Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

03.08.2024 [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] борг за договором позики від 02.02.2022 року в сумі 92 225 гривень 53 копійки, із якої: основний борг в розмірі 53 024,47 гривень, інфляційні витрати в розмірі 9 182,29 гривень, нарахування за несвоєчасне повернення позичених коштів (3% річних від суми простроченого зобов`язання) в розмірі 3 187,62 гривень. Просить також стягнути судові витрати. Короткий виклад доводів позивача, заперечень відповідача На обґрунтування позову [PERSON] вказав, що 02.02.2022 між [PERSON] та [PERSON] (надалі відповідач) був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач прийняв на умовах строковості та повернення позику - готівкові кошти у розмірі 1 450,00 доларів США. Відповідно до умов зазначеного договору (розписки) відповідач зобов`язався повернути позичені кошти не пізніше 02.08.2022. Станом на 02.08.2022 сума заборгованості в національній валюті України становила 53 024,47 грн (1450,00 дол. США * 36,5686 (курс НБУ станом на 02.08.2022 року за 1 дол. США). У визначений договором позики (розпискою) та на час звернення з даним позовом відповідачем позичені грошові кошти позивачу повернуті не були. Оскільки відповідачем прострочене взяте зобов`язання за договором, наступають правові наслідки, передбачені статтями 1048-1050 Цивільного кодексу України. Проценти, виходячи із розміру облікової ставки НБУ на суму боргу 1450 доларів США за період із 02.02.2022 до 26.07.2024 складають 702,7 долари США, що в гривневому еквіваленті станом на 01.08.2024 становить 28831,15 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 КПК України за період із 02.08.2022 до 02.08.2024 підлягають стягненню 3 % річних на суму боргу 53 024,47 грн, що складає 3187 грн 62 копійки. Також відповідно до до ч. 2 ст. 625 КПК України за період із серпня 2022 до червня 2024 підлягають інфляційні нарахування на суму боргу 53 024,47 грн в розмірі 9182 гривень 29 копійок. Всього заборгованість становить 92 225 гривень 53 копійки, що включає: основний борг - 53 024,47 грн; 28831,15 грн проценти; 3187 грн 62 копійки 3 % річних та 9182 гривень 29 копійок інфляційні нарахування. Відзив на позовну заяву не надходив. У підготовчому засіданні відповідач частково визнав позов. Підтвердив, що борг позивачеві він не повернув. Погоджується на сплату основного боргу, і іншій частині позов не визнав. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 09 серпня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Протокольною ухвалою суду від 19.09.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач у адресованій суду письмовій заяві просив справу слухати за його відсутності, підтримав позов. У зв`язку із неявкою сторін, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, застосовані норми права висновки суду Судом встановлено, що відповідно до розписки від 02.02.2022 [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 1450 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 02.08.2022 (а.с. 11). Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За положеннями частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (стаття 545 ЦК України). Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 200/1897/15-ц). У підготовчому засіданні відповідач підтвердив, що борг він не повернув. Крім того, позивач надав суду для огляду оригінал розписки. Таким чином, оскільки відповідач допустив невиконання умов договору, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за договором позики борг підлягають задоволенню. Визначаючи розмір основного боргу, суд виходить із таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Позивач у позові просив стягнути гривневий еквівалент за договором позики на суму 1450 доларів США станом на 02.08.2024 (день сплати боргу) відповідно офіційного курсу НБУ, в розмірі 53024, 47 гривень. Виходячи із принципу диспозитивної цивільного судочинства, суд стягує заявлений у позові розмір боргу в сумі 53024, 47 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовляє, із таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася. Оскільки до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані, за період із серпня 2022 року до 02 серпня 2024 року. У стягненні інфляційних витрат суд відмовляє у зв`язку із протиправним їх нарахуванням, із таких підстав. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого іноземна валюта, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. (Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19). Оскільки договір позики укладено в іноземній валюті, позивач не має права на нарахування та стягнення інфляційних втрат. Щодо стягненні процентів, які відповідно до тексту позовної заяви позивач нарахував в розмірі 702,7 долари США, виходячи із розміру облікової ставки НБУ на суму боргу 1450 доларів США за період із 02.02.2022 до 26.07.2024 суд доходить таких висновків. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Договір позики не містить умов щодо стягнення процентів. Крім того, строк повернення боргу визначений 02.08.2022. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54), від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19) та вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає. Тобто, нарахування позивачем процентів після за період із 02.08.2022 до 02.08.2024 суперечить умовам договору та положенням статті 1048 ЦК України. Крім того, у прохальній частині позовної заяви [PERSON] не просив стягнути проценти, а лише основний борг, 3% річних та інфляційні нарахування. На цей факт суд звернув увагу позивача у підготовчому засіданні. Позивач вказав про допущену описку. Разом із тим, суд зазначає, що позовні вимоги відповідно до ст. 175 ЦПК України викладаються письмово. Проте, позивач не уточнив позовних вимог у спосіб визначений процесуальним законом. Тому, оскільки відповідно до статті 13 ЦПК України суд не може вийти за межі позовних вимог, а проценти нараховані в порядку ст. 1048 ЦК України позивач у прохальній частині не просив стягнути, у задоволенні процентів суд відмовляє. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги суд задовольнив частково, належить стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 696,40 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору із розрахунку (53024,47*1211,2:92225,53).

Outcome: partial