Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

До суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 28.07.2014 року у розмірі 39\~570, 64 грн., судового збору у розмірі 2\~422,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву №б/н від 28.07.2014 року та приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яка діяла на дату підписання та розміщення на сайті банку. На підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 50\~000,00 грн., строк дії картки 06/18, тип «Універсальна». [PERSON] здійснив дії щодо активації картки, користувався нею, отримував кредитні кошти, частково сплачував заборгованість, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Після спливу строку дії картки відповідачем отримано наступні кредитні картки «Універсальна», строком дії 03/20, 07/21, 04/23. У процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки до 42,0% річних. 13.09.2021 року [PERSON] підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, паспорт споживчого кредиту, на підставі яких погодженні умови користування кредитним рахунком. Відповідач зобов`язався повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, заборгованість не погашав, у зв`язку з чим, станом на 15.05.2024 утворилась заборгованість в розмірі 39\~570,64 грн., що складається з тіла кредиту 32\~736,35 грн., відсотків 6\~834,29 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2024 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання (а.с. 158-159). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без їхньої участі, розгляд справи просив проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 18, 20-21). [PERSON] належним чином повідомлявся про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження за останнім відомим місцем реєстрації, але конверти повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.164-167), та у порядку ч. 11\~статті 128 ЦПК України,\~шляхом опублікування оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. 163), правом подати відзив на позовну заяву не скористався, тому в силу ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами. На підставі ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим 16.07.2014 року підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Позивачем дана заява підписана 28.07.2014 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис [PERSON] у анкеті-заяві. З договором про надання банківських послуг ознайомився до його підписання (а.с. 73). Для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг (п. 2.1.1.2.1 витягу з Умов та правил надання банківських послуг). Відповідно до п. 1.1.2.1.7 витягу з Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 1.1.3.1.2 витягу з Умов та правил надання банківських послуг, банк зобов`язаний обслуговувати картрахунки у порядку та на умовах, передбачених цим договором, правилами міжнародних платіжних систем, за якими обслуговуються картки, чинним законодавством. Також позивачем підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідно до п. 1.2, п. 1.3 даної заяви відповідачу видано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, розмір кредитного ліміту не перевищує 200\~000,00 грн., строк кредитування 12 місяців з пролонгацією, кредит надається безготівковим шляхом на споживчі цілі, процента ставка 42,0 % для карти Універсальна. Пунктом 1.4 заяви визначено, що повернення кредиту здійснюється шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов`язково платежу складає 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. щомісячно; 10% від заборгованості, але не менше 100 грн., щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення. Відповідно до довідки від 17.05.2024 року, в період з 28.07.2014 року по 14.06.2019 року [PERSON] видавались кредитні картки «Універсальна», термін дії останньої картки становив 04/23 (а.с. 58). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виданої на ім`я [PERSON] , 23.06.2016 був встановлений кредитний ліміт у розмірі 7\~000,00 грн., з 31.01.2017 7\~600,00 грн., з 22.05.2020 6\~866,39 грн., з 02.06.2020 - 6\~866,39 грн., з 28.10.2020 17\~000,00 грн., з 04.11.2020 35\~000,00 грн., з 13.09.2021 38\~000,00 грн., з 14.01.2022 50\~000,00 грн., з 03.10.2022 49\~950,83 грн., з 11.10.2022 47\~212,83 грн., з 17.10.2022 46\~570,00 грн., з 28.10.2022 46\~565,77 грн., з 05.12.2022 - 46\~565,77 грн., з 16.12.2022 - 46\~565,77 грн., з 03.01.2023 0,00 грн. (а.с 59). Також позивачем долучено до матеріалів справи виписку по рахунку за договором №б/н за період з 28.07.2014 по 17.05.2024 року, з якої вбачається користування відповідачем картковим рахунком (а.с. 46-57). У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за укладеним договором №б/н від 28.07.2014 року, станом на 15.05.2024 року загальний розмір заборгованості становить 39\~570,64 грн., який складається із заборгованості за тілом кредиту 32\~736,35 грн., відсотками 6\~834, 29 грн. (а.с. 33-45). Звернувшись до суду з указаним позовом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 39\~570,64 грн. за кредитним договором №б/н від 28.07.2014. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом частини першої статті 615 ЦК України не припустима одностороння відмова від зобов`язання. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги в частині укладання з відповідачем договору про надання банківських послуг, посилається на те, що такий договір укладений шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «КБ «ПриватБанк». Така анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Умови та Правила надання банківських послуг визначають умови кредитування, порядок надання кредитних карток, відкриття кредитного ліміту, зміни його розміру. Із досліджених судом письмових доказів, наданих позивачем на обґрунтування позовних вимог, судом встановлено, що на ім`я відповідача у АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» дійсно відкритий рахунок з 28.07.2014 року, яким [PERSON] активно користувався з 04.07.2016 по 01.04.2023 року, що підтверджується випискою за договором (а.с. 46-57). Отже, відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином ознайомлений з його умовами, акцептував пропозицію банку, отримав кредитну картку, користувався кредитними коштами, а також визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, а також розрахунку розміру заборгованості також не надано. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 гривень, а позов задоволено повністю, то вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved