Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що перебувала із відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 серпня 2016 року розірвано. Від вказаного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого визначено разом з матір`ю. В подальшому, заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 травня 2015 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 700 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 червня 2023 року збільшено розмір аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, вказаних коштів для забезпечення належного матеріального утримання сина недостатньо, оскільки в силу свого віку дитина природно потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, тощо, що тягне відповідну зміну її матеріального становища. Крім того, в обґрунтування підстав для збільшення розміру аліментів позивачка посилалася на те, що її син переніс операцію з репозиції кісток носу, та у зв`язку з чим необхідно витратити чимало грошей, й відповідно на його лікування вона витрачає кошти. В свою чергу, зазначала, що відповідач декілька років назад виїхав за межі України, та офіційно працевлаштований на роботі в європейських країнах, та має можливість здійснювати належне утримання та забезпечення всім необхідним своєї дитини. Посилаючись на вказане, а також на те, що коштів в розмірі 3000 грн. не вистачає для задоволення необхідних побутових потреб сина й відповідно вона самостійно не здатна забезпечити сина, просила суд збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на малолітнього сина в розмірі з 3000 грн. до 7000 грн., у твердій грошовій сумі і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, однак у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, не заперечували щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, причину своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи вказане, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд приходить до наступного. З матеріалів справи убачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 серпня 2016 року(а.с.11). Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9), який на даний час проживає разом із позивачкою й відповідно знаходиться на її утриманні. Заочним рішенням\~Першотравневого районного\~суду м.\~Чернівці від\~12\~травня 2015\~року з\~відповідача стягнуто\~аліменти на\~користь позивачки\~на утримання\~сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 700 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття(а.с.12-13). В подальшому, заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 червня 2023 року збільшено розмір аліментів на утримання сина, а саме у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття(а.с.14). Так, звертаючись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, позивачка як на підставу позовних вимог посилалася на те, що вказаних коштів, які стягуються з відповідача на утримання їх сина з огляду на вік та потреби дитини недостатньо для забезпечення йому належного матеріального утримання, дитина перенесла операцію на одужання якої необхідно витрати чимало грошей, а тому зважаючи на те, що у відповідача покращився фінансово-матеріальний стан, просила вирішити питання про можливість збільшення розміру стягнення аліментів на утримання дитини до 7000 гривень. Так, одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в\~Конституції України\~(статті 51, 52), а також в\~Сімейному кодексі України\~(статті 180-201). Відповідно до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.\~\~Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до вимог\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові\~Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів\~№3 від 15 травня 2006 р., розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У відповідності до\~ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою\~статті 181 СК України\~визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;\~\~2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;\~\~3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~\~3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;\~\~4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Проаналізувавши всі обставини справи, суд приймає до уваги ту обставину, що малолітній [PERSON] подорослішав, вартість проживання з часу призначення попереднього розміру аліментів значно зросла та як наслідок попереднього розміру аліментів не достатньо для забезпечення дитини всім необхідним. Відповідач на даний час перебуває в країнах ЄС, на його утриманні інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї немає, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, з огляду на вказане, а також враховуючи принцип захисту та піклування про дітей, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. При цьому суд звертає увагу на те, що [PERSON] є особою працездатного віку та зобов`язаний утримувати власну дитину. За таких обставин, суд на підставі викладеного, виходячи з наведених норм матеріального права, а також положень ст. 182 СК України, враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, зважаючи на те, що в силу свого віку дитина природно потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, лікування тощо вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню шляхом збільшенню розміру аліментів, які стягуються із відповідача на утримання неповнолітнього сина, із 3000 грн. на 7000 грн. При цьому, згідно роз`яснень пленуму Верховного Суду України у постанові\~Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів\~розмір аліментів у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Крім того, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved