Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить: видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] , на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: - заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань 500 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS] ; - заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори із [PERSON] , контактувати із нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також в будь-який спосіб спілкуватися; - заборони [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати її [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що вона перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.03.2024 у справі № 607/16649/23 розірвано. На даний час вони проживають окремо, проте її колишній чоловік [PERSON] регулярно навідується за місцем її проживання та протягом тривалого часу вчиняє щодо неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме під час вчинення насильства кривдник поводить себе неадекватно, словесно ображає її, залякує, погрожує їй та переслідує, у зв`язку із чим працівниками поліції неодноразово виносився терміновий заборонний припис щодо [PERSON] , які останній неодноразово порушував. Крім того, постановою Тернопільського міськрайонного суду від 30.09.2024 [PERSON] було притягнуто до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення відносно неї 17.08.2024 домашнього насильства. Заявник вказує, що така протиправна поведінка колишнього чоловіка [PERSON] негативно впливає на її здоров`я та працездатність, а також на її психологічний стан, так як вона постійно перебуває в стані стресу та тривоги. Водночас вона нездатна самостійно захистити себе, оскільки неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, проте це не дало жодного результату та [PERSON] не змінив своєї поведінки щодо неї та не залишає її у спокої, продовжуючи переслідувати та погрожувати їй, та на будь-які зауваження з приводу припинення протиправної поведінки не реагує. При цьому, заявник переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою. Таким чином, заявник вважає, що вона є такою, що зазнала домашнього насильства, а саме: насильства психологічного характеру, що полягає у: словесних образах, погрозах, залякуванні та передовсім у переслідуванні та з урахуванням наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому просить заяву задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.10.2024 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку окремого провадження та призначено судове засідання у справі на 11.10.2024 на 14 год. 30 хв. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав у ній викладених. Додатково зазначила, що [PERSON] систематично її переслідує з метою примирення. Разом з тим, вона не має наміру продовжувати із ним стосунки, категорично заперечує з приводу цього та жодних натяків на те, що вони знову можуть бути сім`єю вона йому не давала. Вказала, що постійні переслідування та залякування зі сторони [PERSON] спричиняє їй емоційну невпевненість та завдає шкоди її психічному здоров`ю, що виражається у моральних страждань, постійному стресі та переживанні за своє життя і здоров`я. Крім того уточнила вимоги заяви та просила окрім іншого заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS] . Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заперечив з приводу заяви та зазначив, що жодного домашнього насильства психологічного характеру щодо [PERSON] він не вчиняв, а усі його дії спрямовані на відновлення їхніх стосунків. Вказав, що він досі кохає [PERSON] , хоче із нею помиритись та відновити сімейні стосунки, для того вживає усіх необхідних заходів. Крім того у с. Біла він приїжджає з метою відвідування свого хресного, який живе по [ADDRESS] , а за адресою [ADDRESS] він приїжджає з метою відвідати своїх дітей, які проживають з [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов до наступного висновку: Судом встановлено,\~що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.03.2024 у справі № 607/16649/23 розірвано. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 396643311 від 26.09.2024, житловий будинок, загальною площею 211,9\~кв.м., житловою площею 109,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2729623 від 22.04.2013, [PERSON] є власником 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно з термінового заборонного припису серії АА №333792 від 24.08.2024, винесеного стосовно кривдника [PERSON] , останньому заборонено в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] строком на 5 діб з 11 год. 00 хв. 24.08.2024 до 11 год. 00 хв. 29.08.2024, у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства стосовно постраждалої особи [PERSON] . Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.09.2024 у справі № 607/21108/24, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Як вбачається із змісту вказаної постанови, 17.08.2024 о 19 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини [PERSON] , а саме: виражався нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чинив психологічний тиск, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, відповідно до термінового заборонного припису серії АА №333453 від 13.09.2024, винесеного стосовно кривдника [PERSON] , останньому заборонено в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] строком на 5 діб з 19 год. 30 хв. 13.09.2024 до 19 год. 30 хв. 18.09.2024, у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства стосовно постраждалої особи [PERSON] . Також, відповідно до термінового заборонного припису серії АА №333454 від 28.09.2024, винесеного стосовно кривдника [PERSON] , останньому заборонено в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] строком на 5 діб з 20 год. 00 хв. 28.09.2024 до 20 год. 00 хв. 03.10.2024, у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства стосовно постраждалої особи [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї особи. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 2, 3, 6, 8, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Пунктом 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на колишнє подружжя. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21.11.2018 у справі № 756/2072/18, від 09.12.2019 у справі № 756/11732/18. Статтею 350-6\~ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ст.ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Так, як вбачається з матеріалів справи заявник [PERSON] є колишньою дружиною [PERSON] , відтак суд приходить до висновку, що на них розповсюджується дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству, та відповідно, може вирішуватись питання про видачу обмежувального припису. Встановлено, що заявник [PERSON] систематично протягом тривалого часу потерпає від насильства, яке вчиняє відносно неї її колишній чоловік [PERSON] , яке виражається у словесних образах та погрозах та переслідуванні, чим спричиняє емоційну невпевненість [PERSON] та завдає шкоди її психічному здоров`ю, що виражається у моральних страждань та постійному переживанні за своє життя і здоров`я. Зазначене підтверджується постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто за вчинення домашнього насильства, терміновими заборонними приписати, з яких вбачається вчинення [PERSON] домашнього насильства по відношенню до [PERSON] , а також відео та звукозаписами долученими до матеріалів справи. Відтак, суд вважає, що [PERSON] є кривдником в розумінні пункту 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», який вчиняє домашнє насильство стосовно своєї колишньої дружини [PERSON] . Також, зважаючи на систематичну протиправну поведінку [PERSON] приймаючи до уваги те, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, не бажає змінювати свою поведінку, суд вбачає існування реальних ризиків продовження у майбутньому вчинення [PERSON] домашнього насильства у будь-якому його прояві стосовно [PERSON] . Заперечення [PERSON] з приводу доводів заяви суд до уваги не бере, оскільки такі спростовуються наявними в матеріалах доказами. На підставі викладеного, з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] , суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав. Разом з тим, з приводу відстані на яку слід заборонити [PERSON] наближатися до місця проживання (перебування) [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS] , то суд вважає, що достатньою для запобігання домашньому насильству, яке вчинялося заінтересованою особою стосовно заявниці є відстань 200 метрів. Окрім цього, суд вважає, що на цьому етапі передчасно встановлювати заборону строком на шість місяців. Для виправлення кривдника та усвідомлення ним своїх дій, на думку суду достатнім часом для видачі обмежувального припису є три місяці з дня винесення рішення суду. Таким чином, виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи ризики продовження протиправної поведінки заінтересованої особи, та її вплив на заявницю, що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків, враховуючи дані про особу [PERSON] , який неодноразово вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно [PERSON] , суд вважає що заява підлягає до часткового задоволення, шляхом видачі обмежувального припису стосовно кривдника [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, а саме, заборони [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS] ; заборони [PERSON] наближатися на відстань 200 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS] ; заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори із [PERSON] , контактувати із нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також в будь-який спосіб спілкуватися; заборони [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею. При прийнятті такого рішення суд звертає увагу на те, що життя та здоров`я, недоторканність і безпека заявниці як найвища соціальна цінність переважають над правом заінтересованої особи на її житло, а тому допускається його обмеження, оскільки втручання держави у це право через механізм обмежувального припису є виправданим, якщо суд встановив підстави для застосування цього обмежувального припису (постанова Верховного Суду у справі № 531/352/22). Згідно ч. 3 статті 350-5 ЦПК України, судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial