Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

ТОВ "ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ" звернулося в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 24.09.2021 року між ТОВ "ФІНАНСОВО - КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту №6219660, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 103 100 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, зазначений у додатку №2, який є невід`ємною частиною договору, зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 28 % річних від суми заборгованості та комісії за обслуговування кредитної заборгованості щомісячноу розмірі 4 % від суми кредиту. ТОВ "ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ" зобов`язання за вищевказаним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами договору. Зазначає, що відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк відповідно до умов договору та закону. Вказує, що [PERSON] порушив умови крединого договору та не здійснював повернення отриманого кредиту зі сплатою процентів за його користування та інших платежів, передбачених договором у строки, визначені у додатку №1 до кредитного договору, чим не виконав зобов`язання з повернення кредиту на користь позивача, внаслідок чого допустив виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на 01.10.2023 року становить 256 606,16 грн. Одночасно, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, ТОВ "ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ" нараховано відповідачу інфляційні втрати та три відсотки річних. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 256 606,16 грн., з яких: 95 499,53 грн. заборгованість за кредитом, 49 034,04 грн. заборгованість по відсоткам, 90 728 грн.- заборгованість по комісії, 16 541,27 грн. - інфляційні втрати, 4 803,32 грн. - три відсотки річних, а також сплачений судовий збір у розмірі 3 849,10 грн. Ухвалою суду від 01.11.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інших процесуальних дій не вчинялося. Представник позивача\~у судове\~засідання не\~з`явився,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи був\~повідомлений належним\~чином,\~в поданому\~до суду\~клопотанні просив\~розгляд справи\~здійснювати у\~його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки від 27.10.2023 р. зареєстроване місце проживання відповідача: [ADDRESS] . За клопотанням представника позивача з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч. 2\~ст.247 ЦПК України\~розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, із застосуванням аналізу вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.09.2021 року між ТОВ "ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ" та відповідачем [PERSON] було укладено договір №6219660 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 103 100 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, зазначений у додатку №2, який є невід`ємною частиною договору, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 28 % річних від суми заборгованості, зі сплатою одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 3 % від суми кредиту та щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 4 % від суми кредиту. Строк кредиту 36 місяців до 15.09.2024 року. Мета кредиту для власних потреб позичальника, тобто споживчий кредит (а.с.8-22). Згідно п.2.6 кредитного договору сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється позичальником щомісячно ануїтентними платежами у розмірі та в період встановленими у додатку №1 до цього договору з 01 по 15 число місяця наступного за звітним, починаючи з 01.10.2021 року, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Згідно п.2.7 кредитного договору, у день видачі кредиту позичальник сплачує комісію у розмірі 3% від суми кредиту, встановленої у п.1.1 даного Договору. Зазначена комісія сплачується позичальником одноразово, у день видачі кредиту, за рахунок кредитних коштів (тіло кредиту) шляхом перерахування за вказаними позичальником реквізитами суми кредиту за мінусом утриманої кредитодавцем комісії. Згідно п.4.7 кредитного договору сторони дійшли згоди, що відповідно до ст.625 ЦК України позичальник у випадку прострочення ним виконання зобов`язань з повернення кредитодавцю сум кредиту та/або процентів за користування кредитом, зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простроченого платежу. Відповідач прийняв умови кредитного договору, підписавши зазначений договір, який містить власноручний підпис відповідача, виконання якого в ході судового розгляду відповідачем у спосіб передбачений процесуальним законом не спростовано, а тому суд приходить до переконання, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитного договору та погодився з ними. Додаток № 1 до договору № 6219660 про надання коштів у позику від 24.09.2021 року, який підписаний сторонами договору (кредитодавцем та позичальником) містить інформацію щодо умов кредиту, графіку платежів та супутніх витрат (а.с.22-23). 24.09.2021 року відповідачем підписано заяву, яка є додатком № 2 до договору № 6219660 про надання коштів у позику, в якій він просив перерахувати належну йому суму кредиту після утримання одноразової комісії згідно п.2.7 кредитного договору в розмірі 100 007 грн. за зазначеними у заяві реквізитами (а.с.24). Додатком № 3 до кредитного договору встановлено реквізити для перерахування коштів на поточний рахунок кредитодавця для погашення кредиту, процентів та сплати інших платежів (а.с.25). ТОВ "ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ" виконало грошове зобов`язання та перерахувало на користь відповідача грошові кошти у розмірі 100 007 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 1062 від 24.09.2021 року, згідно якої отримувачем платежу є відповідач [PERSON] , та призначення платежу видача кредиту згідно кредитного договору № 6219660 від 24.09.2021 року (а.с.26). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачем позики у ТОВ "ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ". Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснив погашення основної суми заборгованості та не повернув грошові кошти, отримані в кредит. З огляду на те, що [PERSON] згідно укладеного з ТОВ "ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ" договору взяв на себе зобов`язання погашати кредит та відсотки за користування кредитом у визначений договором строк, та вказаний обов`язок ним був порушений, що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості за договором, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення позики, що залишилася в розмірі 95 499,52 грн. та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Згідно розрахунку заборгованості борг зі сплати відсотків за користування кредитом становить 49 034,04 грн., який на даний час не сплачений, в зв`язку з чим вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості (за тілом кредиту та за відсотками за користування кредитом), а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не надав. При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та відсотками, які нараховані в межах строку договору. Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів, а тому підлягає стягненню з відповідача. При вирішенні\~позовних вимог\~щодо стягнення\~заборгованості по\~комісії суд вважає за необхідне зазначити наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11 лютого\~2021 року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратило чинність, розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20 липня 2017 року № 3238 «Про затвердження Методики розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит». Відповідно\~\~до\~\~пункту\~\~5\~\~Правил\~\~про\~\~споживчий\~\~кредит\~\~кредитодавець\~надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Відповідно до пункту 8 Правил про споживчий кредит кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, включені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб, які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій кредитодавця щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. При цьому, відповідно до частини 1 статті 11 вказаного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Проаналізувавши норми законодавства, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Так, умовами договору №6219660 від 24.09.2021 про надання коштів у позику передбачено, що відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати комісійну винагороду у розмірі 4% від суми кредиту за обслуговування кредитної заборгованості (п.2.5 договору). В кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення пункту 2.5 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначена позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 06.11.2023 року у справі №204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено правомірності стягнення з відповідача передбаченої умовами договору комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а тому суд вбачає підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача вищевказаної комісія на користь позивача. Вирішуючи позов в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 16 541,27 грн. та 3% річних в розмірі 4 803,32 грн, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Судом встановлено, що зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачкою умов кредитного договору. Згідно з положеннями ст.1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України. Разом з тим, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, судом встановлено, що він не містить детального обрахунку суми боргу за кожен місяць спірного періоду, розміру індексу інфляції з якого було визначено суму боргу, розміру інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих за кожним платежем. Положеннями ст.12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції то захист драв людини і основоположних, свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони. Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Беручи до уваги викладене, сам тільки факт, що від відповідача по справі не надходило заперечень проти заявленого позивачем позову, не є відповідною правовою підставою для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Отже, нарахування 3 % річних та інфляційних втрат у розмірі, наведеному позивачем у складеному ним розрахунку заборгованості, який позивач пропонує стягнути з відповідача є недоведеним, оскільки в такому розрахунку вказано лише загальну суму 3 % річних та інфляційних втрат, які позивач просить стягнути з [PERSON] , позаяк самого детального розрахунку з детальними обчисленнями таких сум у розрахунку заборгованості відсутній, як відсутня вказівка на розмір боргу, виходячи з якого було здійснено обчислення. Окрім того, згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність фактичних та правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Отже, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача становить 144 533,57 грн., з яких: 95 499,53 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 49 034,04 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом. При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті позивачем судового збору в розмірі 2 168,01 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial