Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

В липні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - позивач) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (далі - відповідач, позичальник, клієнт) та просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за Кредитним договором №05385-01/2023 в розмірі 16 542 грн, з яких: 5 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 542 грн - сума заборгованості за відсотками. Також позивач просить стягнути з [PERSON] понесені судові витрати. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №05385-01/2023, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» надає клієнту, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за використання кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 01.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТРУМ ГРУП» (колишня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ») було укладено договір факторингу № 1062023, згідно умов якого Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» передало (відступило) Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТРУМ ГРУП» за плату, належні Товариству з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників. 27.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТРУМ ГРУП» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №27122023-1, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТРУМ ГРУП» передало (відступило) Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за плату, належні йому права вимоги до боржників, вказаним у Реєстрі боржників, в якому також була грошова вимога до [PERSON] за кредитним договором № 05385-01/2023 від 25.01.2023. В свою чергу відповідач не виконав свого обов`язку, не повернув наданий йому кредит в строки передбачені вищезазначеним договором, внаслідок чого має заборгованість в сумі 16 542 грн, з яких: 5 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 542 грн - сума заборгованості за відсотками. Ухвалою від 05.08.2024 суд відкрив провадження та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 08.08.2024 представник відповідача адвокат Кірюшин А.А. (далі - представник відповідача, адвокат) подав до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС відзив на позовну заяву (а.с.43-55), в якому останній просив суд відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що жодним доказом, які надано позивачем разом із позовною заявою, не доведено укладення 25.01.2023 правочину, а саме договору про надання споживчого кредиту № 05385-01/2023, надання (перерахування) первісним кредитодавцем відповідачу коштів за вказаним договором, відступлення за ним прав вимоги до відповідача на користь позивача та наявність заборгованості. При цьому, відзначає, що усі твердження позивача є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях та недоведені документально. Водночас зазначає, що договір про надання споживчого кредиту №05385-01/2023 та інші документи надані позивачем у паперовій копії, викликають сумніви у своїй достовірності або є підробленими, внаслідок чого просить виключити ці копії з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Також вказує, що з доданих позивачем до позовної заяви документів не вбачається дотримання положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Позивачем не надано доказів використання відповідачем одноразового ідентифікатору при підписанні кредитного договору та його отримання, як і перерахування коштів відповідачу. Представник відповідача також звернув увагу суду на те, що усі договори факторингу, які подані до суду, місять лише копії витягу з Реєстру боржників, що не дозволяє надати належну оцінку цим доказам. Крім того, 08.08.2024 представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС клопотання про витребування від відповідача для дослідження оригінали письмових та електронних доказів (а.с.79-86). 09.08.2024 представник позивача [PERSON] подав до суду через систему «Електронний суд» ЄСІТС відповідь на відзив (а.с. 59-73), в якій заявлені вимоги позовної заяви просив задовольнити в повному обсязі. Представник позивача зазначив, що договір про надання споживчого кредиту №05385-1/2024 укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства, тобто відповідачем вчинено ряд дій без здійснення яких договір не був би укладеним. При цьому вказаний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавались недійсними, а тому договір є таким, що відповідає волевиявленню сторін. Зазначений правочин підтверджує факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини, щодо передання в кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі. Відповідач має доступ до свого рахунку та має можливість надати суду виписку зі свого рахунку та підтвердити відсутність надходження коштів від кредитора. Щодо надання оригіналів електронних доказів, представник позивача повідомив, що ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставними, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Також у відзиві представник позивача зазначив, що з метою мінімізації та недопустимості розкриття відомостей щодо інших боржників разом з позовною заявою надано витяг з реєстру боржників до договорів факторингу, що відображає інформацію про відступлення права вимоги щодо конкретного боржника та номеру відповідного договору і не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. 12.08.2024 року представник відповідача адвокат Кірюшин А.А. подав до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС заперечення на відповідь на відзив (а.с.87-100) в яких вказав, що позивачем не доведено укладення 25.01.2023 року договору про надання споживчого кредиту №05385-01/2023, оскільки не надано електронного примірника договору позики з електронними підписами сторін такого договору, а надана паперова копія цього договору не є належним доказом, внаслідок своєї сумнівності. Також в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем коштів за договором про надання споживчого кредиту №05385-01/2023, розрахунки заборгованості за період з 25.01.2023 по 27.12.2023 та не доведено факт відступлення права вимоги за вказаним договором.. 04.09.2024 ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Кірюшина А.А. від 08.08.2024 про витребування доказів (а.с. 111-112). 09.09.2024 від представника відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» ЄСІТС надійшли додаткові пояснення, в яких вказано, що відповідач категорично заперечує факти укладення ним договору про надання споживчого кредиту №05385-01/2023, повідомлення номеру банківської картки та отримання ним грошових коштів від первісного кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ», а оскільки стороною позивача не надано суду інформації на яку саме банківську картку було здійснено перерахування кредитних коштів, відповідач позбавлений можливості надати суду докази відсутності такого перерахування. Після закінчення тридцятиденного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. В силу положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст.3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 даного Закону). Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Матеріалами справи підтверджено, що 25.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 05385-01/2023 з використанням для його електронного підписання одноразового ідентифікатора W5427, відповідно до умов якого товариство надає Клієнту кредит в розмірі 5 000 грн на строк 25 днів, тобто до 18.02.2023. Відповідно до пункту 1.3. вказаного договору за користування кредитом клієнт, сплачує Товариству 456.25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1.25 %(процентів) на добу. Одночасно з підписанням зазначеного кредитного договору [PERSON] з використанням для його електронного підписання одноразового ідентифікатора W5427, також був підписаний Додаток № 1 до Договору про надання споживчого кредиту, в якому вказано графік платежів, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживачів та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та Паспорт споживчого кредиту (а.с. 5). Таким чином, позичальника повідомлено про загальні витрати, які будуть понесені ним у разі отримання кредиту у відповідній фінансовій установі, зокрема повідомлено про реальну переплату за кредитом, тобто розмір відсотків, які зобов`язані будуть повернуті позичальником разом із грошовими коштами, наданими фінансовою установою позичальнику у кредит. Суд враховує, що паспорт споживчого кредиту надається позичальнику до укладення кредитного договору, метою якого є повідомлення позичальника про умови надання кредиту у відповідній установі, у разі непогодження позичальника із викладеними у ньому умовами, останній має право відмовитися від отримання відповідної фінансової послуги. 01.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» було укладено договір факторингу № 1062023 (а.с.9-11) згідно умов яких Товариство з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» передало (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНФЕСТРУМ» за плату, а останнє приймає права грошової вимоги, що виникли у Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» за основними договорами, укладеними між боржниками та первісним кредитором. 31.07.2023 були внесені зміни до відомостей про юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПНАІЯ «ІНФЕСТРУМ» (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи: 42201361), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та змінено назву юридичної особи на Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТРУМ ГРУП» (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи: 42201361) (а.с. 21, 24). 27.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТРУМ ГРУП» було укладено договір факторингу №27122023-1 (а.с. 12-13) відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТРУМ ГРУП» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за плату, а останнє прийняло права грошової вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників, в якому була грошова вимога до боржника [PERSON] за кредитним договором №05385-01/2023 від 25.01.2023, що підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників від 27.12.2023 (а. с. 14) та витягом з Реєстру боржників до договору факторингу № 271220232-1 від 27.12.2023 (а.с.15). Як вказує позивач, відповідач [PERSON] не виконав свого обов`язку та не повернув надану йому позику в строки, передбачені договором, внаслідок чого станом на 31.05.2024 року має заборгованість в сумі 16 542 грн, яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 5 000 грн і суми заборгованості за відсотками в розмірі 11 542 грн, про що свідчить розрахунок заборгованості (а.с.16). За змістом частин першої - четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. За загальним правилом, належними та допустимими доказами на підтвердження обставини видачі кредитних коштів позичальнику є первинні бухгалтерські документи про видачу готівки або перерахування коштів. Водночас у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 654/4006/14-ц (провадження № 61-2247св18), від 30 червня 2020 року в справі № 554/12083/15 (провадження № 61-2049св19) та від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21) суд касаційної інстанції також виходив із того, що виписки із банківських рахунків можуть бути належними і допустимими доказами надання кредитних коштів позичальнику. У вказаній справі, за змістом паспорту кредиту останній надається «безготівковим шляхом (кредитні кошти надаються шляхом переказу на банківську картку споживача) на строк визначений договором». Тому позивач як кредитор та особа, яка вимагає повернення кредитних коштів, повинен був надати докази перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Натомість до позовної заяви кредитор додав наступні документи: - копія кредитного договору з додатками; - копія паспорту кредиту; - розрахунок заборгованості за кредитним договором; - документи щодо відступлення права вимоги на користь позивача. Вказані документи підтверджують лише умови кредитування та переуступку права вимоги попередніми кредиторами за вказаним кредитним договором останньому кредитору ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ». Але вони не є належними та допустимим доказами щодо виконання кредитором обов`язку з надання кредитних коштів шляхом їх перерахування на рахунок [PERSON] за вказаним договором. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських та платіжних документів, а також доказів щодо наявності у відповідача на момент пред`явлення позову непогашеної (несписаної) заборгованості перед кредитором. Суд наголошує, що позивач як учасник судового процесу несе ризики, пов`язані з реалізацією або нереалізацією наданих йому процесуальних прав та обов`язків. Позивач розпорядився наданими йому процесуальними правами на власний розсуд шляхом надання тих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, які він уважав за потрібне. Тому суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову в цій справі належить відмовити за його недоведеністю.

Outcome: dismissed