Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 15 липня 2024 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (далі - суд) звернувся [PERSON] ( [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , РНОККП [NUMBER] ) (далі - позивач) з позовом до [PERSON] ( [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] ) (далі - відповідачка), третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області (місцезнаходження: 37500, Полтавська область, місто Лубни, вулиця Ярослава Мудрого, будинок №33, код ЄДРПОУ 21053182) (далі - третя особа) про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обгрунтовує тим, що до розірвання шлюбу з відповідачкою у 2020 року з травня 2019 року з ним проживає неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] (далі - син або [PERSON] ). Із травня 2019 року мати не виконує своїх батьківських обов`язків, зникла з життя сина, не цікавиться його особистістю, любові матері дитина не отримує. Крім того, відповідачка веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоям. Всіма аспектами життя опікується позивач (батько). Про належний рівень виховання та утримання сина третьою особою складено відповідний акт обстеження умов його проживання. Позивач має можливість матеріально забезпечувати сина, оскільки є підприємцем, а помешкання, в якому вони живуть, належить позивачу на праві спільної часткової власності. Правовими підставами для звернення до суду позивач зазначає вимоги статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», статей 150, 155, 164, 165 Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків виховувати та піклуватися про всебічний розвиток своєї дитини, а у разі невиконання такого обов`язку - законодавець передбачає право звернення до суду щодо позбавлення осіб батьківських прав. Відповідачка відзиву на позовну заяву до суду не надала, у судовому засіданні в усному порядку позовні вимоги визнала, просила позбавити її батьківських прав, оскільки не може фінансового забезпечувати сина. Третя особа письмового пояснення не надала, але у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позовні вимоги задовольнити: позбавити відповідачку батьківських прав по відношенню до її сина - [PERSON] . Заяви, клопотання учасників справи Разом із позовною заявою позивач заявив клопотання про виклик свідків, яке суд під час у судового засідання розглянув та задовольнив. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 22 липня 2024 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначив на 27 серпня 2024 року, а також витребував від третьої особи висновок щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її сина. Ухвалою від 27 серпня 2024 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду, призначивши засідання на 04 вересня 2024 року. Розгляд справи відкладався на 18 вересня та 01 жовтня 2024 року. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Позивач - [PERSON] , [INFO] , є фізичною особою -підприємцем, основним видом діяльності якого є: 62.02 - консультування з питань інформатизації, що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.23) та Витягом з реєстру платників єдиного податку, сформованого станом на 28 вересня 2021 року (а.с.21). Позивач заброньований через портал «Дія» - йому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 1 (один) рік - до 16 серпня 2025 року (а.с.50). Крім того, позивач зареєстрований у системі «Резерв+» Міністерства оборони України, військово-обліковий документ дійсний до 16 серпня 2025 року (а.с.51). Згідно з характеристикою позивача від 25 червня 2024 року, складеною спеціалістом сектору по роботі з ОСН Лубенської міської ради Полтавської області, скарг на позивача на адресу будинкового комітету не надходило (а.с.25). [PERSON] (позивач) перебував у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області 14 вересня 2013 року (а.с.11). Від цього шлюбу у позивача та відповідачки народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області 02 листопада 2013 року (а.с.12). Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 липня 2020 року у справі № 539/1501/20 шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано (а.с.14). Відповідно до витягу з реєстру Лубенської територіальної громади, сформованим 03 січня 2024 року, син зареєстрований 03 січня 2024 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно з Довідкою про склад сім`ї, виданою Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 26 червня 2024 року № 14-18/2/237, сім`я позивача складається з двох осіб: його - [PERSON] , а також його сина - [PERSON] (а.с.15). Довідкою Гімназії імені Героя України Віри Роїк Лубенського району Полтавської області (далі - гімназія) від 24 травня 2024 року № 01-34/140 поінформовано про те, що [PERSON] дійсно навчався в гімназії (а.с.16). Зі змісту характеристики на учня гімназії [PERSON] , він навчається у вказаному навчальному закладі з 1 класу. За час навчання зарекомендував себе активним учнем. При цьому, він ( [PERSON] ) проживає з батьком, мати з ним не зустрічається, не долучається до його виховання. Батько до своїх обов`язків ставиться відповідально (а.с.17). Згідно з Актом обстеження умов проживання, складеним класним керівником сина, [PERSON] та головою батьківського комітету класу [PERSON] 23 травня 2024 року, за місцем проживання позивача та його сина останньому створено всі умови для виховання та розвитку (а.с.18). 26 червня 2024 року комісією у складі голови - спеціаліста сектору по роботі з органами самоорганізації населення мікрорайону № 7 Безверхої В.Г. , членами комісії Довгаль Л.П. , Вральовою Ж.В. , складено акт про те, що після розлучення позивач займається вихованням сина самостійно, син перебуває на повному утриманні позивача (а.с.19). 28 червня 2024 року комісією у складі головних спеціалістів служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області Артеменко О.Л. , Пасішник О.В. та завідувача сектору Халонської Ю.В. складено Акт обстеження умов проживання родини, відповідно до якого дитині (сину) створені задовільні умови для виховання та розвитку. Зі слів батька (позивача) син проживає постійно з ним протягом 5 (п`яти) років (а.с.20). В Характеристиці на випускника Дитячого дошкільного закладу № 12 «Червона шапочка» за підписом виховательки Оксани Касьян зазначено, що мати у садочку з`являлася вкрай рідко, дитину забирав батько. Зі спостережень та бесід з дитиною ( [PERSON] ), йому не вистачає материнської уваги (а.с.21). Згідно з Висновком виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 22 серпня 2024 року № 01-19/701 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її сина [PERSON] , [INFO] (висновок затверджений на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лубенської міської ради Полтавської області від 21 серпня 2024 року, протокол № 11) (далі - Висновок органу опіки), наданий на виконання ухвали суду від 22 липня 2024 року (а.с.33-34), на підставі відповідних документів, пояснень свідків орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити відповідачку по відношенню до її сина батьківських прав (а.с.43-44). До Висновку органу опіки приєднано пояснення малолітнього [PERSON] від 02 серпня 2024 року, який погоджується з тим, щоб його матір позбавили батьківських прав по відношенню до нього (далі - Пояснення малолітнього сина) (а.с.45). Крім того, до Висновку опіки долучено Акт від 01 серпня 2024 року, відповідно до якого матір відповідачки проти того, що відповідачка з нею проживала (а.с.46). Свідок [PERSON] (рідна сестра відповідачки), [INFO] , не працює, проживає за адресою: [ADDRESS] , повідомила суд, що відповідачка зловживає алкогольними напоями, з дитиною не спілкується. Вважає, що дитині буде краще з батьком. Свідок [PERSON] (товариш обох батьків), [INFO] , безробітний, проживає за адресою: [ADDRESS] , повідомив суд, що малолітній [PERSON] живе довгий час з батьком, який його забезпечує. Мати не бачив давно, із сином вона не спілкується. У судовому засіданні, яке відбулося 18 вересня 2024 року був опитаний малолітній [PERSON] в присутності психолога Сабодаш Світлани Юріївни (диплом про освіту, а.с.65) та представника служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області (третя особа). Малолітній [PERSON] , [INFO] , навчається у гімназії у 5-ому класі. Проживає з батьком приблизно 5 (п`ять) років. В домі батька почувається добре, всі умови для нього батько створив. Мати живе у його тітки (сестри матері). З мамою не бачиться, не спілкується по телефону. Є бажання, щоб мама приділяла йому увагу, спілкувалася з ним. Поставлені позивачу судом запитання після опитування сина (опитування проводилося за відсутності позивача), які ідентичні тим, які суд ставив малолітньому [PERSON] (наприклад, улюблені предмети у школі, захоплення, друзі, тощо) свідчать про те, що батько цікавиться життям сина та всіляко сприяє його розвитку. Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачкою виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останньою своїх обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина, у зв`язку з чим він (син) проживає та перебуває на утриманні у батька (позивача). Вказані правовідносини регулюються статею 51 Конституції України, Сімейним кодексом України (далі - СК України), Законом України «Про охорону дитинства» станом на дату виникнення спірних правовідносин. Не погоджуючись із відповідачкою, яка не виконує батьківських прав по вихованню та фінансовому забезпеченню сина, позивач звернувся із цим позовом до суду. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України). Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Норми права, які застосував суд Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У статті 7 СК України передбачено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Оцінка суду Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів. Щоб дотриматися принципу справедливого суду обгрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 ЦПК України). Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на таке. Позивач, заявляючи вимоги щодо позбавлення відповідачки батьківських прав по відношенню до її сина - [PERSON] - посилається, серед іншого, на вимоги статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», статті 150 СК України, які зобов`язують батьків, у тому числі відповідачку як матір, виховувати своїх дітей до повноліття, забезпечувати їх матеріально, дбати про фізичний та духовний розвиток. У разі невиконання вказаних обов`язків, з огляду на вимоги статей 155 та 164 СК України, такі батьки можуть бути позбавлені батьківських прав по відношенню до своєї дитини. Позивач наполягає на тому, що відповідачка не виконує свої обов`язки як матір, а тому її слід позбавити батьківських прав. Відповідачка не заперечила проти позбавлення її батьківських прав, обгрунтовуючи це тим, що не може фінансово забезпечити сина: немає постійної роботи, місця проживання, постійного заробітку. Суд, аналізуючи законодавство, чинне на дату виникнення спірних правовідносин, беручи до уваги доводи позивача та відповідачки, заслухавши свідків, опитавши малолітнього [PERSON] , а також уважно поспостерігавши у судових засіданнях за поведінкою відповідачки, позивача та їх малолітнього сина під час розгляду вказаної справи, дійшов наступних висновків. Передусім слід зазначити, що стаття 51 Конституції України та статті 1, 8 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначають обов`язок батьків -для забезпечення найкращих інтересів дитини - піклуватися про своїх дітей, забезпечуючи їм належний рішень фінансової підтримки, всебічний розвиток особистості, а також застерігають від невиконання чи неналежного виконання батьківських обов`язків. При цьому, аналіз наведених вище норм, статей 7, 155 СК України дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 18 квітня 2024 року у справі № 344/1107/23, від 14 серпня 2024 року у справі № 357/10768/23. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений статтею 164 СК України, є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 26 квітня 2023 року у справі № 931/709/21; від 05 вересня 2024 року у справі № 707/3116/23, від 04 вересня 2024 року у справі № 608/858/22. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Таким чином, на переконання суду, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Як вбачається із матеріалів справи та було зазначено вище, позивач - [PERSON] - у повній мірі забезпечив умови життя сина без участі матері, ставиться до батьківських обов`язків відповідально. Це підтверджується зазначеними вище характеристикою сина, наданої з ліцею, де він навчається; актом умов проживання від 23 травня 2024 року; актом від 26 червня 2024 року; актом обстеження умов проживання родини від 28 червня 2024 року. В той же час, із характеристики на сина як вихованця дитячого дошкільного закладу, підписаної вихователькою, вбачається, що сину не вистачає материнської уваги. Позивач та свідки [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні зазначали про те, що однією із підстав позбавлення відповідачки батьківських прав є її поведінка - постійне вживання алкогольних напоїв та перебування у компанії сумнівних осіб. Проте, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо сина, вчиняла будь-яке насильство стосовно нього чи за його присутності, постійно вживала алкогольні напої чи вела аморальний спосіб життя. Суд акцентує увагу, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідачка, погоджуючись із позбавленням її батьківських прав, зазначає, що її спілкуванню та участі у житті та розвитку сина заважає той факт, що у неї немає достатніх фінансових ресурсів, роботи та місця постійного проживання. Проте, вона не заперечує той факт, що у разі виправлення ситуації хотіла б брати участь у вихованні сина та його забезпечувати на рівних умовах з батьком. Крім того, під час судових засідань, за спостереженням суду, відповідачка намагалася спілкуватися із сином, який не відштовхував її та виявляв стриманий інтерес. Як було зазначено вище, під час опитування малолітнього [PERSON] він повідомив суд про те, що йому не вистачає спілкування з матір`ю та він не проти, щоб вона брала активну участь у його житті. Таким чином, суд дійшов висновку, що змінити поведінку матері (відповідачки) щодо свого сина в кращий бік можливо. Зміна поведінки матері по відношенню до свого малолітнього сина на краще, на переконання суду, сприятиме всебічному розвитку особистості, здатної примножувати матеріальні та духовні цінності суспільства. Також судом не встановлено, а позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що відповідачка не бажає спілкуватися із сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Проте, судом встановлено наявність обставин, які свідчать про істотну обмеженість активної участі матері (відповідачки) в житті сина, що спричинені суб`єктивними факторами такими як її не усвідомлення важливості бути присутньою у житті дитини не тільки матеріально, але є духовно (через спілкування, організацію спільних прогулянок та дозвілля, тощо), а також об`єктивними причинами (неможливість отримати постійну роботу для отримання постійного заробітку тощо). Той факт, що на даний час [PERSON] (відповідачка) проживає окремо від дитини, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає брати участь у її утриманні та вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. За таких обставин суд, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідачки брати участь у вихованні та спілкуванні із сином та з огляду на відсутність свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, дійшов висновку про відмову в позові, оскільки позбавлення батьківських прав за встановлених судом обставин не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті прецедентної практики ЄСПЛ. Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, від 21 травня 2024 року у справі № 303/801/23. На переконання суду, Висновок органу опіки сконцентрований переважно на участі батька у житті сина. Виклад обставин, на підставі яких орган опіки прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, не свідчить про те, що саме позбавлення батьківських прав буде відповідати найкращим інтересам дитини. Крім того, Висновок органу опіки не розкриває взаємовідносини між сином на матір`ю (відповідачкою). За вказаного вище правового врегулювання, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідачка - погоджуючись із ними, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам позивача/представниці позивача, відповідачки та третьої особи та доказам, що це підтверджують, суд дійшов висновку, що у задоволенні позивачем вимог слід відмовити. Згідно з абзацом другим пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 2 (із змінами і доповненнями, внесеними ), зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. З огляду на викладене суд вважає за необхідне попередити [PERSON] (відповідачку) про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання свого сина [PERSON] . Розподіл судових витрат Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки питання щодо судових витрат не ставилось, то суд покладає їх на сторони, в межах ними понесених. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed