Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, її життям не цікавиться, у вихованні участі не приймає, не відвідує та взагалі не присутній в житті дитини. Вказані підстави вважає достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав, також вважає, що таке позбавлення відповідатиме інтересам дитини. Крім того, вказуючи про те, що відповідач участі в утриманні дитини не бере та позбавлення його батьківських прав не звільняє його від обов`язку щодо утримання дитини, просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 27.08.2024. 05.09.2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав і позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача. Представник третьої особи Вараської міської військової адміністрації Мариніна Л. в судове засідання надала письмову заяву в якій просила розглянути справу без участі представника військової адміністрації. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалась. Проаналізувавши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц). Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 07.12.2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111). В судовому засіданні на підставі належних та допустимих доказів встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . На підставі досліджених судом письмових доказів встановлено, що протягом тривалого часу, зокрема, щонайменше з 2019 року, відповідач не проживає разом з дитиною, ухиляється від будь-якої участі у її вихованні, не тільки не вживає заходів для утримання, лікування, навчання, організації побуту та дозвілля дитини, але й взагалі не цікавиться її життям, не спілкується з дитиною. З довідки директора Дошкільний навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 7 Вараської міської ради Рівненської області від 29.01.2019 №01-20/02-018 вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад дошкільної освіти з 06.09.2016. Батько дівчинки за весь період відвідування нею закладу дошкільної освіти не з`являвся, в телефонному режимі дитиною не цікавився. Також згідно характеристики [PERSON] , учениці 5-В класу, яка видана Вараським ліцеєм №3, слідує, що [PERSON] позитивно характеризується за місцем навчання, зауважено, що Мілану виховує мама сама, цікавиться освітніми досягненнями доньки, постійно підтримує зв`язок з класним керівником, відвідує батьківські збори. Наказом начальника Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області від 23.10.2024 №267 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Суд вважає такий висновок органу опіки та піклування обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. Таким чином, надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись її вихованням. Такий висновок суду підтверджує і процесуальна поведінка відповідача протягом всього часу розгляду справи. Зокрема, в жодне із судових засідань [PERSON] не з"явилась, не клопотав про відкладення чи перенесення судового розгляду справи, не надав відзиву на позовну заяву, жодних заперечень чи пояснень з приводу ухилення від виховання дитини, не наів будь-яких аргументів, які б засвідчили наявність поважних причин його поведінки. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що відповідач не приділяє належної уваги догляду та розвитку своєї дитини, не турбується про її життя та здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не створює необхідних умов для життя та розвитку, не виховує дитину у дусі поваги до Батьківщини, держави та суспільства, не забезпечує продуктами харчування, одягом та взуттям відповідно до сезону, не надає коштів на утримання дитини, практично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків за відсутності будь-яких перешкод для їх виконання. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що у судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] , вихованням та утриманням своєї неповнолітньої дитини не займається, свідомо протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, її матеріальному утриманню, у зв`язку з чим наявні підстави, передбачені п. 2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дитини, що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дитини. Суд вважає за доцільне, роз`яснити [PERSON] , положення ст.169 Сімейного Кодексу України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] , є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому також підлягають задоволенню. Крім цього, відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.2 ст.166 СК України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, серед іншого, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно із ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В даному випадку норми закону передбачають обов`язковість батьків утримувати своїх дітей. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку дитину не утримує, кошти на її утримання не надає. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача у розмірі, визначеному позивачем, є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому також підлягають задоволенню. Згідно із ч.1 ст.191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved