Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що він зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . 18.07.2020 року, він зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 18.07.2020 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 277. За час шлюбу у них народилася донька, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 29.09.2020 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1176. Зараз донька, проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Позивач має намір розірвати шлюб в судовому порядку. Він не можу змиритися з позицією відповідачки щодо виховання їх доньки, оскільки остання не приділяє належної уваги дитині та догляду дитині, вона вживає алкогольні напої, залишається ночувати у інших чоловіків, грає в азарті ігри. Відповідачка, вчинила сварку, залишила дитину на нього та поїхала у невідомому йому напрямку. Відповідачка, зовсім не цікавиться життям дитини, позивач приймає активну участь у житті та вихованні дитини, дбає про її стан здоров`я та нормальний розвиток. Він має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. За місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно, добре ставлюсь до доньки. Враховуючи вищевикладені обставини, з метою захисту моїх прав та прав моєї малолітньої дитини, я вимушений звернутися до суду з позовною заявою. Звертає увагу суду, що на момент звернення до суду, їх малолітній доньці [PERSON] лише вісім місяців, тому йому, як батьку дуже важливо, щоб дитина розвивалися нормально та бачила правильні приклади поведінки матері. Пасивна поведінка відповідачки, може суттєво зашкодити та вплинути негативним чином на психологічний розвиток дитини, що в подальшому призведе до негативних наслідків. Тому, визначення місця проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , якнайкраще забезпечить її інтереси. Вважає, що спілкування доньки з матір`ю є обов`язковим для її розвитку. Чинити перепони відповідачці у спілкуванні з дитиною, позивач не має намірів, але її дії спрямовані на те, щоб влаштувати своє особисте життя. Таким чином, інтереси дитини відсунуті на другий план. Не погодившись з позовними вимогами, відповідачкою подано до суду відзив, відповідно до якого вказано наступне. Відповідачка перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , починаючи з 18.07.2020 року. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Після укладення шлюбу відповідачка проживала за адресою місця мешкання чоловіка - [ADDRESS] . Після народження дитини, подружжя проживало за вказаною адресою всією родиною чоловіка, де також проживали: мати чоловіка - [PERSON] , батько чоловіка - [PERSON] , сестра чоловіка - [PERSON] , брат чоловіка - [PERSON] . На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинені, у зв`язку із чим, починаючи з квітня 2021 року сторони проживають окремо, так як батьки позивача вигнали відповідачку з дому, не надавши можливості навіть зібрати свої речі належним чином та документи, у зв`язку із чим, вона вимушена була відновлювати паспортні документи. Між сторонами склались доволі неприязні стосунки на ґрунті сварок та конфліктів, що виникали під час спільного проживання. Починаючи з квітня 2021 року чоловік - [PERSON] , забрав дитину до себе та утримує її без згоди відповідачки, не допускаючи останню до дитини. Крім того, батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] поводять себе неприязно та агресивно по відношенню до відповідачки, погрожуючи фізичною розправою, якщо вона буде намагатись прийти до дитини чи забирати її. Фактично відповідачку вигнали із місця проживання за адресою: [ADDRESS] ; її паспортні документи, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб, РНОКПП, документи про навчання - чоловік та його батьки утримують у себе, не даючи можливості забрати їх. А головне, відповідачці перешкоджають у доступі до її малолітньої дитини, яка потребує постійного догляду та уваги з боку мами. На теперішній час відповідачці достеменно не відомо чи знаходиться дитина у належних умовах, чи здійснюють за нею достатній догляд, чи годують її належним чином, чи надано їй медичний догляд за потреби, в якому вона стані. По-друге, у позові позивач зазначає, що відповідачка не приділяє належної уваги дитині та догляду, вживає алкогольні напої, залишається ночувати у інших чоловіків, грає в азартні ігри, тощо, що не знаходить свого підтвердження та не відповідає дійсності. Також, як вже зазначалось, позивач начебто має роботу та отримує дохід, що ним також жодними належними доказами не підтверджено та не доведено (не надано довідки про заробітну плату, про працевлаштування, декларацію про доходи), що ставить під сумнів його можливість утримувати дитину та надавати належний догляд. Тобто, посилання позивача на те, що він може самостійно забезпечити дитині належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку є необґрунтованими та не підкріплені жодними доказами. В судовому засіданні представник позивача підтримав подану позовну заяву, вказав, що новий висновок органу опіки про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю є необґрунтованим. Наразі відповідачка з дитиною виїхали за кордон та не дає спілкуватися з дитиною. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представником відповідачки було подано до суду клопотання, відповідно до якого просила проводити судове засідання без її участі, у зв`язку з тим, що договір про надання правничої допомоги, який укладений між нею та відповідачкою припинений. Представник третьої особи в судовому засіданні вказала, що підтримує висновок органу опіки від грудня 2023 року та вважає за доцільним визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою розірвано. З того часу, малолітня [PERSON] постійно проживала разом з батьком. Проте, з квітня 2024 року дитина разом з матір`ю виїхала за кордон. В судовому засіданні були наданні пояснення свідком [PERSON] , який є другом позивача. [PERSON] було зазначено, що знає сім`ю, є кумом. Вказав, що відповідачка вела аморальний образ життя, коли дитині виповнився один рік, відповідачки з дитиною не було. Свідок [PERSON] пояснила, що вони всі проживали разом, потом [PERSON] набрала кредитів, кинула дитину та пішла з сім`ї. Два роки вона не звертала уваги на дитину. Дитина не хоче йти до мати. Свідок [PERSON] пояснив, що є батьком відповідачки. Вказав, що з початку, після розлучення, донька проживала у них, після цього зробила ремонт в квартирі, там і живе з чоловіком [PERSON] . Дитину їй не віддавали та вона 1,5 роки не бачила дитину. Вона хороша матір. Свідок [PERSON] пояснила, що вона бабуся відповідачки. Зазначила, що дитина агресивна після батька. Мати завжди купувала взуття, ходила по лікарням. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. ст. 141, 150 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини та зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Умовами повноцінного виховання дитини є постійний контакт з батьками, які згідно зі ст. 153 СК України мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Суд відзначає, що згідно вимог ч.1 ст. 161 СК України спір вирішується не з приводу встановлення адреси місця знаходження дитини, а з приводу проживання дитини з одним із батьків, які є вільними у виборі місця проживання та пересуванні в силу ст. 33 Конституції України, ч.ч.1, 6 ст. 29 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та можуть мати одночасно кілька місць проживання (ч.6 ст. 29 ЦК України), і у такому разі особа здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором (ст. 6 Закону № 1382-IV), а наявність такої реєстрації не обмежує право особи на вибір іншого місця проживання. В даному випадку між сторонами наявний спір про місце проживання дитини з одним із батьків. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі ст. ст.18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Абзацом 2 ч.1 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судом не встановлено жодних виняткових обставин, які б надавали можливість припускатись, що дитина має бути розлучена з матір`ю шляхом її постійного проживання разом із батьком в іншому від місцезнаходження матері місті. Визначення місця проживання дітей із матір`ю не впливатиме на їхні взаємини з батьком, оскільки не позбавляє його прав і не звільняє від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ч.2 ст.3, ст.4, ст.5 Конвенції про права дитини 20.11.1989 року, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. З огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя Отже, враховуючи норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення її якнайкращих інтересів та безпеки і права на життя, приймаючи до уваги, що в умовах воєнного стану в Україні дитині безпечніше залишатись з матір`ю за кордоном, враховуючи права та інтереси малолітньої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини. На час ухвалення судового рішення не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що проживання дитини з батьком буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж визначення місця проживання малолітньої доньки з матір`ю. Судом встановлено, що рішенням Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради від 19 січня 2023 року №4/3-11 визначено за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Проте, висновком Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради від 11 грудня 2023 року №4/3-317 визначено за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Визначення місця проживання дитини із матір`ю не впливатиме на її взаємини з батьком, оскільки не позбавляє його прав і не звільняє від виконання батьківських обов`язків. При цьому, проживання дитини з матір`ю за кордоном, з огляду на військовий стан в України, сприяє безпеці дитини та не суперечить їх інтересам. З урахуванням викладеного, позивач в межах заявлених ним доводів та підстав позову не надав суду належних та допустимих доказів, що відповідач не створила і не може створити для дітей належні умови для проживання, їх виховання та розвитку, що б відповідало найкращим інтересам дитини. При цьому, беручи до уваги ставлення сторін до своїх батьківських обов`язків, інтереси дитини, необхідність розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, а також те, що визначення місця проживання дитини з одним з батьків не позбавляє другого можливості спілкуватися і брати участь у вихованні дитини, з огляду на інтереси дитини, які переважають над інтересами і бажаннями їх батьків, а також, беручи до уваги умови воєнного стану в Україні, які впливають на фактор безпеки для дитини, суд дійшов висновку, що позивач не довів обставин, які б свідчили про те, що визначення місця проживання дитини разом з ним буде відповідати їх найкращим інтересам. Відтак, позов до задоволення не підлягає. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed