Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

Представник Головного управління національної поліції у м. Києві Федорчук Б.Б. звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу в сумі 114 900,28 грн. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з позивачем. Відповідно до наказу ГУНП у м. Києві від 20 грудня 2016 року №133 «Про закріплення службового транспорту», за відповідачем було закріплено автомобіль МАЗ-5550, днз [NUMBER] та попереджено про матеріальну відповідальність згідно законодавства. 06 травня 2020 року відповідач, керуючи транспортним засобом МАЗ-5550, днз [NUMBER] , що перебуває на балансі ГУНП у м. Києві, рухаючись по вул. Грінченка, 4, в м. Києві, при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю Porsche Macan R4, днз [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , що рухався у попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроюватися та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим порушив вимоги п. п. 2.3.б, 10.1, 10.3 ПДР. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року у справі №752/9428/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДПТ [PERSON] завдано майнову шкоду, виплату якої у розмірі 114 900,28 грн. здійснило МТСБУ. ГУНП у м. Києві відшкодувало МТСБУ вказані витрат 28 липня 2021 року. Таким чином, внаслідок вказаних протиправних дій [PERSON] позивач як роботодавець та власник службового автомобіля, відшкодував матеріальну шкоду в розмірі 114 900,28 грн, у зв`язку з чим набув право зворотної вимоги (регресу) до відповідача. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року цивільну справу передано на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 квітня 2023 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою суду від 02 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ст. 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет. 03 липня 2023 року представник [PERSON] - адвокат Кучерук М.В. подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи відсутнім обов`язок нести цивільно-правову відповідальність за шкоду заподіяну майну [PERSON] . Зазначив, що цивільно-правова відповідальність ГУНП у м. Києві за шкоду завдану відповідачем як водієм центру забезпечення №2 Управління, виникла не лише через необережні неправомірні дії останнього, а й через відсутність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, обов`язок укладення якого лежить на позивачеві. Вважає, що у даній ситуації цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну в ДТП лежить саме на ГУНП у м. Києві. Крім того, укладеним між сторонами договором про повну матеріальну відповідальність від 03 січня 2017 року не встановлено обов`язок [PERSON] відшкодувати шкоду завдану третім особам, у тому числі внаслідок ДТП за участю переданого під розписку транспортного засобу. 10 липня 2023 року представник позивача ГУНП у м. Києві - Федчук Б.Б. подала відповідь на відзив, у якій просила позовні вимоги задовольнити з підстав наведених у позові. 24 липня 2023 року представник [PERSON] - адвокат Кучерук М.В. подав заперечення на відповідь на відзив, тотожні за змістом відзиву. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. За ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що на підставі наказу ГУНП у м. Києві від 29 грудня 2018 року №1337 о/с старшого сержанта поліції [PERSON] призначено поліцейським-водієм центру забезпечення №2. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль МАЗ-5550, днз [NUMBER] з 08 грудня 2016 року належить на праві власності ГУНП у м. Києві. Наказом ГУНП у м. Києві від 20 грудня 2016 року №133 «Про закріплення службового автотранспорту», з урахуванням наказу ГУНП у м. Києві від 10 січня 2020 року №5 «Про перезакріплення транспортних засобів на 2020 рік» автомобіль МАЗ-5550, днз [NUMBER] закріплено за поліцейським-водієм старшим сержантом поліції [PERSON] 06 травня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля МАЗ-5550, днз [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в наслідок якої заподіяно шкоду автомобілю марки Porsche Macan R4, днз [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року у справі №752/9428/20 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з нормою частини 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до Звіту №7928/10/20 про оцінку транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю Porsche Macan R4, днз [NUMBER] становить 141 545,37 грн. Оскільки на момент ДТП автомобіль МАЗ-5550, днз [NUMBER] не був застрахований, відшкодування збитків власнику транспортного засобу Porsche Macan R4, днз [NUMBER] здійснило МТСБУ. Загальний розмір витрат МТСБУ становить 114 900,28 грн та підтверджується платіжними дорученнями №2545895 від 18 грудня 2020 року та №2546314 від 24 грудня 2020 року. 31 березня 2021 року МТСБУ направило до ГУНП у м. Києві вимогу щодо добровільного відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування при ДТП від 06 травня 2020 року. 28 липня 2021 року ГУНП у м. Києві на рахунок МТСБУ сплачено 114 900,28 грн в рахунок компенсації витрат по страховій справі №71482, що підтверджено платіжним дорученням №6224. Відповідно до частини 1статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. При цьому згідно з частиною 1 статті 59 зазначеного Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону (частина 1статті 19Закону №580-VIII). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2статті 1187 ЦК України). Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1статті 1172 ЦК). Згідно із частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Предметом розгляду у цій справі є відшкодування шкоди в порядку регресу, тобто вирішення приватноправових відносин. Співробітник поліції, який керує службовим транспортним засобом і вчиняє ДТП, навіть під час виконання ним його службових обов`язків, вчиняє цивільний делікт не під час здійснення адміністративно-владних повноважень, а допускаючи порушення принципу генерального делікту, тобто загальної заборони завдання шкоди особі. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №760/15085/18, від 08 червня 2022 року у справі №559/2801/19, від 26 жовтня 2022 року у справі №452/3423/19. Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України. Норми вказаного Закону передбачають обмеження матеріальної відповідальності поліцейського за шкоду, завдану органу, в якому такий поліцейський проходить службу. Однак, чинне законодавство не передбачає обмежень щодо матеріальної відповідальності поліцейського за шкоду, спричинену третій особі, а відтак посилання відповідача на те, що його матеріальна відповідальність має бути обмежена розміром п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, є помилковими та такими, що суперечать наведеним вище висновкам та правовим нормам. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про від відшкодування шкоди» з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди. Підставою даної позовної заяви є заподіяння відповідачем шкоди третій особі - власнику транспортного засобу, який було пошкоджено внаслідок вчинення відповідачем винних протиправних дій. Оскільки ГУНП у м. Києві виконало обов`язок відповідача перед третіми особами щодо відшкодування заподіяної шкоди на підставі норм ЦК України, позивач отримав право зворотної вимоги щодо такого відшкодування в тому самому обсязі, в якому таке право має особа, безпосередньо якій таку шкоду було завдано. Суд вважає слушними доводи відповідача, що Договір про матеріальну відповідальність, укладений між сторонами 03 січня 2017 року, визначає обов`язок [PERSON] нести повну матеріальну відповідальність саме за службовий автомобіль, а не за майно третіх особі, або ж шкоду завдану таким особам з використанням службового автомобіля. Однак, такі доводи відповідача не спростовують його обов`язку, як особи, винуватість якої у вчиненні ДТП встановлена судовим рішення, відшкодувати шкоду завдану майну потерпілої особи. Крім того, деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Таким чином, обов`язок завдавача шкоди здійснити регресну виплату не залежить від того чи застрахував власник джерела підвищеної небезпеки свою цивільно-правову відповідальність. Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що відповідач під час вчинення правопорушення проходив службу в поліції, виконував службові обов`язки, згодом був визнаний винним у вчиненні вказаного правопорушення; встановивши, що право зворотної вимоги (регресу) виникло у позивача з 28 липня 2021 року, тобто з моменту виконання позивачем зобов`язання щодо відшкодування шкоди, доходить висновку, що відповідач має обов`язок сплатити на користь позивача 114 900,28 грн, тобто розмір фактично виплаченого відшкодування майнового збитку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 2684 грн.

Outcome: approved