Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №2112354443798 від 03 травня 2021 року в розмірі 38124 гривень 00 копійок, понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 3028 гривень 00 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 13000 гривень 00 копійок. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 травня 2021 року між відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» було укладено кредитний договір № 2112354443798, за умовами якого відповідачу було надано у кредит грошові кошти в сумі 3 800 грн. Вказує, що 01 грудня 2021 року між первісним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № №2112354443798 від 03 травня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги від 01 грудня 2021 року. В подальшому 10 березня 2023 року між позивачем ТОВ «Коллект центр» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги від 10 березня 2023 року. Отже, до позивача перейшло право вимоги до відповідача на суму 719553 грн. 38 коп. , з яких 3 800 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом та 68153 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками. Зазначає, що всупереч умов кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач у справі неналежним чином виконує свої зобов`язання позичальника, останній не здійснює погашення кредитної заборгованості. Враховуючи вищенаведене, та принцип розумності, співрозмірності і пропорційності просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість згідно вказаного вище кредитного договору в сумі 38124 грн 00 коп та судові витрати. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 26 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного. У судове засідання представник позивача ТОВ «Коллект Центр» не прибув, однак в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, про розгляд справи повідомлялася належним чином, а саме надіслання судової повістки рекомендованим повідомлення про вручення. Також про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2024 року вирішено проводити заочний розгляд справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2ст. 247 Цивільного процесуального\~кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині п`ятій статті 268ЦПК\~України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 09 жовтня 2024 року, є дата складення повного судового рішення 21 жовтня 2024 року. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Статтею 1047\~ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов Може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050\~ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики,що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статей 526, 530\~ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610\~ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.\~549\~ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що 03 травня 2021 року між відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» було укладено кредитний договір № 2112354443798, за умовами якого відповідачу було надано у кредит грошові кошти в сумі 3 800 грн. з встановленням відповідної відсоткової ставки, строком та порядком повернення кредиту. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним №2112354443798 від 03 травня 2021 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» станом на 30 листопада 2021 року становить 27369 грн 00 коп. 01 грудня 2021 року між первісним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2112354443798 від 03 травня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги від 01 грудня 2021 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним №2112354443798 від 03 травня 2021 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Вердикт капітал» станом на 10 березня 2023 року становить 71953 грн 38 коп. 10 березня 2023 року між позивачем ТОВ «Коллект центр» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги від 10 березня 2023 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним №2112354443798 від 03 травня 2021 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Коллект центр» станом на 04 червня 2024 року становить 71953 грн 38 коп. Таким чином судом встановлено, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача на суму 71953 грн 38 коп., з яких 3800 грн. - заборгованість за кредитом та 68153 грн 38 коп. - сума заборгованості за відсотками. За правилами статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою ст.\~78\~ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Відповідно до ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Перевіривши наданий позивачем розрахунок щодо заборгованості, суд погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості, оскільки відповідач свого розрахунку, доказів щодо сплати грошових коштів за договором №2112354443798 від 03 травня 2021 року, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, суду не надав. Виходячи з наведеного, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача. Позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості за договором №№2112354443798 від 03 травня 2021 року у сумі 38124 грн. 00 коп, яка складається з заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) 3800 грн. 00 коп. та заборгованості за відсотками в сумі 34234 грн 00 коп. Щодо вимог про стягнення понесених судових витрат, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 3028.00 грн. що підтверджено платіжною інструкцією №0442380049 від 21 червня 2024 року, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 3028.00 грн. судового збору. Пунктом 1 частини 3 статті 133\~ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2\~ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8 статті 141\~ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивач подав договір про надання правової допомоги №07-06/2024 від 07 червня 2024 року, прайс -лист АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №177 від 07 червня 2024 року відповідно до якої сторони погодили надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] на суму 13000 грн., витяг з Акту №2 про надання юридичної допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17). Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved