Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

23 серпня 2024 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», в особі представника позивача адвоката Столітнього Михайла Миколайовича, звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК\~"ФІНТРАСТ\~УКРАЇНА" заборгованість за кредитним договором в розмірі 57364 гривень 10 копійок, судовий збір в сумі 2422 гривні 40 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 10 000 гривень. \~ \~ \~ \~Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10.02.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено електронний Договір № 5520657 про надання споживчого кредиту в сумі 12150 грн на строк 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Дата повернення кредиту 05.02.2023. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 12150 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача [PERSON] . Однак відповідач не виконав умов кредитного договору, не сплатив кредит та проценти за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором. 25.09.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ\~УКРАЇНА" та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу №25.09/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС\~УКРАЇНА» відступає шляхом продажу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», а ТОВ «ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ\~УКРАЇНА" приймає\~права вимоги\~до боржників,\~відповідно до\~Додатку до\~Договору,\~що є\~його невід`ємною\~частиною.\~Станом на\~22.08.2024\~загальна сума\~заборгованості [PERSON] \~за укладеним\~кредитним договором\~становить 57364,10 грн., з яких 12150 грн. - тіло кредиту, 30706 грн. сума процентів, 14507,40 нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів, які позивач просить стягнути з відповідача. Крім цього позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2422 гривні 40 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 10 000 гривень. Ухвалою судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення, а також задоволено клопотання позивача про витребування в АТ КБ "ПриватБанк" інформації щодо рахунків відповідача. Відповідач у встановлені судом строки правом надання відзиву на позовну заяву не скористався. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотань про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 10 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», яке є фінансовою установою, та [PERSON] було укладено електронний договір № 5520657 про надання споживчого кредиту. Договір укладено шляхом направлення споживачу його тексту підписаного зі сторони Товариства електронним підписом та підписання електронним підписом Споживача, що створений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, скерованого Товариством на мобільний номер телефону Споживача, який повідомлений Споживачем Товариству (а.с.14-21) . Згідно з п.п. 1.3, 1.4, 1.5 договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 12150 грн 00 коп., строк кредиту - 360 днів, тип процентної ставки - фіксована (а.с.14). Згідно з п. 2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту (а.с.15). Відповідно до підтвердження АТ "ПУМБ" від 27.09.2023 № КНО-20.4/104 підтверджено зарахування коштів 10.02.2022 в сумі 12150 грн на карту [NUMBER] (ІД транзакції 17295945305) (а.с.56-57). Як вбачається з відповіді на запит АТ КБ "ПриватБанк" №20.1.0.0.0/7-240828/25769 від 28.08.2024 р. на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), на яку 10.02.2022 р. здійснено переказ коштів в сумі 12150 UAN. Інформація про платника відсутня (а.с.108). Відповідно до п. 1.5.1. договору, стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки. Відповідно до п. 1.5.2. договору, знижена процентна ставка становить 0,597 % в день та застосовується у разі, якщо Споживач до 12.03.2022 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту (а.с.14). Відповідно до п. 3.1. договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто методом «факт/факт». Із позовної заяви вбачається та підтверджено карткою обліку Договору (розрахунку заборгованості), що в період з 10.02.2022 по 24.02.2022 була застосована знижена процентна ставка. В період з 25.02.2022 по 30.04.2022 ТОВ "Авентус Україна" призупинено нарахування процентів та надано кредитні канікули за користування кредитними коштами . В період з 01.05.2022 по 09.11.2022 здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою. 05.07.2022 за ініціативою ТОВ "Авентус Україна" було здійснено списання всіх нарахованих відсотків в сумі 17045,84 грн. В період з 10.11.2022 по 05.02.2023 (дата останнього платежу по кредиту) ТОВ "Авентус Україна" відсотки за користування кредитом не нараховувало. [PERSON] грошових коштів на погашення заборгованості по сплаті основної суми позики та відсотків за користування нею на рахунок ТОВ "Авентус Україна" не вносила. Таким чином, за договором про надання споживчого кредиту № 5520657, укладеним між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] , утворилась заборгованість в загальній сумі 42856,70 грн, з яких 12150 грн - основний борг, 30706,70 - проценти (а.с.2-3, 27-42). Отже ТОВ «Авентус Україна» у повному обсязі виконало своє зобов`язання за вказаним договором про надання споживчого кредиту та надало [PERSON] кредит в сумі 12150 грн шляхом перерахування коштів на зазначену платіжну карту. Водночас [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, кредит не повернула. Відповідно до пп. 3 п. 4.1. договору Товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача (а.с.15). 25 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №25.09/23-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія«Фінтраст Україна» за договорами кредиту, в тому числі і за договором № 5520657 про надання споживчого кредиту від 10 лютого 2022 року, укладеним з [PERSON] (а.с.3-4, 85-92). Згідно з п. 1.1. договору факторингу за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 85). Відповідно до п. 1.2 договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору (а.с. 85). Згідно з п. 3.1., 3.2. договору факторингу загальна сума прав вимоги, що відступаються за договором, становить 96386943,82 грн. Ціна продажу за договором становить 1773409,78 грн, які Фактор сплачує клієнту протягом 5 робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників. 25 вересня 2023 року сторони договору факторингу підписали акт прийому-передачі реєстрів боржників до договору факторингу №25.09/23-Ф від 25 вересня 2023 року та скріпили своїми печатками (а.с. 94). Відповідно до платіжних інструкцій від 29.09.2023 № 1079, 1080, 1081, 1082, 1083 ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" перерахувало ТОВ "Авентус Україна" на виконання договору факторингу №25.09/23-Ф від 25 вересня 2023 року грошові кошти в сумі 1773409,78 грн. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №25.09/23-Ф від 25 вересня 2023 року за порядковим номером 1786 міститься інформація про боржника [PERSON] , ІПН [NUMBER] , яка має загальну заборгованість в сумі 42856,7 грн, з яких: за основною сумою боргу - 12150 грн, за відсотками - 30706,70 грн. Таким чином, судом встановлено, що 10.02.2022 між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту в сумі 12150 грн терміном на 360 днів до 05.02.2023. ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання за договорм виконало та перерахувало на платіжну карту [PERSON] грошові кошти. В свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість в сумі 42856,7 грн, з яких: за основною сумою боргу - 12150 грн, за відсотками - 30706,70 грн. 25.09.2023 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" укладено договір факторингу, за яким ТОВ "Авентус Україна" відступило права грошової вимоги за вказаним договором про надання споживчого кредиту ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА". В свою чергу, ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" нарахувало за вказаним договором відсотки за 60 календарних днів з 10.11.2022 по 08.01.2023 за стандартною процентною ставкою 1,99% в день в сумі 14507,40 грн, та звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 57364,10 грн, з яких: за основною сумою боргу - 12150 грн, за відсотками, нарахованими ТОВ "Авентус України" - 30706,70 грн, за відсотками, нарахованими ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" - 14507,40 грн. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цього договору матеріали справи не містять. У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач своєчасно не повернув ТОВ "Авентус Україна" грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також статей 509,526,1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до наданого розрахунку заборгованість відповідача за договором № 5520657 про надання споживчого кредиту від 10 лютого 2022 становить 12150 грн. - тіло кредиту, 30 706 грн. сума процентів, Крім цього, позивач вказав, що додатково нарахував проценти в сумі 14507,40 грн. за 60 календарних днів 10.11.2022-08.01.2023 в межах строку договору. Суд не погоджується із розрахунком, з огляду на наступне. У п.3.1. кредитного договору вказано, що проценти, які нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Відповідно до п.1.1. договору факторингу, за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Оскільки, кредитний договір був укладений 10 лютого 2022 року, а строк його дії 360 днів, термін його дії закінчився 05.02.2023 року. Тобто, на підставі договору факторингу від 25 вересня 2023 року №25.09/23-Ф було відступлено право вимоги за договором, строк виконання за яким настав 05.02.2023 року. Акт приймання-передачі за договором факторингу був підписаний сторонами 25.09.2023 року, а тому, саме з цього моменту ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло права вимоги за кредитним договором, строк виконання за яким фактично настав. У реєстрі боржників, витяг з якого надано позивачем, було чітко визначено, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором, включаючи відсотки за користування кредитом становив 42856,70 гривень. Тобто, первісний кредитор розпорядився своїм правом на нарахування процентів за кредитним договором на власний розсуд і здійснив таке нарахування не за весь період строку кредитного договору. 05 лютого 2023 року строк виконання зобов`язання за кредитним договором фактично настав. Тобто, термін дії договору, на який його було укладено, фактично сплив 05.02.2023. Отже, будь-яких прав вимоги, крім тих, які зазначені в реєстрі боржників, за цим договором у майбутньому виникнути не могло. Таким чином, до нового кредитора перейшло право вимоги за кредитним договором, строк виконання зобов`язань за яким настав. ВС неодноразово наголошував на тому, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Тобто позичальник: 1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та 2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання 1) повернути грошові кошти у встановлений строк та 2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Враховуючи викладене, новий кредитор неправомірно нарахував відсотки за користування кредитом, оскільки, хоча таке нарахування і було здійснено в межах строку кредитного договору, проте, після 05.02.2023 року, тобто, дати, коли настав строк виконання зобов`язання за договором (новий кредитор здійснив нарахування відсотків за користування кредитом заднім числом), а тому, грошова сума у розмірі 14507,40 гривень, нарахована новим кредитором період з 10.11.2022 по 08.01.2023 не підлягає стягненню. В іншій частині розрахунку заборгованості, суд погоджується із наданим позивачем розрахунком. Щодо суми сплаченого судового збору, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору, розмір якого становить 2 422,00 грн, які він сплатив згідно платіжної інструкції №1762 від 12.08.2024 (а.с.96). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у пропорційному відношенні 75%, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача та буде пропорційною розміру задоволених позовних вимог становить 1816,50 грн (75% від 2422 грн). Щодо витрат на правничу допомогу. У позовній заяві позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 гривень. Суд враховує, що ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. 17 липня 2024 року між ТОВ ФК ФІНТРАНС УКРАЇНА та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем було укладено договір про надання правової допомоги №17/07-2024 (а.с.70). Відповідно до рахунку на оплату по замовленню № 3880/06/08 від 06.08.2024 про надання правової допомоги згідно договору №17/07-2024 від 17.07.2024 та акту прийому-передачі виконаних робіт від 06.08.2024 адвокатом було вчинено наступні види послуг: 1). зустріч адвоката та клієнта для надання первинної консультації та аналізу наданих документів - 1 година; 2). аналіз практики та правових позицій ВС у даних правовідносинах, ознайомлення та аналіз норм чинного законодавства, необхідних для застосування при підготовці позовної заяви - 1 година; 3). оформлення додатків до позовної заяви, підготовка та направлення адвокатського запиту - 3 години; 4). підготовка позовної заяви, подання позовної заяви до суду, підготовка та подання до суду клопотання про витребування доказів - 4 години; 5). підготовка до судових засідань, участь в судових засіданнях - 1 година. Час витрачений на надання правової допомоги - 10 годин. Вартість наданих послуг при вартості 1000 грн/год - 10 000,00 гривень (а.с. 25-26). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial