Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

02 травня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області, третя особа: приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Сумської області Сова С.М., в якій просить визначити йому додатковий строк у два місяці з дня вступу рішення в законну силу для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне спадкодавиці домоволодіння, 1950 року забудови, за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку загальною площею 0,34 га, в т.ч. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,09 га, за адресою [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 04.12.2007 року секретарем виконавчого комітету Кам`яної селищної ради Вільнянського району Запорізької області за реєстровим № 69, яким на випадок своєї смерті належний їй будинок [ADDRESS] заповіла [PERSON] 15.03.2024 року заповіт разом з конвертом позивачу передав [PERSON] , який при наведенні порядку в будинку після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , в її особистих речах знайшов адресований на її ім`я конверт рекомендованого листа №7005000013797 від [PERSON] , в якому і знаходився зазначений заповіт. В зв`язку з наведеним, він звернувся до приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Сови С.М. для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , однак, приватним нотаріусом було роз`яснено, що позивач в установлений законодавством України термін спадщину не прийняв, а тому нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину на зазначене майно. У цьому випадку йому необхідно звернутися до суду про встановлення додаткового строку про прийняття спадщини. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в заяві до суду просив розглядати справу згідно законо у його відсутності. Приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Сумської області Сова С.М. до суду не з`явився, проте належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, в поясненнях до суду при прийнятті рішення поклався на розсуд суду, просив справу розглядати без його участі. Суд, заслухавши представника позивача, свідка, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до наступного висновку. Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття. Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог. Частина третя статті 1272 ЦК України може застосовуватись, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України суд за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини може визначити йому додатковий строк достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022 року, "Про деякі питаня нотаріату в умовах воєнного стану", яка була чинною на момент виникнення правовідносин було встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 16.09.2023 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне спадкодавиці домоволодіння, 1950 року забудови, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області №334 від 08.12.2023 року та земельну ділянку загальною площею 0,34 га, в т.ч. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,09 га, за адресою [ADDRESS] , передану їй у приватну власність рішенням виконавчого комітету Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області №37 "Про передачу земельних ділянок у приватну власність" від 18.08.1993 року, про передачу земельних ділянок у приватну власність гр. [PERSON] зроблено запис у книзі реєстрації громадян, яким безоплатно передані земельні ділянки у приватну власність за №675. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 04.12.2007 року секретарем виконавчого комітету Кам`яної селищної ради Вільнянського району Запорізької області за реєстровим №69, яким на випадок своєї смерті належний їй будинок [ADDRESS] заповіла [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивач в позовній заяві, 15.03.2024 року заповіт разом з конвертом йому передав [PERSON] , який при наведенні порядку в будинку після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , в її особистих речах знайшов адресований на її ім`я конверт рекомендованого листа №7005000013797 від [PERSON] , в якому і знаходився зазначений заповіт. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , суду пояснив, що у березні 2024 р. він шукав документи відносно заміни лічильника та у паперах матері знайшов конверт від [PERSON] , остання була подругою матері, у якому був заповіт. Йому відомо, що [PERSON] десь за два роки до смерті в 2016 р. забрав до себе син. Чому [PERSON] переслала заповіт поштою його матері, а не безпосередньо [PERSON] , а також чого протягом тривалого часу його не віддала позивачу - йому не відомо. У розмовах матері він чув, що між [PERSON] та [PERSON] існує якась домовленість щодо нерухомого майна (її будинку), однак чого конкретно вона стосувалась - більш детально пояснити не може. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, провадження № 61-48230св18, від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19, провадження № 61-14663св20, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, провадження № 61-13558св19. Як встановлено судом, позивач доказів про звернення до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, так само і про заведення спадкової справи суду не подав. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини, а саме: тривала хвороба спадкоємця; перебування спадкоємця тривалий час за межами України; відбування покарання в місцях позбавлення волі; необізнаність спадкоємця про наявність заповіту (Постанова Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17); велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємця на строковій службі у складі Збройних Сил України. Таким чином підстави, на які посилається позивач, а саме необізнаність спадкоємця про наявність заповіту, не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки він у визначений законом порядок із такою заявою не звертався, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову. Окрім вказаного, судом критично оцінюється доводи сторони позивача щодо необізнаності про існування заповіту, оскільки обставини його імовірного віднайдення у паперах померлої сусідки не виглядають логічними через призму стандарту доведення "поза розумним сумнівом". У той же час покази свідка натомість вказують на існування певних домовленостей між померлою та позивачем щодо нерухомого майна, що не перешкодило останньому долучити до матеріалів справи копію свідоцтва про смерть [PERSON] , яке апріорі не може бути у його володінні, так як він не є її родичем. Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимоги ст.89 ЦПК України встановлюють, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, встановивши, що підстави, на які посилається позивач, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі положень ст.ст.5,12,13, 19, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed