Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, що 02 травня 1981 року між нею і відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Вищетарасівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області, актовий запис №9. Подружжя мають трьох повнолітніх дітей. Підставою для звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу послугувало те, що за час сумісного проживання у шлюбі у них не склалися нормальні сімейні стосунки. Причиною того, являється відсутність взаєморозуміння та протилежність поглядів на шлюбні відносини, що призвело до втрати почуття любові один до одного, поваги, несумісність поглядів на спільне життя та сімейні відносини. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникали сварки. На теперішній час шлюб носить лише формальний характер, примирення між ними вважає неможливим, сім`я розпалася остаточно у зв`язку з чим виникла необхідність юридично оформити розірвання шлюбу. Так, з початку літа 2024 року подружжя проживають окремо, спільного господарства не ведуть, їх відносини остаточно припинилися, сім`я розпалася остаточно. Відповідно до постанови Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15.05.2024 року відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно позивачки. Майнових спорів між сторонами немає. Шлюб вони розривають вперше. Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження. Позивач до суду не з`явилася. Відповідач [PERSON] був повідомлений про розгляд справи шляхом надсилання поштовим зв`язком, за зареєстрованою адресою місця його проживання, копії ухвали про відкриття провадження по справі та позовної заяви з додатками. Однак, в судове засідання відповідач не з`явився без поважних на те причин, не надав відзив на позов, та іншим чином не спростував обставини викладені у позовній заяві, а так само не надав заяви про розгляд справи за його відсутності у судовому засіданні. Відповідно трекінгу Укрпошти відстеження за номером 06002895767778 поштове відправлення 16.10.2024 року вручено особисто відповідачу. Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, від якого до суду не надійшло відзиву на позов, або заяви про розгляд справи за його відсутності, або заяви про визнання позову, а так само не повідомив суд про причини своєї неявки в судове засідання. Крім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить наступного висновку. Так, матеріалами справи доведено, що сторони 02 травня 1981 року уклали шлюб, відповідний актовий запис №9, місце державної реєстрації: Вищетарасівська сільська рада Томаківського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 02 травня 1981 року Вищетарасівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області. Відомостей щодо наявності у сторін спільних неповнолітніх дітей - до матеріалів справи не додано. Із позовної заяви вбачається, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Позивач зазначає про неможливість подальшого спільного проживання через різні погляди на подружнє життя, родинні цінності, відсутність взаєморозуміння з багатьох питань. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не спростував позовні вимоги. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень\~частини третьої\~та четвертої\~ст.\~56\~Сімейного кодексу\~України кожен\~з подружжя\~має право\~припинити шлюбні\~відносини.\~Примушування до\~припинення шлюбних\~відносин,\~примушування до\~їх збереження\~є порушенням\~права дружини,\~чоловіка на\~свободу та\~особисту недоторканість\~і може\~мати наслідки,\~встановлені законом. Відповідно до\~вимог ч.\~1\~ст.\~110\~Сімейного Кодексу\~України,\~позов про\~розірвання шлюбу\~може бути\~пред`явлений одним\~з подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як стверджує\~позивач шлюб\~з відповідачем\~фактично припинено,\~носить лише\~формальний характер,\~примирення неможливе,\~а спроби\~зберегти сім`ю\~недоцільні. Отже, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, що має істотне значення. Відповідно зникла можливість бути їхній сім`ї суспільно корисною, і взагалі складовою самого суспільства. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, враховуючи, що сторони фактично не проживають разом, також не бажають відновити шлюбні відносини, суд прийшов висновку про необхідність розірвання шлюбу, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть. Згідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Позивачка просить також стягнути на її користь з відповідача сплачений нею судовий збір. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений по справі судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved