Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] на строк 6 місяців, із визначенням тимчасових обмежень його прав стосовне неї, що полягають в забороні: наближатись на відстань менше 2 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] ; особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, та забороні вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею особисто і через третіх осіб. Свої вимоги\~мотивувала тим,\~що з\~ [PERSON] \~вона перебувла\~у зареєстрованому\~шлюбі.Починаючи\~з грудня\~2023\~року вона потерпає від психологічного та фізичного насильства, зокрема погрази застосування фізичного начильства, залякування, приниження, образи нецензурними словами. З приводу даних конфліктів вона неодноразово зверталася до ВП №2 Хмільницького РВП, однак це не дає жодного результату, [PERSON] не змінює своєї поведінки, продовжує вчиняти сварки та бійки. Йому виносилися офіційні попередження про недопустимість вчинення домашнього насильства, що свідчить про систематичність вчинення насильства в сім`ї. 04.01.2024 та 21.07.2024 [PERSON] вчиняв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно неї. З огляду на вказане, заявник вважає себе особою, яка систематично зазнає домашнього насильства. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вони на даний час проживають окремо за рідними адресами, де проживає чоловік вона не знає. Чоловік з утриманням дітей не допомагає, проте має намір забрати дітей до себе, а тому вона бажає шляхом отримання заборонного припису відгородити його від дітей. Заявлені вимоги в судовому засіданні підтримала, просила їх задовольнити. Заінтересованій особі [PERSON] на його адресу була направлена судова кореспонденція: заява та ухвала про відкриття провадження у справі, яка повернулась 02.10.2024 на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Заявниця також підтвердила, що її чоловік не має жодних прав на квартиру, яка належить їй одноосібно й де вона проживає, й наразі чоловік мешкає за іншою адресою. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Судом встановлено,\~що 27.06.2023\~ [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Козятинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області з актовим записом №166. 04.01.2024 працівником поліції ВП №2 Хмільницького РВП складено протокол серії\~ВАД №\~033028\~про адміністративне\~правопорушення за\~ч.\~1\~ст.\~173-2\~КУпАП відносно\~ [PERSON] за фактом вчинення насильства в сім`ї відносно [PERSON] . 21.07.2024 працівником поліції ВП №2 Хмільницького РВП складено протокол серії\~ВАД №\~121724\~про адміністративне\~правопорушення за\~ч.\~1\~ст.\~173-2\~КУпАП відносно\~ [PERSON] за фактом вчинення насильства в сім`ї відносно [PERSON] . Відповідно до постанови Козятинського міськрайонного суду від 04.03.2024 по справі №133/85/24 [PERSON] був звільнений від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушения, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та йому оголошено усне зауваження. Главою 13 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Даний Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Як визначено п.п. 3, 6, 7, 8, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). При цьому суд зауважує, що посилання заявником на протокол про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за порушення заборонного припису (який суду наданий не був ) не може бути належним доказом вчинення насильства в сім`ї, оскільки вина останнього не доведена, та відповідно до вказаного протоколу не прийнято судове рішення щодо визнання винуватості у вчиненні даного адміністративного правопорушення. Сам факт звернення заявника до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства та застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству (постанова Верховного Суду у справі № 761/49109/19 від 10.02.2021 року, постанова Верховного Суду у справі № 640/23804/18 від 29.08.2019 року, постанова Верховного Суду № 635/4854/19-ц від 02.09.2020 року, постанова Верховного Суду у справі № 336/5627/19 від 08.04.2020 року, постанова Верховного Суду у справі № 754/6995/19 від 14.01.2020 року, постанова Верховного Суду у справі № 363/3496/18 від 17.04.2019 року). Суд бере до уваги те, що окрім зафіксованих фактів вчинення домашнього насильства в межах одного дня 04.01.2024 та 21.07.2024, заявником не надано суду жодних доказів на підтвердження систематичності вчинення домашнього насильства. Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі №756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі №754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі №754/6995/19, від 06 лютого 2020 року у справі №753/8626/19, від 09 вересня 2020 року у справі №711/3280/20, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Факт сварок і непорозумінь на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту та не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів (постанова Верховного Суду у справі № 545/744/19 від 30.01.2020 року, постанова Верховного Суду у справі № 607/10122/19 від 04.12.2019 року). Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків (постанова Верховного Суду у справі № 756/2072/18 від 21.11.2018 року). Видача обмежувального припису є обов`язковою в разі доказово обґрунтованого постійного використання у безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком/дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства (постанова Верховного Суду у справі №753/10840/19 від 13.07.2020 року). Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отож зібрані у справі докази не підтверджують факт тривалого або систематичного психологічного насильства в сім`ї, яке вчиняється заінтересованою особою стосовно заявника і ця особа є беззаперечним кривдником, не доводять настання та збільшення загрози насильницьких дій, не доказують існування на момент звернення до суду та надалі ризиків можливого продовження таких дій заінтересованою особою відносно заявника, а також можливої ескалації такого насильства. Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису. Крім того, сторони не проживають разом за однією адресою, не є володільцями спільного житлового майна; впродовж останніх місяців взагалі не бачаться, не спілкуються, що також вказує на недоведеність ризиків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд приходить до висновку, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не підтверджують факту систематичного вчинення домашнього насильства щодо заявника, та на даний час не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного, психологічного чи матеріального насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалих неприязних конфліктних відносин між сторонами. Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що необхідність у застосуванні обмежувального припису відносно [PERSON] є недоведеною належними та достатніми доказами, а відтак наявні правові підстави для відмови в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Outcome: dismissed