Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою та просять суд визнати батька [PERSON] - [PERSON] [INFO] недієздатним, призначивши його зятя [PERSON] опікуном, посилаючись на хворобу [PERSON] внаслідок психічного розладу, внаслідок чого останній постійно потребує догляду та не може самостійно себе обслуговувати. В обґрунтування вимог заявниками зазначено, що вони з 27 листопада 1999 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, [PERSON] є рідним батьком [PERSON] . З липня 2024 року заявники фактично проживають разом з [PERSON] , який являється інвалідом ІІ групи безстроково та страждає на хронічний психічний розлад у вигляді вираженого розладу особистості внаслідок ЧМТ, виражений психоорганічний синдром. У зв`язку з хворобою, [PERSON] має обмеження до самообслуговування, здатності контролювати свою поведінку, він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому потребує постійної допомоги та контролю. Оскільки заявник [PERSON] , як зять, має можливість дбати про [PERSON] , створювати необхідні побутові умови, забезпечувати його доглядом та лікуванням, заявники просять задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 21 серпня 2024 року відкрито провадження по справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку окремого провадження. Ухвалою суду від 05 вересня 2024 року за клопотанням заявника призначено у справі амбулаторну судово-психіатричну експертизу. Ухвалою суду від 17 жовтня 2024 року провадження по справі поновлено. У судовому засіданні заявники [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Амельчишин О.В. на заявлених вимогах наполягали з підстав, викладених у тексті заяви. Представник особи, відносно якої вирішується справа про визнання її недієздатним [PERSON] - адвокат Малий Ю.О. заперечень проти вимог заявника не має. Представник заінтересованої особи Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради, як орган опіки та піклування, Пилипенко О.В. проти вимог не заперечувала з підстав, викладених у поданні опікунської ради виконкому. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона в наслідок хронічного, стійкого психічного розладу не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 636/398/19 зазначено, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 410 від 02 жовтня 2024 первинної амбулаторної судово-психіатричної експертизи Кропивницької філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» відносно [PERSON] , [INFO] , останній страждає на стійке хронічне психічне захворювання у формі маячного розладу органічного походження (шизофреноподібний) та за своїм психічним станом іспитований не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 122-124 - висновок). Згідно з частиною третьою статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Важливою складовою сімейного життя є право жити разом, щоб сімейні стосунки могли нормально розвиватись, а члени сім`ї могли спілкуватись одне з одним. Поняття сімейного життя є автономним. Відповідь на питання, існує чи ні сімейне життя, залежить переважно від факту реального існування у дійсності тісних особистих зв`язків та стосунків. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України). Сімейний кодекс України регулює зокрема сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини, між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком, між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Водночас, Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням (стаття 2 СК України). Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Кодекс законів про працю України передбачає, що близькими родичами чи свояками є батьки, подружжя, брати, сестри, діти, а також батьки, брати, сестри і діти подружжя(стаття 25-1 КЗпП України). Положеннями статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що близькі особи - це члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта. Члени сім?ї: особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття - незалежно від спільного проживання із суб`єктом; будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. До вказаних висновків також дійшов Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23). Згідно письмових матеріалів справи, заявник [PERSON] є зятем [PERSON] , [INFO] (а.с. 31, 37 - копії свідоцтв). Відповідно до частини першої статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка, а відповідно до статті 58 цього Кодексу опіка встановлюється над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування, або над фізичними особами, які визнані недієздатними. Положеннями статті 55 ЦК України передбачено, що опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Суд наголошує, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Держава несе обов`язок забезпечити захист та реалізацію прав недієздатних осіб, створити умови для задоволення їхніх потреб. Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування ( частина перша статті 60 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні стосунки між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Подібні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Так, згідно з пунктами. 1.2, 2.1 Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 р. № 34/166/131/88, опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станам здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки. Опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань. З аналізу положень частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України, можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17. Відповідно до подання опікунської ради виконкому районної у місті ради з питань захисту прав недієздатних або обмежено дієздатних громадян про можливість призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] , затвердженого рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради від 18 липня 2024 року № 527, опікунська рада вважає за можливе призначити [PERSON] , 1972 року народження, опікуном над тестем [PERSON] , 1949 року народження, у разі визнання останнього недієздатною особою а.с. 70-72). До матеріалів заяви додано акт обстеження матеріально-побутових умов, в яких мешкає недієздатний від 01.07.2024, докази на підтвердження стану здоров`я заявника [PERSON] , фінансової спроможності опіки, матеріальної можливості забезпечення. Приймаючи до уваги зазначене та враховуючи, що [PERSON] в силу стану свого здоров`я не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує сторонньої опіки та догляду, суд приходить до висновку про те, що є всі підстави для визнання його недієздатним, у зв`язку з чим необхідно встановити опіку над ним та призначити заявника [PERSON] його опікуном. Крім того, частинами 6-7 статті 300 ЦПК України передбачено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Таким чином суд вважає необхідним визначити строк дії рішення терміном 2 роки роз`яснивши заявнику, що згідно частини 7 статті 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини 2 статті 299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved