до їх сина [PERSON] . Також зазначила, що [PERSON] перешкоджає [PERSON] спілкуватися з сином. Під час спроб останньої побачити та поспілкуватися з сином, останній не допускає її до сина, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою. Також такі дії вчиняє і [PERSON] мати [PERSON] під час таких зустрічей [PERSON] вона перебувала з нею, оскільки через таку поведінку [PERSON] остання боялася самостійно відвідувати сина. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є матір`ю [PERSON] . Її син перебував у шлюбі з [PERSON] та вони мають спільну дитину [PERSON] . Після розлучення [PERSON] разом з сином [PERSON] переїхала до м. Одеси. Її онук періодично приїздив до них та жив з ними. У 2023 році [PERSON] став проживати разом з батьком у с. Карпівці. Мати дитини приїжджала до сина та відвідувала його і їй ніхто не чинив перешкод. Лише після того як [PERSON] під час таких зустрічей стала перевертати речі в будинку, вона перестала її впускати до хати. [PERSON] не бажає бачитися з матір`ю і повертатися до неї. Також онук їй розповідав про знущання щодо нього вітчимом та його дітьми, коли [PERSON] проживав разом з матір`ю. Також повідомила, що під час побачень з сином [PERSON] веде себе агресивно, сама провокує скандали та сварки, обзиває та ображає її. У зв`язку із такими діями вона дійсно виганяла [PERSON] зі свого подвір`я. Досліджені у справі докази дійсно підтверджують той факт, що між заявником [PERSON] та її колишнім чоловіком [PERSON] існують неприязні стосунки, та між ними часто виникають конфлікти та сварки. Причиною таких конфліктів є по суті факт самовільної зміни [PERSON] місця проживання їх спільної з [PERSON] дитини сина [PERSON] та обмеження заявниці у спілкуванні з нею. Вказане зокрема підтверджено представленими заявницею відеозаписами подій, з яких вбачається що такі конфлікти виникають за місцем проживання самого [PERSON] та під час намагання [PERSON] відвідати сина. Разом з цим суд зазначає, що таким діям (самовільній зміні місця проживання дитині та створенню умов за яких обмежується спілкування заявниці з сином) по суті вже надавалася правова оцінка судом під час розгляду справи за позовом [PERSON] про відібрання дитини від батька. Той факт, що [PERSON] добровільно не виконує судове рішення про відібрання дитини, сам по собі не свідчить про вчинення ним домашнього насильства в розумінні приписів Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», як щодо заявниці, так і щодо малолітньої дитини та не може бути підставою для застосування до останнього спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству у виді обмежувального припису. У такому разі виконання рішення суду, яке набуло чинності, може та повинно забезпечуватися у визначеному законами порядку для примусового виконання судових рішень. Посилання заявниці на факти, що [PERSON] раніше вже позбавлявся батьківських прав щодо іншої дитини від його першого шлюбу, притягувався до кримінальної відповідальності самі по собі не є доказами вчинення останнім домашнього насильства щодо заявниці та малолітньої дитини. Отже заявницею не доведено, та досліджені матеріали справи не містять доказів вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] та малолітньої дитини [PERSON] в розумінні\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». З огляду на викладене у задоволенні поданої [PERSON] заяви при видачу обмежувального припису слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed