Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Виконком Марганецької міської ради в особі: органа опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Виконком Марганецької міської ради в особі: органа опіки та піклування, про усунення перешкод, щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. Згідно автоматизованого розподілу справ між суддями, зазначена справа була розподілена до провадження судді Бойка О.М. В позовних вимогах позивач [PERSON] , просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовує свої вимоги тим, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Позивачка вказує, що з вересня 2016 року позивачка з донькою вимушена була переїхати жити за місцем своєї реєстрації в м. Марганець, тому що відповідач піднімав на неї руку і казав, що в нього є інша. Стверджує, що [PERSON] вигнав її та дитину без грошей, та позивачка була вимушена жити у своїх батьків, а він мав стосунки з іншою жінкою, про доньку жодного разу не згадував і фінансово не допомагав. З того часу відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON] не надавав. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року по цивільній справі № 2/180/999/16 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 25% частини від всіх видів заробітку. На виконанні у Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувають виконавчі провадження [NUMBER] та [NUMBER], де боржником зазначений [PERSON] , а стягувачем - [PERSON] . Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.10.2022 року становить 145011,10 грн. [PERSON] зазначає, що з 2016 року відповідач не навідувався жодного разу, вихованням дитини не займається і матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує, жодного разу не привітав зі святами, здоров`ям та успіхами не цікавиться, не переймається складнощами та проблемами. У нього відсутній повністю контроль за життям дитини. Усі питання щодо виховання дитини вирішує позивач - як мати, спілкуюся з вчителями, допомагає вирішувати організаційні питання, які стосуються виховного процесу дитини. [PERSON] - протягом всього часу, з 2016 року і до теперішнього часу, виховує дитину без допомоги відповідача, створюючи їй належні умови виховання, утримує доньку, купує одяг, взуття та інші речі необхідні для нормального розвитку, створюю умови повноцінного відпочинку. Вважає, що відповідач з 2016 року ухилявся від виховання дитини, відмовлявся відвідувати доньку, не піклувався про її духовний та фізичний розвиток, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, не створював умов для його розвитку, не надає ніякої матеріальної допомоги. Тобто відповідач свідомо нехтував та продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками. [PERSON] хворіє, в неї встановлений діагноз: міпічний астигматизм слабкого ступінню обох очей, який потребує лікування. Позивачка казала про це неодноразово відповідачу, що потрібні гроші на лікування, на окуляри, але відповідач не надавав коштів, і тому позивачка була вимушена сама вишукувати гроші та лікувати дитину. Позивачка стверджує, що для [PERSON] батьком є нинішній чоловік [PERSON] , оскільки він забезпечує дитину, він піклується про її духовний та фізичний розвиток, виявляє інтерес до її внутрішнього світу, створює умови для її розвитку, надає матеріальну допомогу, хоча це повинен робити відповідач. Таким чином, на думку позивачки, батько дитини вихованням доньки де займається, не допомагає ні морально, ні матеріально. Не цікавиться здоров`ям та успіхами дитини. З боку відповідача контроль за життям [PERSON] повністю відсутній. Донька знаходиться тільки під її опікою та опікою її теперішнього чоловіка. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У червні 2023 року, [PERSON] звернулася до Марганецького Виконкому в особі органу опіки та піклування із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно його доньки - [PERSON] [INFO] . 03.07.2023 року комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Марганецької міської ради надала висновок №15/20-264 від 03.07.2023 року, яким вважається доцільним позбавити батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до дитини: [PERSON] [INFO] . Таким чином відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, в тому числі не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток; не спілкується із дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, матеріально дитину не забезпечує . Все це змусило [PERSON] звернутися до суду за захистом прав та законних інтересів доньки. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву в якому заперечує позовні вимоги та просить суд відмовити в їх задоволенні з огляду на наступне. Відповідач [PERSON] зазначив, що сімейне життя дійсно не склалось та сторони по справі розлучились, проте він продовжував спілкуватись та турбуватись про дитину та фінансово їй допомагати. Дитина проводила час із батьком протягом 5-7 днів на місяць. [PERSON] спілкувалась із родиною відповідача та проживала періодично разом із ними. [PERSON] також купував одяг та іграшки для доньки, а також за потребую відвідував лікарів із нею. Стверджує, що позивачка неодноразово гостювала у родини відповідача разом із дитиною, а він сплачував їй витрати на дорогу. Після погіршення зору у [PERSON] позивачка повідомила про це відповідача, той в свою чергу направив їй кошти на придбання окулярів, що підтверджується скріншотами листувань у месенджері. [PERSON] вказує, що сплачував аліменти шляхом передачі готівкових коштів, про що позивачка не зазначала державному виконавцю, а тому й була нарахована заборгованість по сплаті аліментів. Відповідач вважає, що істотні зміни у спілкуванні сторін виникли саме у 2020 році, коли у позивачки виникли нові стосунки. Саме з цього часу йому почали перешкоджати у спілкуванні с дитиною. Із висновком Служби у справах дітей виконавчого комітету Марганецької міської ради, щодо доцільності позбавленя батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] не погоджується та вважає, що він складений із порушеннями, зокрема через той факт, що навіть не був сповіщений про наявність факту проведення такого обстеження та засідання ради. Позивачка [PERSON] надала до суду відповідь на відзив на позовну заяву про позбавлення батьківських прав. [PERSON] вказала, що відповідач надав до суду фотографії та листування лише за період, поки доньці було 2-3 роки, проте на момент розгляду заяви дитині 8 років і він не надав жодної фотографії дитини, де їй більше ніж 3 роки. Зокрема вказала, що саме на відповідачі лежав обов`язок надавати до виконавчої служби підтвердження про сплату аліментів. Додатково вказала, що [PERSON] продовжив сплачувати аліменти лише після звернення позивачки до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Зазначила, що відповідач вводить суд в оману щодо своєї любові до доньки та її утриманні, оскільки звертався до суду із позовною заявою про зменшення розміру аліментів, посилаючись на свій стан здоров`я та наявні захворювання. Обмеження спілкування із дитиною [PERSON] обґрунтовує тим, що [PERSON] почав розповідати доньці погані та неправдиві речі про неї та її сім`ю. [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою в якій просить суд зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною та визначити способи участі позивача у вихованні доньки [PERSON] . Обґрунтував зустрічний позов тим, що [PERSON] порушує права [PERSON] на спілкування із його донькою, що суперечить інтересам дитини. Стверджує, що постійно намагається зв`язатись із донькою та надавати допомогу на її утримання. Аліменти сплачував, проте шляхом прямої передачі коштів, та вважав, що [PERSON] повідомляє про сплати виконавчу службу. Вважає, що позбавлення його батьківських прав - порушить його права на участь у житті дитини. Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] надала відзив на зустрічну позовну заяву в якій просила відмовити у задоволенні зустрічного позову з огляду на матеріали справи та відповідь на відзив до первісного позову. [PERSON] надав до суду відповідь на відзив до зустрічної позовної заяви в якій просив суд задовольнити вимоги за зустрічною позовною заявою та вказав, що вказані [PERSON] обставини не можуть бути підставами для позбавлення батьківських прав з огляду на той факт, що він надав достатньо доказів того, що намагається спілкуватись із дитиною та приймати участь у її житті та розвитку. В судовому засіданні [PERSON] та її представник - адвокат Левченко А.В. підтримали позовні вимоги за первісним позовом та просили суд задовольнити їх, а зустрічну позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення. [PERSON] заперечував позовні вимоги та просив суд не позбавляти його батьківських прав та просив суд задовольнити його зустрічний позов та визначити порядок спілкування із донькою. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні первісного позову та часткового задоволення зустрічного позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог та задоволення зустрічного позову з огляду на наступне. Судом фактично встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах у період з 2014 року до 2016 року. [INFO] народилась [PERSON] , батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року по цивільній справі № 2/180/999/16 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 25% частини від всіх видів заробітку. На виконанні у Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувають виконавчі провадження [NUMBER] та [NUMBER], де боржником зазначений [PERSON] , а стягувачем - [PERSON] . Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.10.2022 року становить 145011,10 грн. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] сплачував частково аліменти, проте а ні він, а не первісна позивачка не надавали ці відомості до виконавчої служби. З 2018 року у сторін почались погіршуватись відносини. З наданих [PERSON] фотографій та скріншотів листувань у месенджерах вбачається, що [PERSON] дійсно обмежувала [PERSON] можливість спілкування із дитиною, хоча вбачається, що він надав матеріальну допомогу на її лікування, подарунки, тощо. [PERSON] вказала, що почала обмежувати спілкування із дитиною, через ті обставини, що [PERSON] намагався налаштувати дитину проти неї, проте не надала цьому підтвердження. Зокрема вбачається, що [PERSON] обмежила спілкування [PERSON] із сім`єю [PERSON] , щодо яких в матеріалах справи не містяться жодних відомостей про їх негативне ставлення до дитини, тому суду не зрозуміло чому і їх обмежують у можливості спілкування із дитиною. За змістом ст. ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях. До суду не надано доказів, що [PERSON] саме по відношенню до дитини уникав своїх батьківських обов`язків. Наявність заборгованості за аліменти не може бути єдиною підставою для позбавлення батьківських прав. Особливо слід звернути увагу, що [PERSON] все ж сплачує аліменти, хоча й частково та з запізненнями. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Згідно статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний - та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються вір виконання своїх батьківських обов`язків. Як роз`яснено у абз.2 п.16 Постанови Пденуму Верховного Суду від ЗО березня 2007 року №3 «Про практику "застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони,це піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду,, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; це створюють,умов для отримання нею освіти. Разом з тим, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею Повноліття. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] почала обмежувати права [PERSON] на спілкування із донькою, та як сама зазначила, вважає свого нинішнього чоловіка більш рідними для своєї доньки [PERSON] . Згідно п.1 ст. 151 СК України права батьків щодо виховання дитини, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Стаття 153 СК України закріпляє право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси. Відповідно до ст. 257 СК України про права баби та діда, прабаби та прадіда на виховання внуків, правнуків, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом своїх прав, щодо виховання внуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. У ст. 258 СК України йдеться про права баби і діда щодо захисту внуків. Баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. За статтею 153 СК України права дитини та батьків на спілкування, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. На підтвердження всього викладеного у позові, є чисельні свідки, письмові матеріали та інші докази. Через неможливість між сторонами вирішити питання, щодо безперешкодного спілкування [PERSON] із донькою [PERSON] суду слід визначити способи участі батька у житті доньки. Згідно ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків, або одного з них має право на підтримання з регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ст. 142 СК України про рівність прав та обов`язків дітей щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Частиною 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р.. дата набуття чинності для України 27.09.1991 р) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Отже, із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Відповідно до положень ст. 12 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 р (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.): держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини. Поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути вислуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбачуваному процесуальними нормами національного законодавства. Згідно зі ст. 13 Конвенції дитина має право вільно висловлювати свої думки. Ст. 14 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено: під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов?язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов?язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов?язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який приймається лише у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи. Суду не було надано будь яких доказів, щодо винної поведінки відповідача по відношенню до своєї доньки, до звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, а ні органом опіки та піклування, а ні судом не виносились застереження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини не було покладено на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов?язків. Натомість наявність зустрічного позову відповідача свідчить про інтерес до дитини та бажання проводити із нею час. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, прослухавши ствердження сторін по справі, вважає, що в задоволенні первісних позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, а зустрічну позовну заяву слід задовольнити частково. Отже, на підставі вищезазначеного, та

Outcome: partial