Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] , у якому просять визначити, за сторонами по 1/5 частці кожному у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності сторонам. З метою дарування своєї частки у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу, який роз`яснив, що 4/5 частки на квартиру перебувають у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а тому для укладання договору дарування частки у спільній сумісній власності на квартиру необхідно змінити спільну сумісну власність на спільну часткову шляхом укладання між всіма співвласниками квартири договору про визначення часток у праві власності на квартиру. У зв`язку із постійним проживанням [PERSON] за межами України та неможливості її прибуття в Україну вчинити такий договір неможливо. За таких обставин у позивачів виникла необхідність визначити частки у праві спільної власності, виходячи з їх рівності. Тому, просять задовольнити позов. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням /викликом/ сторін. Суд, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності позивачів та їх представників адвоката Арутюнової Н.Ф. та адвоката Стадник З.Д., які подали суду заяви, у яких просять проводити розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримали повністю, а також за відсутності відповідача, яка у судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заперечень на позовну заяву відповідачем подано не було, про причини своєї неявки суд не повідомила, що відповідає вимогам п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, а тому, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, сторона позивачів не заперечила проти заочного розгляду справи, суд, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, приходить до переконання про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, зібрані по справі докази у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого: Статтями 15, 16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, виданого 15 квітня 1997 року Львівським Локомотиворемонтним заводом згідно з Розпорядженням від 25 грудня 1996 року № 578 /а.с.6/. Згідно матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16 березня 2022 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) /а.с.7/ та після його смерті [PERSON] успадкувала 1/5 частини квартири [ADDRESS] , про що приватним нотаріусом ЛМНО видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.05.2024 року, спадкова справа №2/2023, зареєстровано в реєстрі за №239 /а.с.8/ та підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав /а.с.8 зворот - 9/. Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шахрай С.О. від 22.05.2024 року №25/02-16 на звернення [PERSON] щодо укладення договору дарування частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] частки даної квартири перебувають у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та для укладання договору дарування частки, необхідно змінити спільну сумісну власність на спільну часткову шляхом укладання між усіма співвласниками квартири договору про визначення часток у праві власності не квартиру, а у разі неможливості укладення такого договору про визначення часток, визначення часток відбувається в судовому порядку У ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону від 17 липня 1997 року № 475/97 -ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном те закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю зокрема, квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у спільну сумісну власність. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Як зазначено у п.17 Постанови № 5 Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, зокрема: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст.355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~368\~ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтями 370,\~372\~ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності та поділ. У разі виділу частки із майна, поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13.02.2024 року встановлено факт не проживання [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини [INFO] за адресою: [ADDRESS] /а.с.15-17/. Згідно акта №80 від 05.06.2024 року, складеного комісією ЛКП «Левандівка» [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з 24.08.1999 року /а.с.14/. Наведене підтверджує доводи позивачів про неможливість укладення договору щодо визначення часток у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру. У зв`язку з тим, що позивачам необхідно визначити частки у квартирі, яка належить на праві спільної сумісної власності сторонам, слід визначити частки у праві спільної власності. При визначенні часток у спільній сумісній власності суд виходить із того, що відповідно до вимог ст.372 Цивільного кодексу України частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Із врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення по 1/5 частки кожного із сторін у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру підлягають задоволенню. Зі огляду на те, що позивачі просять усі судові витрати залишити за ними, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.13 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволенні позову із відповідача на користь позивачів понесені судові витрати пов`язані сплатою судового збору при поданні позову до суду.

Outcome: approved