Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

23.09.2024 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Кравченко О.В., звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про припинення заборони відчуження нерухомого майна 67/100 часток у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , накладену на підставі договору довічного утримання (догляду) від 09.06.2016 року, номер запису про обтяження 14972152. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.06.2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір довічного утримання (догляду). Згідно з указаним договором [PERSON] передала у власність [PERSON] належні їй 67/100 часток у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 90,9 кв.м, житловою площею 52.3 кв.м., взамін чого [PERSON] зобов`язалась забезпечити [PERSON] доглядом довічно. Довічний договір було посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 09 червня 2016 року за № 1671 [PERSON] . У в`язку з посвідченням договору довічного утримання (догляду) нотаріус наклав заборону відчуження зазначеної частки житлового будинку до виконання, припинення чи розірвання договору. 12.12.2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя ухвалив заочне рішення у справі № 334/8357/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , за яким вказаний договір довічного утримання розірвано. Рішення набрало законної сили 16.01.2024 року. Рішення суду мотивоване тим, що [PERSON] не виконувала обов`язки, передбачені договором, зокрема, не надавала [PERSON] матеріального забезпечення та допомоги, не здійснювала за нею догляд, не забезпечувала її необхідними лікарськими засобами, продуктами харчування тощо. Вимогу при припинення заборони відчуження у справі про розірвання договору довічного утримання (догляду) [PERSON] не пред`являла. 06.03.2024 року позивачка вернулася до Департаменту адміністративних послуг Запорізької ради з метою державної реєстрації припинення обтяження - заборони відчуження 67/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , переданих [PERSON] за договором довічного утримання, який розірваний на підставі рішення суду. 17.04.2024 року держаний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради Андросенко А.О. прийняла рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 7260596. Рішення мотивоване тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/8357/23 від 14.12.2023 року не припиняється заборона відчуження, зареєстрована у результаті укладення договору довічного утримання (догляду). Позивачка оскаржила рішення в порядку адміністративного судочинства. 25.07.2024 року Запорізький окружний суд ухвалив рішення у справі № 334/4647/24, яким у позові [PERSON] до Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] , про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, відмовив повністю. Тому, позивач просить суд припинити заборону відчуження нерухомого майна 67/100 часток у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 90,9 кв.м., житловою 52,3 накладену на підставі договору довічного утримання ( догляду) від 09.06.2016 року № 1671, номер запису про обтяження 14972152. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Відповідно до ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. 09.06.2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір довічного утримання (догляду), що підтверджується копією договору довічного утримання ( догляду). Згідно п. 1 вказаного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] належні їй 67/100 часток у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 90,9 кв.м, житловою площею 52.3 кв.м. взамін чого [PERSON] зобов`язалась забезпечити [PERSON] доглядом довічно. Довічний договір було посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 09.06.2016 року за № 1671 [PERSON] . У в`язку з посвідченням договору довічного утримання (догляду) нотаріус наклав заборону відчуження зазначеної частки житлового будинку до виконання, припинення чи розірвання договору 09. 06.2016 року за №1672. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2023 року №334/8357/23 року, договір довічного утримання (догляду), укладений між [PERSON] та [PERSON] , який був посвідчений 09.06.2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н. В. та зареєстрований за номером 1671 було розірвано (рішення набрало законної сили 16.01.2024 року). 17.04.2024 року держаний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради Андросенко А.О. прийняла рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 7260596. Рішення мотивоване тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/8357/23 від 14.12.2023 року не припиняється заборона відчуження, зареєстрована у результаті укладення договору довічного утримання (догляду). Відповідно до ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У ч.1 ст.321\~ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.55\~Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до п. п. 5.1., п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір;про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Згідно п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ст.\~744\~ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно ч. 1, 2 ст.\~754\~ЦК України набувач не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину. На майно, передане набувачу за договором довічного утримання (догляду), не може бути звернене стягнення протягом життя відчужувача. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 317ЦК\~України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.319ЦК\~України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч.1ст.321ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391\~ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Судом встановлено, що на теперішній час позивач є власником 67/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На підставі договору довічного утримання приватним нотаріусом Кияницею Н. В. було накладено заборону відчуження вказаного майна до виконання, припинення чи розірвання цього договору. Після розірвання договору довічного утримання подальше існування вказаної заборони порушує право позивача на розпорядження майном, як власника. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Також на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved