Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

16.02.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 06.09. 2003 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис за №264. Від шлюбу у них народилися спільні малолітні діти, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилось невдалим, спільне життя не склалося. В березні 2022 року, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, при ньому діти залишилися проживати із нею та знаходяться на її забезпечені. Зазначає, що їх шлюб має лише формальний характер, вони не проживають однією родиною, непов`язані спільним побутом та не цікавляться життям один одного. Додає, що на сьогоднішній день відповідач, не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини та відмовляється від надання матеріальної допомоги, при цьому він працює, отримує стабільну заробітну плату та має можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання. Аліментних зобов`язань перед іншими особами не має. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] , та [PERSON] , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з`явилася, однак надала до суду заяву, у якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу без її участі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд, враховуючи що відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, дійшов до висновку що позов підлягає до задоволення та про можливість постановлення рішення в зв`язку з визнанням позову відповідачем. Під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі з 06.09.2003 року, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис за №264 (а.с. 9). У шлюбі у позивача та відповідача народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого 27.02.2018 року Южноукраїнським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про що складено відповідний актовий запис №38, та серії [NUMBER] , виданого 01.04.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, про що складено відповідний актовий запис №80 (а.с. 10-11). На даний час дитина проживає з позивачем. Із змісту позовної заяви вбачається, що відповідач та позивач з березня 2022 року не підтримують шлюбних відносин та вони не ведуть спільного господарства. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка діє в Україні з 27.09.1991 року, «… держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей». У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Отже, позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~430\~ЦПК\~України\~суд допускає\~негайне\~виконання\~рішень у\~справах\~про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 1211,20 гривень, оскільки позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів звільнена.

Outcome: approved