Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

У січні\~2023\~року позивач в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради через систему «Електронний суд» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості втраченого майна. Позов обґрунтований тим, що під час здійснення конституційних повноважень окружною прокуратурою встановлено факт безпідставного набуття речових прав на квартиру [ADDRESS] , яка мала перейти до комунальної власності територіальної громади м. Дніпра як відумерла спадщина. Встановлено, що у квартирі [ADDRESS] була зареєстрована та мешкала [PERSON] , [INFO] . На підставі довідки Житлово-будівельного кооперативу №140 від 30.07.1992 щодо виплати квартири, [PERSON] було видано реєстраційне посвідчення № [NUMBER] від 13.08.1992 про право особистої власності на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті право власності на зазначене нерухоме майно у порядку спадкування ніким не набувалося, спадкова справа не заводилась. Дізнавшись про смерть [PERSON] та про те, що вона не має спадкоємців, а отже, квартира [ADDRESS] має перейти у власність територіальної громади міста, [PERSON] , використовуючи завідомо підроблений документ, а саме договір купівлі-продажу від 27.04.2001, укладений між ним та [PERSON] , звернувся до державного реєстратора КП «ДМБТІ» ДОР із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , внаслідок чого державним реєстратором КП «ДМБТІ» ДОР, на підставі наданих [PERSON] документів, 22.02.2019 здійснено державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на зазначену вище квартиру. У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2019, [PERSON] здійснив відчуження квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] . За фактом заволодіння шляхом обману квартирою [ADDRESS] внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020040030000649 від 25.03.2020 \~ \~ \~ \~за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. За наслідками досудового розслідування у кримінальному провадженні №12020040030000649, відносно [PERSON] складено обвинувальний акт за ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, який направлено для розгляду до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Вказані вище обставини стали підставою для звернення прокурора у 2021 році до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про визнання спадщини відумерлою та витребування майна. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2022 у задоволенні позову прокурора було відмовлено з урахуванням положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки, на думку суду, таке витребування становило індивідуальний та надмірний тягар для добросовісного набувача [PERSON] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.04.2023 рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2022 залишено без змін. Враховуючи викладене,\~позивач просив\~суд стягнути\~з відповідача\~на користь\~Дніпровської міської\~ради грошову\~компенсацію вартості\~квартири [ADDRESS] ,\~що мала\~перейти у\~комунальну власність\~як відумерла\~спадщина,\~у розмірі\~1\~509\~938,92\~грн.,\~а також\~стягнути з\~нього на користь Дніпропетровської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору (а.с.1-30). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропретровська від 28.12.2023 цивільну справу за позовом Виконуючої обов`язки керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості втраченого майна направлено для розгляду за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.36-37). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також визначено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с.43). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.05.2024 закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.216). У судовому засіданні представник позивача прокурор Пащенко І.О. позов підтримала повністю, просила його задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Таким чином, порушення інтересів держави полягає в тому, що квартира [ADDRESS] , не була передана територіальній громаді міста у встановленому законом порядку як відумерла спадщина. За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що на підставі довідки Житлово-будівельного кооперативу № 140 від 30.07.1992 щодо виплати квартири, [PERSON] видано реєстраційне посвідчення № [NUMBER] від 13.08.1992 про право особистої власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.132). \~ \~ \~ \~ [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.01.2019 (а.с.134). Після смерті [PERSON] право власності на зазначене нерухоме майно у порядку спадкування ніким не набувалося, що підтверджується інформацією наданою П`ятою Дніпровською державною нотаріальною конторою за вих. № 1359/01-08 від 26.11.2021 (а.с.135) та інформаційними довідками зі Спадкового реєстру за №67438260 від 23.11.2021 (а.с.136) та за №67438227 від 23.11.2021 (а.с.137). 19.02.2019 державним реєстратором КП «МБТІ» Дніпропетровської обласної ради Кравець О.Г., на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2001, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лобуренко І.Ю. (а.с.148-149), здійснено державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на зазначену вище квартиру. У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2019, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В., [PERSON] здійснив відчуження квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] (а.с.165-168), який згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на сьогоднішній день є власником даної квартири (а.с.202-204). У той же час приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шатковська (Лобуренко) І.Ю. в рамках кримінального провадження повідомила слідство про те, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений 27.04.2001 за реєстровим номером №512 між [PERSON] та [PERSON] нею посвідчений не був. Бланк АЕА №273722 отримано приватним нотаріусом Ковальовою Є.Є. За реєстровим номером №512 [PERSON] 05.04.2001 було посвідчено довіреність на розпорядження автомобілем (а.с.150). Листом №26/01-16 від 28.04.2020 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Є.Є. повідомила слідство про те, що бланк нотаріальних документів АЕА 273722 був використаний нею 27.04.2001 для посвідчення договору про відчуження нерухомого майна (а.с.155). За фактом заволодіння шляхом обману квартирою [ADDRESS] внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020040030000649 від 25.03.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. За наслідками досудового розслідування у кримінальному провадженні №12020040030000649, відносно [PERSON] складено обвинувальний акт за ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, який направлено для розгляду до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.173-177). Також, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2022 по справі №199/10415/21 у задоволенні позову Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про визнання спадщини відумерлою, витребування майна було відмовлено, оскільки відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем (а.с.112-118). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.04.2023 рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2022 залишено без змін (а.с.119-128). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.04.2023 встановлено факт недотримання обов`язкової нотаріальної письмової форми договору купівлі-продажу від 27.04.2001 між [PERSON] та [PERSON] , на підставі якого за останнім було зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] . До спірних правовідносин суд апеляційної інстанції застосував правовий висновок Великої Палати Верховного суду, викладений в постанові від 14.12.2022 у справі №461/12525/15, та зазначив, що належним способом захисту у даному випадку є не витребування спірного нерухомого майна, як відумерлої спадщини, що вибула з володіння територіальної громади міста на підставі підроблених документів, а стягнення відшкодування вартості спадкового майна за ринковими цінами з особи, що протиправно відчужила це майно, тобто з [PERSON] . Отже, Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у рішенні від 08.09.2022 по справі №199/10415/21 та Дніпровським апеляційним судом у постанові від 11.04.2023 по цій же справі встановлені фактичні обставини, які, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, є преюдиційними для розгляду цієї справи та додатково не доказуються. Таким чином, нерухоме майно, яке відповідно до норм цивільного законодавства мало перейти у комунальну власність, як відумерла спадщина, на даний час перебуває у власності добросовісного набувача. Положення Цивільного кодексу України щодо прийняття спадщини спрямовані на захист прав усіх спадкоємців, які мають права на спадщину, та надають можливість кожному з них захистити своє право чи інтерес, навіть якщо строк на прийняття спадщини пропущено і спадщина вже розподілена між іншими спадкоємцями. Крім того, такі ж права має спадкоємець, якщо спадщина визнана відумерлою та перейшла до територіальної громади. Зокрема, відповідно до статті 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини 2, 3 статті 1272 ЦК), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію. Відтак спадкоємець, який із зазначених причин не зміг прийняти спадщину, яка була перерозподілена між іншими спадкоємцями або перейшла у власність територіальної громади як відумерла, має право на передачу йому належної частки спадщини в натурі, якщо спадщина збереглася, а у випадку неможливості такої передачі у зв`язку з тим, що спадщина не збереглася, або визнана відумерлою та відчужена територіальною громадою на користь іншої особи, на отримання лише грошової компенсації. Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на відумерлу спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, що на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається з моменту реєстрації цього права. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц\~(провадження № 14-190цс20) вказано, що: "спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою. При цьому слід зауважити, що якщо спадкоємці повинні заявити про прийняття спадщини у строк шість місяців із часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1270 ЦК України), то територіальна громада зобов`язана подати заяву про визнання спадщини відумерлою лише після спливу одного року із часу відкриття спадщини (частина друга\~статті 1277 ЦК України). За змістом зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права,\~орган\~місцевого\~самоврядування\~не\~є\~спадкоємцем\~у\~справі\~та\~не\~залучається \~до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовом в порядку позовного провадження на захист свого інтересу. Водночас, законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно передана особі-спадкоємцю, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду можливості отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством. Уніфіковане застосування закону обумовлює його загальнообов`язковість, рівність перед законом та правову визначеність, а також гарантує учасникам процесу передбачуваність судового рішення. Проаналізувавши зміст законодавчих норм у системі з установленими судами правовідносинами, Велика Палата вважає, що у цій справі підлягає застосуванню аналогія закону, що регулює подібні правовідносини, зокрема положення статті 1280 ЦК України, виходячи з таких міркувань. Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України "Спадкове право". Відтак захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі. Як зазначалось, стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію. Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації. Велика Палата Верховного Суду вважає, що закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем. У цій справі суди встановили, що позивач не є власником або законним користувачем спірного майна, яке незаконно вибуло з його володіння, а тому у нього немає підстав для витребування майна на свою користь як неволодіючого власника або користувача". Така правова позиція викладена також у Постановах Верховного Суду України у справі № 336/665/19 від 15.03.2023 та у справі №320/10856/18 від 01.03.2023. Суд вважає, що у даному випадку вимоги Виконуючої обов`язки керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради про отримання грошової компенсації шляхом стягнення її з відповідача [PERSON] є правомірними, та такими, що за аналогією закону регулюються саме зазначеною нормою. Суд також бере до уваги, що ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2024 року звільнено [PERSON] \~від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку з закінчення строків давності і кримінальне провадження №12020040030000649 відносно\~ [PERSON] \~за ч.4 ст.358 КК України закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності. Проте, дана обставина не є реабілітуючою. З огляду на встановлені обставини по справі, саме [PERSON] є належним відповідачем по даній справі. Розглядаючи суму шкоди, суд бере за основу довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомого майна від 14.09.2023, згідно з якою вартість відчуженої квартири становить 1509938,92 грн. (а.с. 88-90). З огляду на викладене, суд вважає за необхідне заявлений у справі позов задовольнити в повному обсязі. У відповідності до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 18\~119,28 грн. судового збору.

Outcome: approved