Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

У квітні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 7 000 гривень на кожну дитину, але не менше 50% від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебуває з відповідачем з 04 жовтня 2014 року у шлюбі, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві за актовим записом № 2453. Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що шлюбні відносини з відповідачем не склались, спільного господарства не ведуть, діти перебувають на утриманні позивача. Зокрема, між сторонами існувала домовленість, що відповідачка, в силу своїх можливостей, бере на себе зобов`язання щодо надання матеріальної допомоги на утримання спільних дітей. З квітня 2023 року по грудень 2023 року відповідач виконувала взяті зобов`язання, проте починаючи з січня 2024 року грошових коштів не надає, у сім`ї вона не проживає. Інші діти та родичі на утриманні відповідача відсутні, аліменти за судовими рішеннями відповідач нікому не платить, є працездатною особою. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. 14 серпня 2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечила проти викладених позивачем обставин щодо її самоусунення від утримання дітей після фактичного припинення шлюбних відносин. Позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти стягнення з неї аліментів на утримання сина в розмірі 3 500 гривень щомісячно, посилаючись на те, що такий розмір аліментів зможе забезпечити належний рівень проживання дитини з огляду на те, що обов`язок утримання неповнолітніх дітей покладається на обох батьків. Однак заперечувала проти позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання доньки, посилаючись на те, що вона з квітня 2024 року разом з донькою проживає за межами території України, донька повністю перебуває на утриманні відповідача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов про часткове задоволення позову. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 04 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, за актовим записом №2453 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] ; подружжя після укладення шлюбу обрали спільне прізвище « [PERSON] » (а.с. 6). Від шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 вересня 2017 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2455, та копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 вересня 2021 року Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві, актовий запис № 584 (а.с. 7,8). Відповідач [PERSON] згідно даних Відділу реєстрації місця проживання\\перебування фізичних осіб Голосіївської РДА в м.Києві зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з січня 2018 року по теперішній час. За цією ж адресою з 03 вересня 2018 року зареєстрований позивач [PERSON] , що вбачається з копії паспорта серії [NUMBER] , виданого 24 листопада 2002 року ТУМ-2 Шевченківського РУ ГУ МВС України в місті Києві (а.с. 9). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з вимогами ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи не вбачається, що діти сторін проживають разом із позивачем та перебувають на його утриманні, переконливих доказів стороною позивача до суду не надано. Разом з тим, відповідач у відзиві на позовну заяву повідомляє, що син [PERSON] живе разом із батьком та частково визнає вимогу про стягнення з неї аліментів на утримання сина у розмірі 3 500,00 грн., а тому, відповідно до ст. 82 ЦПК України факт перебування на утриманні позивача малолітнього [PERSON] не потребує доведення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні. Отже, судом встановлено, що позивач проживає із разом із сином [PERSON] , [INFO] , який фактично перебуває на його утриманні. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останню покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, у зв`язку з чим, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, беручи до уваги факт визнання відповідачем позову у частині позовних вимог у розмірі 3 500,00 гривень, з урахуванням усіх істотних обставин справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої сина [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 4 000,00 грн., з подальшою індексацією відповідно до закону, і до досягнення дитиною повноліття, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме принципам розумності та справедливості. Визначаючи такий розмір аліментів на утримання малолітньої дитини, суд також виходить з того, що позивач не обґрунтував належними та допустимими доказами заявлений ним до стягненню з відповідача розмір аліментів на утримання малолітньої дитини в сумі 7 000,00 грн. При цьому, суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Крім того, на думку суду, вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дітей буде відповідати інтересам та потребам останніх. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 16 квітня 2024 року. Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача про спільне проживання та утримання доньки [PERSON] , оскільки відповідач з квітня 2024 року разом із донькою [PERSON] , [INFO] , проживає за межами України, що підтверджується відомостями, наданими Головним центром обробки інформації Державної прикордонної служби від 30 квітня 2024 року, та відмітками про перетин кордону в закордонному паспорті [PERSON] та [PERSON] (а.с. 25, 63-67). Отже, позивач не надав доказів матеріального утримання ним доньки [PERSON] . Згідно з частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд також приймає до уваги висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 359/10050/19 про те, що «обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти». Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 694/1425/22 (провадження № 61-12724св23). Отже, виходячи з вимог принципу диспозитивності в цивільному процесі, у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої [PERSON] на користь [PERSON] слід відмовити, оскільки саме на позивача у даній категорії справ покладається обов`язок з доведення факту проживання дитини разом із позивачем, як умови стягнення судом коштів на утримання дитини. Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню . Оскільки в силу п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, з урахуванням ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: partial