Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, мотивуючи свій позов тим, що 31.01.2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано судовий наказ по справі №127/1526/20 про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2020 року і до досягнення повноліття. На підставі судового наказу було відкрито виконавче провадження №63416750. Під час виконання судового наказу, станом на 20.05.2024 року, утворилась затримка зі сплати аліментів на утримання дитини, що зумовлює право стягувача нарахувати пеню за несвоєчасну сплату аліментів у загальному розмірі 33201,00 грн. Позивач зазначає, що на підставі ч. 1 ст. 196 СК України, загальний розмір пені за період з 22.01.2020 року по 30.04.2024 року за прострочення сплати аліментів на утримання дитини становить 344938,00 грн. Разом з тим, в силу вимоги ч. 1 ст. 196 СК України, неустойка (пеня) стягується у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, а тому до стягнення підлягає сума пені в розмірі 33201,00грн. Оскільки виховання та утримання сина потребує постійних матеріальних затрат, а [PERSON] самостійно важко забезпечувати належний та гармонійний розвиток дитини, тому вона змушена була звернутись до суду з цим позовом та просила стягнути з [PERSON] на її\~користь неустойку\~(пеню)\~за прострочення\~сплати аліментів у розмірі 33201,00 грн. Ухвалою суду від 01.07.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такі відзиви. У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, судову кореспонденцію надіслано судом на зареєстроване місце проживання відповідача: [ADDRESS] . Конверти з матеріалами позовної заяви та ухвалою про відкриття провадження повернулись на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 31.01.2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано судовий наказ по справі №127/1526/20 про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2020 року і до досягнення повноліття (а.с. 10). На підставі судового наказу було відкрито виконавче провадження №63416750. Під час виконання судового наказу, станом на 20.05.2024 року, утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, що зумовлює право стягувача нарахувати пеню за несвоєчасну сплату аліментів. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №63416750, виданого державним виконавцем Першого відділу державної\~виконавчої служби у місті\~Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства\~юстиції (м. Київ), за період з 01.01.2020 року по 30.04.2023 року заборгованість [PERSON] становить 144,50 грн. (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, загальний розмір пені (наведений позивачем) за період з 01.01.2020 року по 30.04.2023 року за прострочення сплати аліментів на утримання дитини становить 344938,00 грн. Порядок обчислення заборгованості і розмір заборгованості не оспорений сторонами. Разом з тим, в силу вимог ч. 1 ст. 196 СК України, неустойка (пеня) стягується у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, а тому до стягнення підлягає сума пені в розмірі 144,50 грн. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Матеріалами справи підтверджується факт часткового виконання платником аліментів [PERSON] судового наказу про стягнення на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2020 року і до досягнення повноліття. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Судом встановлено, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини за рішенням суду, виникла заборгованість зі сплати аліментів, тому має місце наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] пені, передбаченої статтею 196 СК України, проте в межах 100 відсотків заборгованості визначеної державним виконавцем. Тому, з урахуванням наведеного вище, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження в ході судового розгляду даної справи, а відтак підлягають частковому задоволенню в розмірі 100 відсотків заборгованості. Оскільки при\~зверненні до\~суду з\~позовною заявою,\~позивач була\~звільнена від\~сплати судового\~збору,\~а позовні\~вимоги задоволено\~судом частково, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України,\~слід стягнути\~з відповідача\~на користь\~держави судовий\~збір пропорційно\~розміру задоволених\~вимог в\~сумі 5,33 грн. Решту суми судового збору слід компенсувати за рахунок держави. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: partial