Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

11 грудня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна про розірвання договору позики. В обґрунтування позову зазначено, що 13.03.2018 року укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого Позивач передав Відповідачу 351 000 грн, що в момент підписання договору за згодою сторін складало 13 000 доларів США, а Відповідач зобов`язувався повернути Позику в строк та на умовах даного договору. Відповідно до пункту 4 Договору, строк повернення позики складав 13 березня 2019 року. Графік повернення визначався п. 4.2 Договору. З метою забезпечення вказаного Договору позики було укладено Іпотечний договір від 13.03.2018 року, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира площею 32,6 м. кв. за адресою: [ADDRESS] , яка належала Відповідачу. В подальшому, до відповідних договорів вносились зміни в частині грошового зобов`язання та строку повернення Позики. 10 лютого 2020 року був укладений договір про відступлення права вимоги між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого права та обов`язки позикодавця за вищевказаними договором позики та іпотечним договором переходить до [PERSON] . 20 жовтня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги за вищезгаданими іпотечним договором та договором позики. Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач зазначив, що вказані договори від 20 жовтня 2021 року є незаконним, оскільки відповідно до п. 3.1.1. Відповідач зобов`язаний повідомити позичальника про заміну Сторони договору, а також відповідно до п. 3.1.2. передати оригінали всіх документів, що підтверджують право вимоги, проте Відповідач не виконав дані вимоги та не в змозі їх виконати. Враховуючи це, Позивач вважає, що через невиконання Відповідачем вказаних умов договорів, дані договори мають бути розірвані. Враховуючи те, що Відповідач ухиляється від розірвання договорів в позасудовому порядку, Позивач звернулася до суду, щоб розірвати їх в судовому порядку та просив розірвати договір від 20 жовтня 2021 року укладений між [PERSON] та [PERSON] про відступлення права вимоги за іпотечним договором; Розірвати договір від 20 жовтня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] про відступлення права вимоги за договором позики. За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Чернявській Л.М. Ухвалою суду від 13 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху. 18 грудня 2023 року від представника Позивача до суду надійшла заява на виконання ухвали суду від 13 грудня 2023 року, чим усунуті недоліки. Ухвалою суду від 20 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху. 10 січня 2024 року від представника Позивача до суду надійшла заява на виконання ухвали суду від 13 грудня 2023 року, чим усунуті недоліки. Ухвалою суду від 29 січня 2024 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. 16 квітня 2024 року від [PERSON] до суду надійшла заява, у відповідності до якої Відповідач визнав позовні вимоги та просив їх задовольнити. 12 червня 2024 року від [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, оскільки звернутись до нотаріуса для вчинення нотаріальних дій відносно договору відступлення прав вимоги не є можливим, оскільки приватний нотаріус не здійснює свою діяльність. Ухвалою суду від 12 червня 2024 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до слухання по суті. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд, з врахування наявних у справі матеріалів для достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, дійшов висновку про закінчення розгляду справи за відсутності сторін по справі та за наявними в матеріалах справи доказами. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Суд з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 13 березня 2018 року між [PERSON] , діючого від імені [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики грошей. Зазначений Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 210. Пунктом 1 зазначеного Договору позики грошей передбачено, що Позикодавець ( [PERSON] , діючий від імені [PERSON] ) передав у власність, а Позичальник ( [PERSON] ) прийняв 351\~000 гривень, що на момент підписання цього договору, за домовленістю сторін, в еквіваленті становить 13\~000 доларів США, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю в строк та на умовах, передбачених цим Договором, позику в вищезазначеному розмірі. Пунктом 4 зазначеного Договору позики грошей передбачено, що строк сплати повної суми боргу до 13 березня 2019 року, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін. Пунктом 14 зазначеного Договору позики грошей передбачено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, сторони домовились укласти іпотечний Договір, з накладенням заборони на квартиру [ADDRESS] , що буде предметом іпотеки, та яка є приватною власністю [PERSON] . 13 березня 2018 року між [PERSON] , діючого від імені [PERSON] та [PERSON] укладено Іпотечний договір. Зазначений Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 212. 24 липня 2018 року були внесені зміни до договору позики, а саме сума грошового зобов`язання збільшувалася до 436 800 грн, що за домовленістю сторін еквівалентно 16800 доларів США. 24 липня 2018 року були внесені зміни до іпотечного договору, а саме сума грошового зобов`язання збільшувалася до 436 800 грн, що за домовленістю сторін еквівалентно 16800 доларів США. 13 вересня 2018 року були внесені зміни до договору позики, а саме сума грошового зобов`язання збільшувалася до 667 000 грн, що за домовленістю сторін еквівалентно 23 000 доларів США. 13 вересня 2018 року були внесені зміни до іпотечного договору а саме сума рошового зобов`язання збільшувалася до 667 000 грн, що за домовленістю сторін еквівалентно 23 000 доларів США. 13 березня 2019 року були внесені зміни до договору позики а саме сума грошового зобов`язання збільшувалася до 745 200 грн, що за домовленістю сторін еквівалентно 27 600 доларів США та строк повернення визначився 13.09.2019 року. 13 березня 2019 року були внесені зміни до іпотечного договору а саме сума грошового зобов`язання збільшувалася до 745 200 грн, що за домовленістю сторін еквівалентно 27 600 доларів США. 13вересня 2019 року були внесені зміни до договору позики а саме строк повернення Позики встановлений на 13.03.2020 року. 13 вересня 2019 року були внесені зміни до іпотечного договору а саме строк повернення Позики встановлений на 13.03.2020 року. 10 лютого 2020 року був укладений договір про відступлення права вимоги між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого права та обов`язки позикодавця за вищевказаними договором позики та іпотечним договором переходить до [PERSON] . 20 жовтня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги за Договором Позики, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В, та зареєстровано в реєстрі за № 3316. 20 жовтня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В, та зареєстровано в реєстрі за № 3317. Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач зазначив, що вказані договори від 20 жовтня 2021 року є незаконним, оскільки відповідно до п. 3.1.1. Відповідач зобов`язаний повідомити позичальника про заміну Сторони договору, а також відповідно до п. 3.1.2. передати оригінали всіх документів, що підтверджують право вимоги, проте Відповідач не виконав дані вимоги та не в змозі їх виконати Статтею 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Так, 16 квітня 2024 року від [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позовних вимог та їх задоволення. 12 червня 2024 року від [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності та зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, оскільки звернутись до нотаріуса для вчинення нотаріальних дій відносно договору відступлення прав вимоги не є можливим, оскільки приватний нотаріус Фролова Р.В. не здійснює свою діяльність. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16(пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19. Так, Порядком внесення змін до нотаріально посвідченого договору або його розірвання регулюється п. 7 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 (далі Порядок) передбачено наступне. Договір сторін про зміну або розірвання нотаріально посвідченого договору здійснюється шляхом складання окремого договору. Договір про зміну або розірвання договору підписується сторонами і посвідчується нотаріусом. Якщо нотаріус, який посвідчив договір, позбавлений можливості посвідчити договір про його зміну або розірвання (у разі смерті, заміщення нотаріуса, у разі неможливості виконання ним своїх обов`язків, припинення нотаріусом діяльності, передачі документів до державного нотаріального архіву або з будь-яких інших причин), договір про зміну або розірвання у встановленому законом порядку посвідчується іншим нотаріусом. При цьому таким нотаріусом має складатися додатковий примірник договору, який направляється ним за місцем зберігання договору, що змінюється або розривається. Сторонам договору нотаріус роз`яснює про повернення правовстановлюючого документа за місцем зберігання примірника договору, що розірваний. З метою дотримання правил ведення нотаріального діловодства такий примірник договору про зміну або розірвання доцільно направляти з відповідним супровідним листом. При цьому отриманий посвідчений іншим нотаріусом примірник договору про зміну або розірвання додається до примірника основного договору. У зв`язку з вищевикладеним, та з врахуванням того, що Відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення, суд дійшов висновку про передчасне звернення до суду з відповідним позовом, оскільки діючим законодавством передбачено розірвання нотаріального договору в разі припинення нотаріусом діяльності. Визнання ж позову відповідачем суд у відповідності до\~ст.206 ЦПК України\~не може прийняти до уваги, оскільки воно суперечить положенням законодавства. У відповідності до положень ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено в\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed