Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] (від іменті та в інтересах якої діяла її представниця [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в якому вказувала, що 25 липня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. був\~вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 904, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 63\~095,25 грн. 14 серпня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. відкрила виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису від 25 липня 2019 року №904 та 10 вересня 2019 року винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржниці. Проте рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року у цивільній справі №761/15801/21 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25 липня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., зареєстрований в реєстрі за № 904, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 63\~095,25 грн. На підставі цього 17 лютого 2023 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження. Враховуючи те, що в ході здійснення виконавчого провадження з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» з метою виконання виконавчого напису стягнуто 20\~322 грн, а тому позивачка на підставі положень ст. 1212 ЦК України просила стягнути з відповідача на свою користь 20\~322 грн безпідставно отриманих коштів. Крім цього, враховуючи ту обставину, що після визнання виконавчого напису, на підставі якого з позивачки були стягнуті кошти, таким, що не підлягає виконанню, ТОВ «Вердикт Капітал» безпідставно отримані кошти добровільно не повернуло, тобто прострочило виконання грошового зобов`язання, а тому [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просила стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання (з 20 лютого 2023 року до 28 червня 2024 року) у розмірі 825,97 грн та інфляційні втрати за період прострочення виконання грошового зобов`язання за цей же період у розмірі 1\~140,42 грн. 26 серпня 2024 року від представника відповідача - ТОВ «Вердикт Капітал» Їжаковського О.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову. При цьому вказував на безпідставність доводів позивачки про необхідність застосування до правовідносин між сторонами положень ст. 1212 ЦК України, яка не підлягає застосуванню до таких правовідносин. Також зазначав, що визнання виконавчого напису, яким підтверджено наявність заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал», таким, що не підлягає виконанню, жодним чином не змінює зобов`язань позивачки перед відповідачем за діючим та дійсним правочином, а тому кошти, стягнуті на виконання такого правочину вважаються стягнутими правомірно те не є безпідставно набутим майном. Крім цього у відзиві вказував на те, що матеріали справи не містять доказів точного розміру коштів, стягнутих з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» в межах здійснення виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису, а саме стягнутої суми за вирахуванням витрат виконавчого провадження. Водночас звертав увагу на безпідставність вимог позивачки щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період прострочення виконання грошового зобов`язання, вказуючи на те, що між сторонами відсутні договірні відносини в частині отриманих в межах виконавчого провадження коштів, а тому на них не поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України. 29 серпня 2024 року від представниці позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій остання наполягала на задоволенні позовних вимог, не погодилася з доводами відзиву, вважаючи їх такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні закону. Також наполягала, що вимоги позивачки [PERSON] є обґрунтованими та підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, в тому числі щодо стягнутої в межах виконавчого провадження суми боргу. 12 вересня 2024 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області ухвалив рішення (повний текст якого було складено 13 вересня 2024 року) про повне задоволення позовних вимог. Водночас, 17 вересня 2024 року представниця позивачки [PERSON] подала до відділу поштового зв`язку (для доставки до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області) заяву про ухвалення додаткового рішення у справі в частині стягнення понесених позивачкою судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 920 грн. 07 жовтня 2024 року вказана заява надійшла до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Вирішення заяви суд призначив на 14 жовтня 2024 року о 15 год. 00 хв. Суд відповідно до ст. 270 ЦПК України вирішує питання щодо ухвалення додаткового рішення без участі учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених\~статтею 430\~цього Кодексу. \~Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що 30 січня 2020 року між АБ «Коваленко Катерини» та [PERSON] було укладено Договір про надання професійної правничої допомоги №72 (а.с. 72-74). Відповідно до умов договору адвокатське бюро зобов`язалася надати [PERSON] професійну правничу допомогу, зокрема консультаційні та юридичні послуги, пов`язані з захистом інтересів клієнта, а також представляти клієнта, як учасника справи, в суді, з усіма правами наданими [PERSON] , як учаснику справи. Зі свого боку [PERSON] зобов`язалася сплатити на користь адвоката вартість наданої правничої допомоги (гонорар) в погодинному розмірі 1\~300 грн за 1 годину роботи (без урахування ПДВ). Оплата наданих послуг здійснюється протягом 30 днів з моменту надання адвокатським бюро відповідного рахунку. Згідно копії Акту приймання-передачі наданих послуг від 13 вересня 2024 року з додатком (а.с. 75, 76) адвокат Коваленко К.О. надала позивачці [PERSON] наступну правничу допомогу: консультація з клієнтом, збір та опрацювання доказів, формування правової позиції витрачено 1 год. робочого часу; складання, узгодження з клієнтом позову та надсилання його до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, витрачено 2 год. робочого часу; складання та подання до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області процесуальних заяв клопотань про участь в режимі відеоконференції в судових засіданнях, призначених на 01 серпня 2024 року та на 01 вересня 2024 року, витрачено 1 год. робочого часу; складання та подання відповіді на відзив, потрачено 1,5 год. робочого часу; участь у судових засідання, призначених на 01 серпня 2024 року та на 01 вересня 2024 року, витрачено 1,5 год. робочого часу. Загальна вартість наданих послуг (з урахуванням ПДВ) становить 10\~920 грн. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому,\~\~що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст.\~627 ЦК України. Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат (наприклад: постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Водночас, Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зробила висновок про те, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Аналогічно у своїх постановах (зокрема від 08 грудня 2021 року у справі №454/3919/18 та від 09 лютого 2022 року у справі № 523/3904/19 та інших) Верховний Суд неодноразово висловлювався, що суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу лише у разі наявності клопотання відповідної сторони про зменшення таких витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. До відзиву на позов представник відповідача долучив клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з тих підстав, що наявність та розмір витрат позивачки на правничу допомогу не доведений належними доказами. Проте такі твердження повністю спростовані матеріалами справи, зокрема копією Договору про надання професійної правничої допомоги від 30 січня 2020 року №72 (а.с. 72-74), а також копією Акту приймання-передачі наданих послуг від 13 вересня 2024 року з додатком (а.с. 75, 76), у яких детально визначено обсяг та вартість узгодженої між [PERSON] та АБ «Коваленко Катерини» правничої допомоги, а також обсяг виконаних адвокатом робіт. Також у клопотанні про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача вказував на те, що заявлені витрати не відповідають критерію реальності, дійсності, необхідності та розумності. Однак такі доводи спростовуються фактом виконання та обсягом виконаних адвокатом робіт, які були обумовлені виключно необхідністю належного надання позивачці послуг з метою захисту її інтересів в суді, об`єктивного розгляду справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Судом не встановлено вчинення стороною позивачки жодних дій, направлених на затягування розгляду справи та інших дій, направлених на зловживання своїми процесуальними правами з метою подальшого збільшення витрат на правничу допомогу. Нараховані витрати на правничу допомогу відповідають критерію розумності, розраховані у повній відповідності з умовами Договору про надання професійної правничої допомоги від 30 січня 2020 року №72, витраченим часом та обсягом виконаних робіт, жодних розрахунків та доказів протилежного стороною відповідача не надано. За встановленого, вказані витрати підлягають стягненню у повному обсязі.

Outcome: approved