Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі відповідач) в якому просить суд розірвати між нею та відповідачем шлюб, який був зареєстрований 17.07.2008 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 33, та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Підставність позову позивач обґрунтовує тим, що сімейне життя їх із відповідачем не складалось через різні характери та погляди на спільне життя, внаслідок чого між ними виникали суперечки та сварки, спроби знайти порозуміння позитивних результатів не давали, в результаті чого вони припинили спільне проживання, шлюбних відносин не підтримують, дитину разом не виховують. Позивач вказує, що збереження шлюбу за вказаних обставин суперечить її інтересам та інтересам сім`ї в цілому, відтак подальше збереження шлюбу є недоцільним. Окрім цього, позивач зазначає у позові, що їх спільна дитина проживає біля неї та перебувають на її утриманні. Відповідач, всупереч визначених законодавцем обов`язків, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча офіційно працевлаштований, є фінансово спроможним, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відзиву на позов відповідач не подав. Ухвалою суду від 11.07.2024 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.07.2008, на що вказує свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Подружжя має спільну дитину [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Позивач не бажає миритись, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Відповідач на пропозицію суду викладену в ухвалі від 11.07.2024 жодних заперечень проти позову не надав. Згідно положень частини третьої та четвертої ст.\~56\~Сімейного кодексу\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Зважаючи на те, що сторони не мають наміру на збереження шлюбу, позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, відповідач не надав жодних заперечень, суд дійшов висновку, що шлюб сторін втратив ознаки сім`ї, тому його збереження буде суперечити інтересам сторін та їх дитини, відтак в цій частині позов обгрунтований та підлягає до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги в частині присудження із відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх спільної дитини, суд враховує наступне. Статтею 180\~ч.1\~СК\~України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст.181 ч.2 СК України). Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади від05.07.2024 [PERSON] [INFO] , проживає біля матері [PERSON] . Отож позивач наділена правом на звернення до суду із даним позовом. Пункти 1, 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачають, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище як платника аліментів так і дитини; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів щодо стану здоров`я дитини та відповідача, відсутні підтвердження матеріального стану таких осіб. У відповідності з ч 1 ст. 183 СК України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Правилами ст.141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, у тому числі щодо її утримання. Обов`язок щодо доведеності обставин вказаних у позові чи відзиві визначено ст.76, 77, 81 ЦПК України. Вирішуючи питання щодо можливість відповідача надавати матеріальну допомогу дитині, суд враховує, що останній не надав відзиву у межах визначеного судом строку.При цьому, відповідач є особою працездатного віку, доказів щодо неможливості нести аліментний обов`язок за станом здоров`я чи з інших причин, матеріали справи не містять. Визначаючи розмір аліментів на неповнолітню дитину, які слід стягувати із відповідача, суд враховує встановлені вище обставини, можливість надання матеріальної допомоги обома батьками, а також обставини, зазначені у ст. 182 СК України, та вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу дитині у спосіб обраний позивачем, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно на дитину, починаючи стягнення від дня пред`явлення до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на викладене, суд задовольняє позов у повному обсязі. Суд вважає за необхідне допустити рішення суду до негайного виконання в частині стягнення аліментів за один місяць. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України. Враховуючи викладене\~та

Outcome: approved