Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

У квітні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила суд визначати місце проживання доньки сторін [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем. Позов мотивовано тим, що 04.09.2023 між сторонами розірвано шлюб. У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Дитина після розлучення батьків залишилася проживати з матір`ю, наразі проживають за адресою: [ADDRESS] , хоча дитина має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідач взагалі не цікавиться життям своєї дитини, не дбає про її здоров`я, не водить та не забирає її зі школи. Відповідач під час шлюбу з позивачкою не приділяв належної уваги спільній дитині та не проявляв жодного інтересу до виховання доньки. Через повномасштабне вторгнення військ РФ на територію України з лютого 2022 позивач разом з донькою [PERSON] покинула територію України, при цьому відповідач зовсім не цікавився фізичним, психологічним здоров`ям дитини. Після повернення на територію України позивачки з дитиною ситуація не змінилась. Натомість позивачка створила для дитини всі необхідні умови для проживання. [PERSON] працевлаштована, забезпечує дитину всім необхідним: належним харчуванням, одягом, взуттям, книгами, розвиваючими іграми. Піклується про фізичне та психологічне здоров`я дитини, забезпечує її духовний та розумовий розвиток. У [PERSON] є окреме ліжко, шафа, одяг у достатній кількості, тощо. Зважаючи на це, у малолітньої [PERSON] емоційна близькість, прив`язаність та прихильність саме до матері. Всі намагання позивачки вирішити питання щодо виховання та спілкування батька з дитиною не дали позитивних результатів. [PERSON] , як мати малолітньої дитини, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом із нею. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Кордюкової Ж.І. від 17.04.2024 заявлено самовідвід у справі, та справу передано для повторного авторозподілу між суддями. В результаті повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вона надійшла до провадження судді Слободянюк А.В. 10.05.2024. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В. від 15.05.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В. від 07.06.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовчий розгляд справи за участю сторін. 01.10.2024 засобами поштового зв`язку до суду надійшли від представника позивача додаткові докази у справі із доказами направлення їх копій учасникам справи. 16.10.2024 через канцелярію суду надійшов лист від третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, в якому начальник служби М. Касянчук просить суд розгляд справи проводити за відсутності їх представника, ухвалення рішення прохала винести відповідно діючого законодавства з максимальним врахуванням інтересів малолітньої дитини. Одночасно направлено висновок від 09.09.2024 №101-8596 про визначення місця проживання дитини [PERSON] та акт обстеження умов проживання. Представник позивача адвокат Бритвіна Д.М. в підготовчому засідання підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення рішення на стадії підготовчого розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України, в зв`язку з визнанням відповідачем позову, судове рішення може бути ухвалене в підготовчому судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, які з`явились в підготовче судове засідання, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27.04.2017 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №546, після реєстрації шлюбу подружжя обрало спільне прізвище « [PERSON] », що вбачається із наданої суду копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі у сторін [INFO] народилася донька- [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №108 та Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві видано свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.09.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 05.10.2023 рішення набрало законної сили. Із витягу із Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , вбачається, що остання має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 01.11.2017. Зазначена квартира належить батькам позивачки, що підтверджується наданими суду витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договором купівлі-продажу квартири від 08.08.2001. [PERSON] є студенткою Факультету журналістики Київського столичного університету імені Бориса Грінченка і зараз навчається на ІІ курсі денної форми навчання за спеціальністю «журналістика», про що свідчить довідка за підписом керівника навчальної частини «Студентський офіс 1» від 29.02.2024 №1-344/24. Позивач має стабільний дохід, та позитивний баланс на рахунку, про що свідчить виписка про рух коштів по картці [PERSON] в АТ «Універсал Банк» за період з 29.02.2024 по 24.05.2024. Донька [PERSON] - [PERSON] навчається в 1-Г класі спеціалізованої школи №305 Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації з поглибленим вивченням іноземної мови, про що Директором школи 28.03.2024 видано довідку №191. Згідно довідки лікаря педіатра [PERSON] від 22.09.2024 [PERSON] на момент огляду здорова, в контакті з інфекційними хворими не перебувала, дитячий колектив відвідувати може. Адвокатом Висіцькою І.В., відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», 01.04.2024 проведено опитування [PERSON] , про що надано протокол опитування особи за її згодою. [PERSON] пояснила, що вона знає [PERSON] з 2007 року. На початку війни в 2022 році [PERSON] разом з донькою поїхали до Ірландії . В середині липня 2023 року [PERSON] почала часто бачити [PERSON] з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] розповіла їй, що розлучилася зі своїм чоловіком та переїхала жити за вказаною адресою, з цього часу вона її бачить часто. [PERSON] водить доньку до школи, вони часто разом проводять дозвілля, часто гуляють з дітьми на дитячому майданчику. [PERSON] з липня 2023 і до цього часу вона не бачила жодного разу. Відповідно висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування від 09.09.2024, та Акту обстеження умов проживання від 20.06.2024, позивач разом із донькою [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , де для проживання, розвитку та навчання дитини створено належні умови, про що працівниками служби у справах дітей та сім`ї райдержадміністрації складено відповідний акт від 20.06.2024. З`ясовано, що мати має самостійний дохід для утримання та забезпечення дитини. На сьогодні мати та дитина перебувають в країні Республіка Чорногорія. Батько, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Питання щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації 22.08.2024, на якому була присутня представник [PERSON] - адвокат Бритвіна І.О., яка підтримала доводи свого довірителя та надала пояснення по суті позову. Зазначила, що спільне проживання [PERSON] з батьком дитини [PERSON] не склалось через відсутність взаємо порозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Після розлучення [PERSON] проживає з матір`ю, батько дитини не цікавиться життям доньки, не дбає про її здоров`я, не бере участі у її вихованні, розвитку та навчанні. [PERSON] вважає, що дитині краще буде проживати разом із нею, на сьогодні не вважає за доцільне повернення в Україну до завершення війни. Під час бесіди зі спеціалістом служби батько дитини [PERSON] зазначив, що не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, дане питання просить розглядати без його участі, оскільки проходить службу в лавах ЗСУ. З метою забезпечення прав та інтересів дитини райдержадміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до положень ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленими Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 8 СК України передбачено, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства (ст. 9 СК України). За змістом ст. 13 СК України, частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Згідно ст. ст. 3, 4 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Відповідно до положень ст. 18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України). Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ст. 160 СК України). Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем у повній мірі створено для дитини належні умови для виховання та розвитку: позивач є студентом, має стабільний дохід; проживає з дитиною у належно облаштованих умовах для розвитку та навчання дитини. Визначаючи місце проживання дитини, суд також ураховує відповідний висновок органу опіки та піклування, малолітній вік дитини, той факт, що дитина фактично проживає з позивачем, а також враховує, що відповідач на засіданні комісії заперечень стосовно проживання дитини з матір`ю не надав, дане питання просив вирішити без його участі, так як проходить службу в ЗСУ. Будь-яких даних, які б перешкоджали визначенню місця проживання дитини разом з матір`ю судом не встановлено і учасниками справи не доводилось. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Отже, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин,

Outcome: approved