Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

У травні 2024 року позивач звернувся до суду із позовом [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія» «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданих в наслідок вчинення кримінального правопорушення, в якому просив стягнути із [PERSON] моральну шкоду, яка завдана внаслідок ДТП в розмірі 75 000,00 грн., та з ПАТ «HACK» ОРАНТА матеріальну шкоду, яка завдана внаслідок вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, в розмірі 118 685,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 27.12.2018 року у результаті ДТП, винуватцем якого є [PERSON] , позивачу завдано збитків. Порушення водієм [PERSON] вимог пунктів 1.5, 2.3.6), д)., 12.1, 12.2. та 12.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення мені середньої тяжкості тілесного ушкодження. Вказані дії [PERSON] утворили стад злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Вина [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, підтверджується вироком Обухівського районного суду Київської області від 09.03.2021 р. та ухвалою Київського апеляційного суду від 11.08.2021 року по справі М З72/4464/19, залишених без змін Постановою Касаційного кримінального суду Верховного суду від 10.02.2022року286 КК України. В грудні 2023 року позивач надав вирок Обухівського райсуду Київської області, Київського апеляційного суду, Верховного Суду до страхової компанії, однак так і не отримав страхове відшкодування від Страхувальника цивільно-правової відповідальності [PERSON] , що майже покривається лімітом страхової відповідальності. Транспортний засіб, який було пошкоджено, є вкрай необхідним для позивача та його сім`ї. Іншого транспортного засобу у нього в родині не має, а тому він був позбавлений можливості заробляти кошти на проживання та утримання родини. Дані обставини призвели до душевних страждань, які виразились у поганому сні, постійному нервовому напруженні та душевних стражданнях, яких [PERSON] зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою [PERSON] щодо нього. А тому позивач вважає, що відповідачі мають відшкодувати останньому майнову та моральну шкоду. 30.05.2024 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено у справі підготовче судове засідання. 11.07.2024 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія» «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданих в наслідок вчинення кримінального правопорушення, в частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія» «Оранта» - закрито у зв`язку із відмовою від позову в цій частині, оскільки ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило позивачу суму страхового відшкодування. 05.08.2024 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній заперечував щодо розміру моральної шкоди, оскільки така сума є безпідставною та нічим не обґрунтованою. 21.08.2024 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому підтримав позицію іншого представника відповідача. 25.09.2024 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. 21.10.2024 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області клопотання представників відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] про відкладення розгляду справи - залишено без задоволення, продовжено розгляд справи у судовому засіданні за відсутності відповідача та його представників. Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі, суд не вбачає перешкод для розгляду справи на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 27.12.2018 року, близько 06 години 26 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом, автомобілем марки «DAF» модель «XF 95.480», реєстраційний номер [NUMBER] , що перебував у з`єднанні з напівпричепом марки «SCHMITZ», модель «SKO 24», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався автодорогою «Н-01» сполученням «Київ-Знам`янка», з м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області в напрямку до м. Київ. Рухаючись на 29 км. + 950 м., зазначеної автодороги, що на території Обухівського району, Київської області, у правій смузі руху в порушення вимог пунктів 1.5., 2.3. б)., д). Правил дорожнього руху\~України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001\~та введених в дію з 01.01.2002 (далі - ПДР України), відповідно до яких: - п. 1.5. ПДР України передбачено - «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; - п. 2.3. ПДР України передбачено «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б)\~«бути уважним,\~стежити за\~дорожньою обстановкою,\~відповідно реагувати\~на її\~зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність, не стежив за дорожніми умовами, під час керування транспортним засобом, відповідно не реагував на зміну дорожньої обстановки, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість під час руху, в порушення вимог пунктів 12.1., 12.2. та 12.3. ПДР України, якими передбачено, що: - п.12.1. ПДР України «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; - п. 12.2. ПДР України «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»; - п.12.3. ПДР України «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»; рухаючись в правій смузі руху, позаду автобуса марки «ГАЛАЗ», модель «А-075», реєстраційний номер [NUMBER] , що здійснював перевезення пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування № 309 «Обухів-Романків-Київ АС «Видубичі» у режимі маршрутного таксі, під керуванням водія [PERSON] , в момент виявлення, що останній зменшує швидкість руху та здійснює зупинку, яку він об`єктивно спроможній був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив зіткнення автомобіля «DAF» із задньою частиною автобусу «ГАЛАЗ», який на той час зробив повну зупинку на вимогу, для посадки пасажирів, на зупинці «Канал», внаслідок чого водій автомобіля «DAF» своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також здоров`ю громадян. [PERSON] станом на 27.12.2018 року працював на маршруті № 309 «Обухів - Київ» в режимі маршрутного таксі, тобто мав право на зупинки в будь-яких місцях за вимогою із дотриманням правил дорожнього руху. 27 грудня 2018 року, пройшовши медичний огляд та технічний огляд транспортного засобу, виїхав в 06 год. 05 хв. із м. Обухова до м. Києва, видимість була обмежена, без опадів. О 06 год. 18 хв. приїхав на Мар`янівку, в салоні автобуса в цей час знаходилося близько 18 пасажирів. Рухаючись далі в напрямку м. Київ в крайній правій смузі, в дзеркало заднього виду побачив світло фар автомобіля в його смузі руху. Потім попереду себе, десь за 100 метрів, побачив світло ліхтарика на узбіччі, розцінивши як знаки зупинки за вимогою, почав вживати дії для зупинки транспортного засобу, включив аварійну сигналізацію десь за 60 метрів до запланованої зупинки. В цей момент автомобіль [PERSON] знаходився на відстані приблизно 200 метрів позаду. Зупинившись о 06 год. 20 - 22 хв. на зупинці Романків «Канал», відчинив передні двері для посадки та висадки пасажирів, після зупинки десь через 10 секунд сталося зіткнення автомобіля [PERSON] із задньою частиною автобуса під його керуванням. Після зіткнення він почув крик людини, відкрив двоє дверей автобуса, вибіг на вулицю та побачив під автобусом людину із зажатою рукою, яким виявився [PERSON] . При розгляді кримінального провадження Обухівським районним судом Київської області відносно [PERSON] , [PERSON] був в процесуальному статусі свідка. Даний факт був засвідчений в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.12.2018 року та ілюстративній таблиці до нього відображається місце вчинення злочину - ділянка автодороги «Київ - Знам`янка» Н-01 29 км + 950 м, погодні умови - похмурі, без опадів, елементи проїзної частини - без обмеження видимості, локалізація та пошкодження транспортних засобів, складена схема ДТП, яка підписана мною , [PERSON] та понятими [PERSON] , [PERSON] без будь-яких зауважень. Порушення водієм [PERSON] вимог пунктів 1.5, 2.3.б), д)., 12.1, 12.2. та 12.3. Правил дорожнього\~руху України, затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 1306\~від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення позивачу середньої тяжкості тілесного ушкодження. Вказані дії [PERSON] утворили склад злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Вина [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, підтверджується вироком Обухівського районного суду Київської області від 09.03.2021 р. та ухвалою Київського апеляційного суду від 11.08.2021 року по справі № 372/4464/19, залишених без змін Постановою Касаційного кримінального суду Верховного суду від 10.02.2022 року. Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки). Позовна вимога позивача до ПАТ «HACK» ОРАНТА про відшкодування матеріальної шкоди, яка завдана внаслідок вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, в розмірі 118 685,00 грн. судом не розглядається, так як позивач відмовився від неї. Одним із способів захисту цивільних прав, відповідно до п.9 ч.2 ст.16 ЦК України, є відшкодування моральної шкоди, що полягає у моїх душевних стражданнях, які я зазнав у зв`язку з пошкодженням свого майна. Верховний суд України у Постанові Пленуму №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, зазнає, що право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Позивач зазначав, що даний транспортний засіб він використовує щоденно, він є вкрай необхідним для нього та його сім`ї. Іншого транспортного засобу вони не мають, а тому позивач якийсь час був позбавлений можливості заробляти кошти на проживання та утримання родини. Позивач також зазначив, що дані обставини призвели до душевних страждань, які виразились у поганому сні, постійному нервовому напруженні та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням майна. Моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пунктах 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. В обґрунтування моральної шкоди позивач посилається на те, що транспортний засіб про який йдеться у позові, [PERSON] використовує щоденно, та він є вкрай необхідний для нього та його сім`ї. Іншого транспортного засобу у них в родині немає, а тому був позбавлений можливості заробляти кошти на проживання та утримувати сім`ю, що призвело до душевних страждань, що які виразились у поганому сні та нервовому напруженні. Разом з тим слід прийняти до уваги інформацію зазначену представниками відповідача, що вже в 2019 році транспортний засіб [PERSON] був відремонтований та експлуатувався за призначенням. Тобто суд, визначаючи розмір завданої моральної шкоди, враховує незначний період, в який позивач був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом та повинен був докладати зусиль для організації свого життя в інший незвичний спосіб. Таким чином, позивачем не обґрунтований розмір завданої моральної шкоди на рівні 75000,00 грн. У зв`язку із чим, суд погоджується із позицією відповідача про неохідність зменшення розміру заявленої моральної шкоди та вважає за необхідне стягнути із останнього на користь позивача моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. Відповідно до частин 1-3 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 27 червня 2018 р. у справі № 826/1216/16, відповідно до якого склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі. Тому суд вважає за можливе стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] частину судових витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. як пропорційну до задоволених позовних вимог. Суд також враховує, що першочергово позивач звертався і до іншого відповідача про стягнення матеріальної шкоди, провадження щодо якого згодом було закрито. В зв`язку із чим несправедливим є покладення всього тягаря відшкодування витрат на правову допомогу на відповідача [PERSON] . Також відповідно до ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. відповідно до суми задоволеної позовної вимоги.

Outcome: partial