Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаною позовною заявою, де зазначила, що після розірвання шлюбу з [PERSON] , відповідно до рішення Іллінецького районного суду від 04 лютого 2021 року, вони продовжували проживати як одна сім`я, не реєструючи повторно шлюб. У період спільного проживання з 2021 до 2024 року вони вели спільне господарство, проживали у будинку, який належав її матері, та який було подаровано матері 17 травня 2023 року. Цей будинок знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач також зазначила, що [PERSON] був учасником бойових дій і проходив службу у Збройних Силах України, що надавало йому пільги на оплату комунальних послуг для домогосподарства за вказаною адресою. Всі витрати на утримання сім`ї, оплату комунальних послуг, лікування та придбання необхідних речей для дітей здійснювались за рахунок коштів, які [PERSON] регулярно перераховував на її банківську карту. Це підтверджується виписками з банку, які вона долучає до матеріалів справи. 22 лютого 2024 року вона отримала повідомлення про загибель [PERSON] , який героїчно загинув [INFO] в бою поблизу населеного пункту Мемрик Донецької області. Заявниця додала, що поховання її чоловіка відбулося 23 лютого 2024 року, що підтверджується довідкою про проведення поховання. [PERSON] підкреслила, що протягом всього часу їхнього спільного проживання, вона та їхні спільні діти повністю залежали від фінансової підтримки [PERSON] , оскільки він був основним джерелом їхнього існування. Встановлення юридичних фактів спільного проживання та перебування на утриманні є необхідними для того, щоб заявниця могла реалізувати свої права на спадкове майно та користуватись пільгами, передбаченими законодавством для членів сімей загиблих військовослужбовців. У зв`язку з цим, [PERSON] просить суд встановити юридичний факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 04 лютого 2021 року до [INFO], а також факт її перебування на утриманні чоловіка до моменту його загибелі, просить суд викликати в суд свідків по справі. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив, де детально обґрунтувала свою позицію щодо невизнання позову, поданого позивачем [PERSON] . У відзиві [PERSON] зазначає, що заявлений позов не визнає через його безпідставність та недостовірність обставин. Вона наголошує, що позивач стверджує про спільне проживання з [PERSON] з 04 лютого 2021 року до [INFO], однак це не відповідає дійсності. Шлюб між позивачем та [PERSON] був розірваний рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 04 лютого 2021 року у справі №131/25/21. У рішенні суду зазначено, що сторони проживали окремо, не вели спільного господарства і не підтримували подружніх стосунків, що спростовує твердження позивачки про подальше спільне проживання після розірвання шлюбу. Крім того, відповідач звертає увагу на положення ст. 1264 Цивільного кодексу України, відповідно до якого право на спадкування у четверту чергу мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до моменту відкриття спадщини. Позивач ж заявляє про спільне проживання лише протягом трьох років, що є недостатнім для спадкування в четверту чергу. Також важливо, що [PERSON] не залишив заповіту, в якому б зазначив позивача як спадкоємницю, що ще більше ускладнює її можливість спадкування за законом. У своєму позові [PERSON] також вказує на те, що перебувала на утриманні [PERSON] . Однак [PERSON] заперечує це, вказуючи на те, що після розірвання шлюбу [PERSON] сплачував аліменти виключно на утримання двох спільних дітей - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується судовим наказом від 21 лютого 2023 року. Тому факт утримання позивачки [PERSON] не підтверджується. Окрім того, відповідач надає докази того, що з 2021 року [PERSON] не проживав разом з позивачем. Відповідно до довідки [INFO] від 22 квітня 2024 року, [PERSON] з 22 вересня 2020 року перебував на військовій службі за контрактом у Збройних Силах України та проживав у військовій частині. Також у березні 2023 року [PERSON] придбав квартиру у [ADDRESS] , де й було зареєстровано його нове постійний місце проживання. Жодних доказів про те, що [PERSON] був зареєстрований з позивачем в її будинку в [ADDRESS] , надано не було. Вимоги позивача спрямовані на встановлення юридичного факту, необхідного для отримання пільг як члену сім`ї загиблого воїна. Це питання стосується публічно-правових відносин між позивачем і державою, зокрема Міністерством оборони України, а тому, на думку відповідача, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вона вказує на необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки справа має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Таким чином, [PERSON] просить суд закрити провадження у справі, оскільки вимоги позивачки є необґрунтованими і не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, виходячи з наведених нею доказів. 22.05.2024 представник відповідача Токарчук М.В. подав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи. Він аргументував це тим, що, на відміну від тверджень позивачки, між нею та [PERSON] не було факту проживання однією сім`єю з 04 лютого 2021 року до [INFO]. Крім того, відсутні будь-які підстави вважати, що позивачка перебувала на утриманні [PERSON] . Протилежні твердження, за словами представника відповідача, суперечать реальним обставинам та доказам, які вказують на те, що подружнє життя між [PERSON] та [PERSON] фактично завершилося ще до вказаного позивачкою періоду. Для підтвердження своєї позиції, представник відповідача додав до матеріалів справи документи: ? рішення Іллінецького районного суду від 04 лютого 2021 року в цивільній справі № 131/25/21, у якому зазначено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано через неможливість подальшого спільного проживання, що також підтверджено свідченням самого [PERSON] про те, що вони не підтримували жодних стосунків; ? копію заяви [PERSON] від 08 лютого 2023 року у цивільній справі № 131/163/23 (наказне провадження), де вона сама вказує, що вони з [PERSON] не проживають разом і що їхня сім`я розпалася, що суперечить її теперішнім твердженням про спільне проживання; ? копію судового наказу Іллінецького районного суду від 21 лютого 2023 року, який підтверджує, що з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дітей, що також свідчить про відсутність фінансового забезпечення з його боку на утримання [PERSON] . 22.05.2024 представник відповідача адвокат Токарчук М.В. подав до суду клопотання, в якому зазначив, що на його запит до начальника [INFO] щодо інформації про перебування [PERSON] у відпустках під час військової служби за контрактом було отримано відповідь, що Вінницький РТЦК не володіє такою інформацією за період з 2020 по 2024 роки. Водночас, у відповіді зазначалося, що [PERSON] проходив службу у військовій частині [NUMBER] , до якої адвокат направив додатковий запит. Письмова відповідь командира військової частини [NUMBER] , отримана 31 серпня 2024 року, містила витяги з наказів по стройовій частині, які підтверджують, що [PERSON] перебував у відпустках у жовтні 2022 року, травні, серпні та грудні 2023 року. Представник відповідача просив суд долучити цю відповідь разом із додатками до матеріалів справи, оскільки вона має важливе значення для з`ясування обставин щодо місця перебування [PERSON] з лютого 2021 року по лютий 2024 року. Згідно клопотань сторін, судом було викликано свідків по справі, які повідомили суду наступні відомості. Свідок [PERSON] , брат загиблого, зазначив, що відповідач приходиться йому матір`ю, з якою в нього немає ніяких стосунків. Зазначив, що і до 2021 року і після 2021 року позивач та [PERSON] проживали разом, розлучилися по формальним причинам, але проживати разом не припинили однією сімєю. Після того як брат свідка почав проходити військову службу, свої відпустки проводив з дружиною, приїжджав до неї додому в [ADDRESS] , справжність фото, долучених до матеріалів справи підтвердив. Свідок постійно допомагав їм по господарству, та підтримував дружні стосунки. З 2008 року [PERSON] з матір`ю не спілкувався, до цього стосунки між ними були напружені. [PERSON] придбав будинок в с. Сорока, проте там не проживав, використовував його як дачу. За адресою проживання дружини не був зареєстрований через певні питання в позивача та її сестри щодо будинку, деталей свідок пояснити не може. Як пояснив свідок, брат сам бажав стягнення з нього аліментів на утримання дітей, оскільки не зміг самостійно вчасно сплачувати кошти на утримання дітей через специфіку своєї служби. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є подругою позивача та [PERSON] 12 років. Зазначила, що вони постійно разом проживали однією сімєю неподалік свідка за адресою Велика [PERSON] , обставин розлучення не знає. [PERSON] постійно приїжджав у відпустку до дружини, вони спільно відпочивали, спілкувалися. [PERSON] забезпечував позивача, допомагав лікуватися, вони робили спільні покупки. Свідок [PERSON] є сусідкою позивача, зазначила, що [PERSON] та позивач постійно проживали на вулиці Великій Голицькій як одна сім`я, сварилися не часто, розлучення було спонтанне. [PERSON] бажав знову одружитися із позивачем, допомагав її матеріально, приїжджав у відпуску до позивача, вони разом відпочивали. Будинок в с. Сорока купив для дітей на майбутнє. Свідок [PERSON] суду повідомила, що є колишньою сусідкою відповідача. Влітку 2022 року випадково зустріла [PERSON] , він тоді пояснив їй, що дуже любить дітей з позивачем не проживає, позивач погано ставиться до нього, обзиває його, забороняє спілкуватися з дітьми, будувати подружнє життя з позивачем не бажав. Свідок додала, що [PERSON] під час відпусток з позивачем не проживав. В 2023 році також зустрічала [PERSON] , він тоді повідомив свідку, що вимушений їхати на відпочинок із позивачем, оскільки хоче провести час з дітьми. Свідок [PERSON] суду повідомила, що є сусідкою чоловіка відповідача [PERSON] , в будинку якого випадково зустріла в жовтні 2022 року [PERSON] , який повідомив, що з жінкою розійшовся, приїхав у відпустку і бажає пожити в цьому будинку, зазначав, що сплачує дітям аліменти. [PERSON] допомагав свідку з деякими справами по господарству, відомостей про проживання з позивачем свідок не знає. Відповідач із чоловіком також приїжджали та відвідували [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивача, постійно проживає на [ADDRESS] . Свідок зазначила, що позивач проживала з [PERSON] однією сімєю, їздили разом з ним на відпочинок. [PERSON] відносився з повагою до позивача, допомагав, коли позивач хворіла. Свідок [PERSON] суду повідомила, що є близькою сусідкою відповідача, знає [PERSON] з дитинства. Зазначила, що під час зустрічі з [PERSON] , коли той був у відпустці, після початку війни, восени 2022 року, він повідомляв її, що з позивачем разом не проживає, дітей бачити не може, ночував у квартирі в чоловіка відповідача [PERSON] . Бабуся [PERSON] також розказувала свідкові, що він та позивач разом не живуть. Свідок [PERSON] надав суду відомості, що він є знайомим відповідача. Зазначив, що часто зустрічався з [PERSON] біля магазину протягом 2023 року, де той говорив свідку, що не проживає з позивачем, купив собі квартиру в с. Сорока, де проживав, робив там ремонт, приїжджав у відпустку не до жінки, а до дітей. [PERSON] передавав гроші позивачу для дітей. Додав, що біля двору позивача бачив автомобілі [PERSON] , зазначив, що тоді він відвідував дітей. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є колишнім викладачем [PERSON] , йому відомо, що останній мав проблеми в сім`ї, мав окрему квартиру. В 2021-2022 році [PERSON] повідомляв, що не проживає з дружиною. Орієнтовно в 2022-2023 році під час відпустки проживав в с. Сорока. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він є співмешканцем відповідача, проживає з нею 14 років. Він перебував з [PERSON] в хороших стосунках. [PERSON] проживав в свідка в жовтні 2022 року, 10 днів, їздив до дітей, говорив, що він не хоче з позивачем мати ніяких стосунків. В 2023 році приїжджав до відповідача, до дітей, робив ремонт в своїй квартирі. Загалом, стосунки між позивачем та [PERSON] були напружені, останній кошти перераховував дітям. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх. Відповідач та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволення позовних вимог повністю. Суд, дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши сторони свідків, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи не вчиненням нею процесуальних дій. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що метою звернення позивачки до суду є реалізація її прав на спадкове майно та користування пільгами, передбаченими законодавством для членів сімей загиблих військовослужбовців. З приводу заявленої вимоги позивача щодо встановлення факту проживання однією сім`єю слід зазначити наступне. Як зазначено в п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно вимог ч. 4 ст.3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року по справі № 686/8440/16-ц. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» - членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), алей інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя ; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Подібна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі №524/10054/16 (61-21748св18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). 12 серпня 2007 позивач [PERSON] року зареєструвала шлюб з [PERSON] [INFO] , який рішенням Іллінецького районного суду від 04.02.2021 року було розірвано (а.с. 62). У шлюбі у них народилися діти: [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 17.12.2020 (а.с. 58) та [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 05.09.2013 (а.с. 57). 23.09.2020 року [PERSON] підписав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського сержантського та старшинського складу та проходив службу у Збройних Силах України (а.с. 38). Згідно декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу №0001-4Х05М3А0 від 03.11.2021 Пшеничним вказано його адресу проживання [ADDRESS] , а довіреною особою - [PERSON] (а.с. 55). Згідно довідки військової частини [NUMBER] №5622 від 11.12.2021 дружиною [PERSON] була зазначена [PERSON] (а.с. 44). Позивачу на праві власності належить будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 52). Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 19.12.2023 підтверджується, що [PERSON] дійсно проживав за адресою: [ADDRESS] , до осіб, які фактично проживали в житлі належали: [PERSON] , [PERSON] як дружина, [PERSON] , [PERSON] як доньки (а.с. 23). Цей факт підтверджується також актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] (а.с. 56). [PERSON] був учасником бойових дій і на підставі цього звертався до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про внесення його до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають пільги від 19.12.2023, де вказав своє фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 45). 22 лютого 2024 року позивач отримала сповіщення № 668 про те, що її чоловік головний сержант роти протитанкових ракетних комплексів військової частини [NUMBER] штаб-сержант [PERSON] [INFO] , загинув в районі населеного пункту Мемрик. Донецької області [INFO] (а.с. 61). Факт смерті підтверджується також і свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 22.02.2024 (а.с. 60). У довідці про проведення поховання № 232 від 26.02.2024 року, яка видана Управлінням економічного розвитку та інвестицій Іллінецької міської ради Вінницької області, зазначено, що [PERSON] , проводила поховання свого колишнього чоловіка [PERSON] який помер [INFO] і був похований 23.02.2024 року на центральному кладовищі м. Іллінці Вінницького району, Вінницької області (а.с. 46). Отже, досліджені докази дійсно підтверджують, що в період з .04.02.2021 до 31.02.2024 [PERSON] самостійно в документах зазначав своє місце проживання в будинку на [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Більше того, згідно досліджених доказів, вже після розлучення, зазначав її як дружину та довірену особу. Факт проживання як з дружиною за цією адресою узгоджується і відомостями, які суду повідомили свідки. Посилання відповідача у відзиві на обставини, встановлені в рішенні Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.02.2021 про розлучення позивача [PERSON] та [PERSON] , не враховуються судом, оскільки позивач просить встановить факти, що мають юридичне значення вже після цього рішення, тобто з 04.02.2021. Щодо аргументу відповідача, щодо обґрунтованості причини звернення як реалізації свого права на спадкування суд зазначає наступне. Згідно статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідач зазначає, що позивач вказує, що проживала з [PERSON] лише 3 роки. Варто звернути увагу, що при встановленні судом факту проживання однією сім`єю позивач буде спадкоємцем як той з подружжя, який пережив померлого (стаття 1261 ЦК України). Твердження відповідача щодо того, що позивач не був зареєстрований за адресою, де проживала позивач, не має істотного значення для встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки [PERSON] за життя сам вказував адресу свого проживання як [ADDRESS] . Стосовно твердження відповідача, що [PERSON] проживав під час відпусток у с. Сорока не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи а накази командира в/ч [NUMBER] про місце перебування під час відпусток не містять даних про фактичне перебування [PERSON] (а.с. 141-144). Крім того час перебування у відпустках [PERSON] згідно наказів командира в/ч [NUMBER] співпадають з відмітками дати та часу на фото та відео, на яких він перебуває з позивачем та їх дітьми (а.с. 63-86). Щодо аргументу відповідача, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства через її публічно правовий характер суд зазначає наступне. У відповідності до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до пункту 1,2 частини 1 статті 315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, перебування фізичної особи на утриманні. Отже, можливість встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, перебування на утриманні прямо передбачено цивільно-процесуальним законодавством. Публічно-правовий характер відносин, які виникнуть в подальшому, на підставі встановленого факту/фактів, не свідчить про публічно-правовий характер спору. Посилання сторони відповідача на заяву про видачу судового наказу від 08.02.2024, де зазначено позивачем, що вона не проживає з [PERSON] (а.с. 124) не враховується судом, оскільки такий документ не встановлює фактів, а лише є зверненням до суду. Таким чином, вирішуючи питання про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд виходить з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що між [PERSON] та [PERSON] мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю у розумінні статті 74 СК України, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо встановлення юридичного факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] з 04.02.2021 року до 21.02.2024 року. З приводу заявленої вимоги позивача щодо встановлення факту утримання слід зазначити наступне. В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей. Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п.6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловікові), а в разі її (його) відсутності -повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі ( смерті ), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні ( або перевірочні ) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється у порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно із частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до пункту першого частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби. Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах першому-третьому пункту другого статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до положень статті 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Даний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 95 року N 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Згідно виписки з АТ КБ «Приватбанк» від 04.03.2024 [PERSON] систематично в період з 27.01.2022 до 08.02.2024 отримувала від [PERSON] значні суми коштів в тому числі після початку стягнення аліментів на утримання дітей (а.с. 8-34). Суд з огляду на наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а вимоги ґрунтуються на вимогах закону, вважає доведеним факт того, що позивач [PERSON] перебувала на утриманні [PERSON] , який загинув [INFO] поблизу населенного пункту Мемрик Донецької області. Отже, на підставі вищезазначеного, судом встановлено факти проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 04.02.2021 року до 21.02.2024 року, та перебування [PERSON] на утриманні в [PERSON] , тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому сплачений [PERSON] судовий збір стягнути з [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved