Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

23.09.2024 [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу (договору купівлі-продажу нерухомого майна). Заява обгрунтована тим, що він є власником квартири [ADDRESS] , яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Дмитрієвою В.В. 24.05.2001 року за реєстровим №1682. Проте, у вказаному договорі було невірно зазначено прізвище заявника, а саме « [PERSON] », згідно паспорту [NUMBER] , який ним було отримано 22.02.1998 в м.Одесі з невірним перекладом прізвища зі свідоцтва про народження, виданого російською мовою. 26.12.2003 заявником було отримано паспорт громадянина України, в якому вірно зазначено його прізвище за правилами українського правопису, а саме «Кузнецов», і на даний час існує розбіжність у написанні прізвища заявника згідно паспорту та у правовстановлюючому документі. Посилаючись на те, що в адміністративному порядку виправити помилку неможливо, державним реєстратором було відмовлено у внесенні відомостей до реєстру прав власності через розбіжність у написанні прізвища, тому заявник просив встановити факт належності йому правовстановлюючого документу. В судовому\~засіданні заявник\~ [PERSON] \~підтримав заяву\~та просив суд встановити факт належності йому договору купівлі-продажу нерухомого майна, суду пояснив, що розбіжність у літері є помилкою перекладу, оскільки в усіх членів його родини переклад здійснений вірно і прізвище « [PERSON] » написано з літерою «е». Представник заінтересованої особи Южноукраїнської міської ради Миколаївській області у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами, у заяві зазначив, що не заперечує проти вимог заявника. Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] на підставі укладеного договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Дмитрієвою В.В. 24.05.2001 за реєстровим №1682. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України, виданого 26.12.2003, заявник є [PERSON] . З картки фізичної особи-платника податків, виданої 28.05.2010 вбачається, що прізвище заявника « [PERSON] ». У свідоцтві про народження, виданому 05.11.1976 року, російською мовою зазначено « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Частинами 1 та 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 256 ЦПК (у новій редакції ЦПК України відповідно норма міститься у ст. 315 ЦПК України) факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Факт належності [PERSON] правовстановлюючих документів, підтвердився в судовому засіданні письмовими доказами: паспортом, свідоцтвом про народження, довідкою про отримання ідентифікаційного номеру, копією договору про надання житлово-комунальних послуг від 01.10.2002. Розумних сумнівів щодо достовірності даної обставини у суду немає. Різне написання прізвища у документах, на думку суду, пояснюється технічною помилкою перекладу з боку особи, що видавала документ, який посвідчує особу. В судовому засіданні знайшла своє підтвердження та є очевидною та обставина, що заявник позбавлений можливості одержати або відновити документи, що посвідчують факт належності йому договору, і не вбачається іншого способу, крім встановлення судом факту, що має юридичне значення. Метою встановлення відповідного факту є те, що без його встановлення заявник не зможе повноцінно реалізовувати свої права. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення, оскільки необхідно для реалізації його права власності. Оскільки відповідний факт підтверджується письмовими доказами по справі, суд вважає, що наявні підстави для захисту прав та інтересів заявника та задоволення заяви шляхом встановлення факту належності [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Дмитрієвою В.В. 24.05.2001 за реєстровим №1682. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Outcome: approved