Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

06.02.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт спільного проживання її та [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю як жінки і чоловіка без реєстрації шлюбу в період з 2008 року по 24.12.2023 року, визнати автомобіль Hyundai Tucson об`єктом спільної сумісної власності її та [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частину даного транспортного засобу. 10.04.2024 року [PERSON] зменшила позовні вимоги та просить суд встановити факт спільного проживання її та [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю як жінки і чоловіка без реєстрації шлюбу в період з 2008 року по 24.12.2023 року, посилаючись на те, що в період з 2008 року по 24.12.2023 року вона та [PERSON] проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в належній їй квартирі в [ADDRESS] , мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет та вели спільний побут. 29.02.2024 року відповідач [PERSON] в особі представника [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовних вимог не визнає та просить суд в їх задоволенні відмовити повністю, посилаючись на те, що його батько [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю не проживав, останній проживав у своєму будинку в [ADDRESS] , при цьому жодних ознак на те, що батько проживав з цивільною дружиною він не бачив і батько йому про це не говорив. Після смерті [PERSON] вони з родичами самостійно прибирали в будинку для проведення церемонії поховання, [PERSON] як дружина чи як господиня будинку себе не проявляла (а.с. 54-56). 29.02.2024 року відповідачка [PERSON] в особі представника [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовних вимог не визнає та просить суд в їх задоволенні відмовити повністю, посилаючись на те, що її син [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю не проживав, останній проживав у своєму будинку в [ADDRESS] . Періодично вони зустрічалися, проте як сім`я не проживали, спільного побуту та бюджету не вели, будь-яких спільних речей у них не було (а.с. 67-69). В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що вони з [PERSON] з 2008 року проживали разом в її квартирі в м. Тетієві, вели спільний побут та спільний бюджет. Разом придбали автомобіль Hyundai Tucson. По вихідних днях вони їздили в с. П`ятигори, де обробляли город та в господарстві свекрухи [PERSON] тримали свині. З свекрухою в неї були гарні відносини, вони були близькі. При оформленні субсидії вона не вказала [PERSON] як члена сім`ї, оскільки не хотіла показувати його доходи. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що [PERSON] та [PERSON] , який загинув [INFO] , в період з 2008 року по 24.12.2023 року проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу за місцем реєстрації позивачки. В [PERSON] був будинок в с. П`ятигори, де вони вели господарство. Факт проживання однією сім`єю як жінки і чоловіка без реєстрації шлюбу позивачці необхідно встановити для отримання виплат як дружина загиблого військовослужбовця. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнала, суду пояснила, що є матір`ю [PERSON] , який загинув [INFO] . Її син у 2008 році був ще одружений з колишньою дружиною, тому проживати з позивачкою не міг. До листопада 2016 року він проживав разом зі своєю бабусею в будинку в с. П`ятигори Білоцерківського району Київської області, після - одиноко. З [PERSON] він ніколи однією сім`єю не проживав, вони могли просто зустрічатися, одружуватись син не бажав, він кохав першу дружину і хотів помиритися з нею. Спільного бюджету у них з позивачкою також не було, вони нічого спільного не придбали, на купівлю автомобіля вона дала синові 145 тисяч гривень. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнав, суду пояснив, що є сином [PERSON] , який загинув [INFO] . Батько весь час проживав в [ADDRESS] та отримував за цією адресою субсидію. В будинку він зробив ремонт, замінив вікна, двері, купив техніку для дому, посадив новий садок. [PERSON] він бачив один чи два рази, в будинку батька бачив її тапочки. Остання не була єдиною жінкою в його батька, він зустрічався ще з іншими жінками, в [PERSON] міг ночувати коли пізно повертався з рейсу. Батько йому говорив, що він з [PERSON] одружуватись не бажає, а хоче помиритися з його мамою. У фотоальбомах батька жодної фотокартки [PERSON] немає. Позивачка не приймала участі в організації похорону батька, а ходила до адвокатів з метою отримання грошових коштів за загиблого військовослужбовця. Автомобіль Hyundai Tucson батько придбав за власні кошти та 145 тисяч гривень йому дала бабуся. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнала. Суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] в період з 2008 року по 24.12.2023 року однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу не проживали, спільного побуту не вели, що підтверджується, зокрема, і відомостями з Пенсійного фонду, де зазначено, що [PERSON] отримувала субсидію як одинока. Спільні фотокартки були зроблені в останній рік. Звертаючись до суду із вимогою про встановлення факту, позивачка не вказала з якою метою їй цей факт необхідно встановити, що є порушенням ст. 318 ЦПК України. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є сусідом [PERSON] в с. П`ятигори Білоцерківського району Київської області. З [PERSON] він познайомився у 2008 році, вони з [PERSON] проживали разом як сім`я, доглядали господарство та город, робили спільні покупки. Коли він був у них в гостях, то [PERSON] поводила себе як дружина. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою [PERSON] , яка проживала разом з [PERSON] десь з 2008-2009 року. По будних днях вони проживали в м. Тетієві, по вихідних - в с. П`ятигори. Вони гарно жили, ніколи не сварилися, купили разом телевізор. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою [PERSON] , яка проживала разом з [PERSON] як чоловік та дружина з 2008 року. По будних днях вони проживали в м. Тетієві, на вихідні їздили в с. П`ятигори. В гостях у них вона не була. Свідок [PERSON] суду пояснила, що перебуває з [PERSON] в дружніх відносинах, їх познайомив [PERSON] . Останні проживали як сім`я, вона їх постійно бачила удвох, на городі були разом та разом заходили до неї на каву. По будних днях вони проживали в м. Тетієві, по вихідних та влітку - в с. П`ятигори. Вони разом купили свиней, телевізор для [PERSON] , [PERSON] для [PERSON] купувала взуття. В будинку у них вона не була, була лише на подвір`ї. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] вона сприймала як чоловіка та дружину, вони приходили до неї на день народження разом, [PERSON] говорив, що це нова дружина. Останні все робили разом, тримали кури та свині. [PERSON] хвалився, що купив оприскувач та телевізор. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає [PERSON] як дружину [PERSON] , який говорив, що він її любить. По будних днях вони проживали в м. Тетієві, по вихідних - в с. П`ятигори. [PERSON] розказував, що вони купили два телевізори. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є рідною сестрою колишньої дружини [PERSON] та його кумою і у них були гарні відносини. При зустрічах останній був завжди один, [PERSON] ніколи поряд з ним не було. З його слів вона знає, що у нього були стосунки з декількома жінками, але він ні з ким не хотів одружуватись, хотів помиритись з колишньою дружиною. Коли вона два роки під час війни проживала в с. П`ятигори, то жодного разу не бачила [PERSON] і [PERSON] про неї ніколи не говорив. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] знає з 2007 року та перебуває з нею в дружніх відносинах. Вони з [PERSON] проживали як сім`я, все робили разом, разом і відпочивали. На сімейні свята вони його не запрошували, проте додому до них він приходив та бачив там [PERSON]. По будних днях вони проживали в м. Тетієві, по вихідних - в с. П`ятигори. [PERSON] він якось відвозив в м. Тетіїв до квартири [PERSON] . Він знає, що останні купили телевізор та автомобіль. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] це її колишній чоловік, з яким у неї завжди були гарні стосунки, він приїжджав до неї додому, привозив сина, [PERSON] вона з ним ніколи не бачила. Останній всім родичам завжди говорив, що кохає лише її і проживає сам, [PERSON] як дружину не визнавав. Про наміри одружитися говорив, що не має кандидатури і хотів помиритися з нею. Похованням [PERSON] [PERSON] не займалася, на обід прийшла як гість. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту [NUMBER] від 22.05.2002 року (а.с. 5-7) та по 2023 рік включно працювала у районному відділі освіти Тетіївської районної державної адміністрації, відділі освіти Тетіївської районної державної адміністрації, відділі освіти Тетіївського міської ради (копія індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування - а.с. 15-20). Із пояснень сторін вбачається, щов період з 2008 року по 24.12.2023 року [PERSON] та [PERSON] узареєстрованому шлюбі не перебували, також не перебували у шлюбі з іншими особами. [INFO] [PERSON] помер в с. Васюківка Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.01.2024 року (а.с. 9). Із пояснень сторін вбачається, що останній загинув як військовослужбовець Збройних Сил України. Вважаючи період з 2008 року по 24.12.2023 року періодом спільного проживання її та [PERSON] однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, позивачка просить встановити даний юридичний факт в судовому порядку. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України установлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. При цьому, суд може установити факт, що має юридичне значення для фізичної особи, від якого залежить подальший розвиток цивільних правовідносин, у яких така особа є учасником. Суд може визнати існування лише тих певних фактичних обставин дійсності, які породжують настання наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення суб`єктивних цивільних прав, юридичних обов`язків, а також цивільних правовідносин в цілому, тобто юридичні факти можуть бути встановлені судом лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. Натомість позивачка, зменшуючи позовні вимоги та заявляючи вимогу лише про встановлення факту спільного проживання її та [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю як жінки і чоловіка без реєстрації шлюбу в період з 2008 року по 24.12.2023 року, не вказала мети встановлення даного факту, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Щодо зазначення представником позивачки [PERSON] в судовому засіданні про те, що факт проживання однією сім`єю як жінки і чоловіка без реєстрації шлюбу позивачці необхідно встановити для отримання виплат як дружина загиблого військовослужбовця, суд вказує наступне. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей регулюються Законом України від 20.12.1991р. № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011). Згідно з п. 1 ст. 16 Закону № 2011 одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до пп. 1 п. 2 ст. 16 Закону № 2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Пунктом першим статті 16-1 Закону № 2011 передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. Відповідно до п. 4 ст. 16-1 Закону № 2011 до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: - діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; - вдова (вдівець); - батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); - внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); - жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; - утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». В той же час діюча редакція статті 16-1 Закону № 2011 набула чинності з 29.03.2024р., оскільки викладена в редакції згідно з Законом України №3515-ІХ від 09.12.2023р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» (далі - Закон № 3515). Суд звертає увагу, що положення ст. 16-1 Закону № 2011 неодноразово змінювались законодавцем і мали різний зміст в різні проміжки часу. Зокрема, Законом України від 29.07.2022р. №2489-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» (далі - Закон № 2489) текст статті 16-1 Закону № 2011 було викладено в наступній редакції «У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення)»». У правовій науці дія нормативно-правового акту (закону) у часі визначається, як реалізація нормативно-правового акта щодо суспільних відносин, що виникли після набрання ним чинності або до набрання ним чинності і тривали станом на дату набрання актом чинності. За загальним правилом дія закону поширюється на суспільні відносини, що виникли (тривають) після набрання ним чинності. Це означає, що закони не мають зворотної дії у часі, якщо інше не передбачено Конституцією України чи законом (ст. 58 Конституції України). Отже, спираючись на засади темпоральної дії норм закону слід зробити висновок, що перелік осіб, які наділені правом на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у випадку загибелі військовослужбовця визначається нормою закону, яка діяла на момент загибелі військовослужбовця, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Закону № 3515 цей Закон застосовується до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності та пов`язані з призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги для дітей загиблої (померлої) особи, зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті, за умови що одноразова грошова допомога не призначалася жодній із осіб, які мали право на отримання такої допомоги. Інших особливостей зворотної дії норм такого Закону його положення не містять. Таким чином, беручи до уваги, що Закон № 2489 набув чинності 25.08.2022р., а Закон № 3515 - 29.03.2024р., то в період часу з 25.08.2022р. до 29.03.2024р. до складу осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у випадку загибелі військовослужбовця, відносяться наступні категорії осіб: 1) батьки; 2) один із подружжя, який не одружився вдруге; 3) діти, які не досягли повноліття; 4) утриманці загиблого; 5) діти загиблої особи, зачаті за життя загиблої особи та народжені після її смерті, за умови що одноразова грошова допомога не призначалася жодній із осіб, які мали право на отримання такої допомоги. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що [PERSON] загинув [INFO] . Отже, на той момент часу законом не надавалось право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у випадку загибелі військовослужбовця жінці, з якою загибла особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою. Таким чином, твердження представника заявниці про існування юридичного факту (проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період з 2008 року по 24.12.2023 року) в аспекті правового зв`язку такого факту з правом, передбаченим ст. 16-1 Закону № 2011, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки визнання такого факту судом не має (не стане) наслідком підтвердження наявності у заявниці права на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі військовослужбовця [PERSON] . Що стосується оцінки інших доводів заявниці, то враховуючи зміст її вимог та обставини спірних правовідносин, які мають значення для правильного вирішення справи за даним позовом і встановлені судом поза розумним сумнівом, суд приходить до такого висновку. Частиною другою статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 СК України саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, сторона посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести факти, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичними обов`язками сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у постанові 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18 (провадження № 61-466св23). У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18) зазначено, що сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту, доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеного в постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16. Вирішуючи заявлену в межах даної цивільної справи позовну вимогу про встановлення факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю як жінки і чоловіка без реєстрації шлюбу в період з 2008 року по 24.12.2023 року, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для її задоволення. Так, на підтвердження доводів позивачки суду було надано спільні фотокартки [PERSON] та [PERSON] . Проте ці фото свідчать лише про існування між останніми у певний період часу близьких стосунків, спільний відпочинок та спільне святкування свят. Однак, такі стосунки не можна ототожнювати із подружніми, шлюбними відносинами. До того ж, додані спільні фото датовані 08.08.2022 року (1 шт.), 08.08.2023 року (2 шт.) та 23.09.2023 року (1 шт.), тому аж ніяк не можуть підтверджувати факт їх спільного проживання однією сім`єю як жінки і чоловіка без реєстрації шлюбу в період з 2008 року. Як зазначив у своєму висновку Верховний суд, викладеному в постанові КЦС від 28.08.2019 року у справі №588/350/15-ц, спільний відпочинок сторін, перебування разом на святкуванні свят, самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. Також в якості доказу стороною позивача надана копія картки [INFO] соціально-психологічного вивчення на [PERSON] від 09.10.2023 року, з якої вбачається, що [PERSON] під час призову його на військову службу вказав свій сімейний стан - цивільний шлюб, дружина - [PERSON] . Проте даний факт не свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю з 2008 року, вели спільний побут та мали спільний бюджет. Посилання позивачки на те, що нею та [PERSON] було придбано автомобіль Hyundai Tucson не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як згідно довідки ТСЦ МВС № 3249 від 28.02.2024 року даний автомобіль було зареєстровано 01.12.2021 року за [PERSON] , а доказів придбання його за спільні кошти позивачкою суду не надано. Крім того, судом були допитані свідки, проте такі свідчення не дають підстав для визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що проживали однією сім`єю з 2008 року по 24.12.2023 року, вели спільне господарство, побут та мали спільний бюджет. Деякі свідки, такі як [PERSON] та [PERSON] , на думку суду, можуть бути зацікавленими особами, а пояснення інших, таких як [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] носять узагальнений характер, лише про те, що вони бачили чи чули від інших осіб. Згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотокартки не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц). Натомість в матеріалах справи в якості доказу міститься інформація ГУ Пенсійного фонду України у Київській області, згідно якої в період з травня 2021 року по квітень 2023 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] отримувала житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, за даними підсистеми «Призначення та виплата деяких соціальних виплат» розрахунок житлової субсидії [PERSON] проводився на одну особу - заявницю. Відповідно копії довідки про склад сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 1616 від 23.05.2018 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована одна. Відповідно акту № 708 обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 30.10.2019 року та акту № 1182 обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 09.06.2020 року, [PERSON] заданою адресою проживає в квартирі одиноко. Таким чином, за наведених обставин суд вважає, що позивачка [PERSON] не довела наявність між нею та [PERSON] відносин, притаманних подружжю та не надала доказів спільного їх проживання однією сім`єю в період з 2008 року по 24.12.2023 року, ведення спільного господарства, спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, наявності між ними подружніх взаємних прав та обов`язків. Враховуючи викладене, суд в задоволенні позовних вимог відмовляє повністю. Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд понесені судові витрати по сплату судового збору відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України залишає за позивачкою. Щодо судових витрат, понесених відповідачами на професійну правничу допомогу, то представник відповідачів до закінчення судових дебатів у справі зробила заяву про подання доказів їх понесення протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Outcome: dismissed