Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради та просить суд встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , свідоцтва про право власності на квартиру, та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . За життя її мати, [PERSON] , вчинила заповіт на її ім`я, [PERSON] , який посвідчено 08 січня 2006 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кузнецовою О.С., у реєстрі 305. 16 серпня 2024 року позивач отримала від державного нотаріуса Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М. постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з розбіжностями в документах, необхідних для оформлення спадщини. Ухвалою суду\~від 24\~вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано докази. Ухвалою суду від 10 жовтня 2024 року закрите підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання сторони у справі не з`явились. Представник позивача адвокат Кафтасьєва Г.В. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради Таборовець Н.В. просила розглянути справу за відсутності представника виконкому, заперечень щодо вимог позивача не мають, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а.с. 10 - копія свідоцтва про смерть, а.с. 11 - копія свідоцтва про народження, а.с. 12 копія свідоцтва про одруження, а.с. 13 копія свідоцтва про розірвання шлюбу, а.с. 14 копія свідоцтва про народження, а.с. 15 копія свідоцтва про укладення шлюбу). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яке належало померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27 травня 1992 року районним відділом комунального господарства виконавчого комітету Довгинцівської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу, згідно рішення виконкому районної Ради народних депутатів від 07 червня 1972 року (а.с. 19 - копія свідоцтва, а.с. 18 копія реєстраційного посвідчення, а.с. 23 копія ордеру, а.с. 26-30 копія технічного паспорту, а.с. 67 копія довідки, видана КП «Криворізьке районне БТІ» ДОР» від 22.07.2024 за №211790, а.с. 68 копія витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно). За життя, 28 січня 2006 року, [PERSON] склала заповіт та на випадок своєї смерті заповідала [PERSON] квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16 копія заповіту). Відповідно до матеріалів спадкової справи №246/2024 (а.с. 55-70), заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем за заповітом є її донька [PERSON] , яка 18 липня 2024 року подала до державного нотаріуса Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М. заяву про прийняття спадщини. 16 серпня 2024 року своєю постановою державний нотаріус Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М. відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру. Відмову мотивовано тим, що у позивача наявні розбіжності в документах, необхідних для оформлення спадщини (а.с. 70 копія постанови). Відповідно до статей 1216-1218, 1220, 1222, 1223 Цивільного\~кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 1234 Цивільного кодексу України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Частиною 1 ст. 1235 Цивільного кодексу України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст.\~1268\~Цивільного кодексу\~України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом ч. 1 ст. 1270\~Цивільного кодексу\~України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У пункті 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~№ 7\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У статтях 15 та 16\~Цивільного кодексу\~України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, та одним із способів захисту прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Але як вбачається з матеріалів цивільної та спадкової справ у позивача наразі виникли реальні умови, які обмежують її право у реалізації нею своїх прав на належне їй нерухоме майно. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 392 Цивільного кодексу України встановлює, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із досліджених судом доказів вбачається, що правовстановлюючий документ на квартиру складений на дівоче прізвище матері позивача [PERSON] ( [PERSON] ), а не на післяшлюбне Заступ. Ураховуючи викладене, суд вважає встановленим факт того, що матір позивача [PERSON] , яка померла [INFO] , на законних підставах володіла квартирою [ADDRESS] , та відповідно їй належить правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно. Тому є підстави для визнання за позивачем права власності на вказане вище нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, оскільки іншого шляху для захисту прав позивача немає - позовні вимоги слід задовольнити. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

Outcome: approved