Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

23.02.2024р. ТОВ «Фінансова\~компанія «Гефест»звернулося з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення\~3\~%\~річних та\~інфляційних витрат(а.с. 1 - 3). Ухвалою судді Наумової О.С. від 09.04.2024р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 17). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27.06.2008р. між ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 323/08-ФЛ, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 51 500 доларів США зі строком до 10.06.2013р. зі сплатою відсотків в розмірі 17,50 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, 27.06.2008р. між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 323/08/02, за умовами якого відповідач [PERSON] поручається перед банком за виконання відповідачем [PERSON] зобов`язання за кредитним договором. 27.10.2010р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення у справі № 2-10002/10 про солідарне стягнення з відповідачів на користь ПАТ «Банк Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором № 323/08-ФЛ від 27.06.2008р. в розмірі 422\~400,33 грн. та судових витрат в сумі 1\~820,00 грн. 23.08.2019р. між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «Гефест» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» передає у власність ТОВ «ФК «Гефест» права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у додатку № 1 до цього договору. Додаток № 1 до договору про відступлення прав від 23.08.2019р. містить інформацію про передачу прав вимоги до [PERSON] , що виникли на підставі кредитного договору № 323/08-ФЛ від 27.06.2008р. та до [PERSON] , що виникла на підставі договору поруки № 323/08/02 від 27.06.2008р. 27.07.2020р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-10002/10 замінено стягувача ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» у цивільній справі № 2-10002/10 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми. Як зазначає позивач, станом на дату подання позову, вищевказане судове рішення не виконано, в зв`язку з чим на підставі ст. 625 ЦК України відповідачам нараховано 3 % річних від суми заборгованості та інфляційні втрати за період з 12.03.2017р. по 23.02.2022р. в розмірі 278\~925,64 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів вказану суму, а також просить пропорційно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4\~183,88 грн. У судові засідання, призначені на 08.05.2024р., 11.06.2024р., 11.09.2024р. та на 22.10.2024р. представник позивача ТОВ «ФК «Гефест» Шкільняк Я.С. (діє на підставі ордеру серії ВХ № 1067305 від 12.04.2024р. а.с. 48) не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує (а.с. 44 - 47). Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] \~в судові\~засідання,\~призначені на\~08.05.2024р.,\~11.06.2024р.,\~11.09.2024р.\~та на\~22.10.2024р.\~не з`явилися,\~про дату,\~час та\~місце судового\~розгляду справи\~були повідомлені\~належним чином\~на підтверджені\~адреси місця\~їх реєстрації\~(а.с.\~15,\~16,\~18,\~30,\~37).Проте, поштові конверти, якими направлялась судова кореспонденція повернулися до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 31, 42 - 43). Крім того, про судовий розгляд справи відповідачі повідомлялися шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади (а.с. 50, 51, 53, 54). Отже, належним чином повідомлені про розгляд справи судом, відповідачі в судові засідання повторно не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавали, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталися, а також не скористалися правом надання заперечень проти позову. Згідно з ч. 1 ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідачі, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважаються належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України,суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2010р. у справі № 2-10002/10 солідарно стягнуто з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором № 323/08-ФЛ від 27.06.2008р. в розмірі 422\~400,33 грн. та судових витрат в сумі 1\~820,00 грн. (а.с. 6). 23.08.2019р. між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «Гефест» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» передає у власність ТОВ «ФК «Гефест» права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у додатку № 1 до цього договору. Додаток № 1 до договору про відступлення прав від 23.08.2019р. містить інформацію про передачу прав вимоги до [PERSON] , що виникли на підставі кредитного договору № 323/08-ФЛ від 27.06.2008р. та до [PERSON] , що виникла на підставі договору поруки № 323/08/02 від 27.06.2008р. 27.07.2020р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-10002/10 замінено стягувача ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» у цивільній справі № 2-10002/10 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми (а.с. 7). Як зазначає позивач, станом на дату подання позову вищевказане судове рішення не виконано. Обставини, які встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, тобто обставини, встановлені у вказаних вище рішеннях суду додатковому доказуванню не підлягають, що відповідає положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Таким чином, ТОВ «ФК «Гефест» є правонаступником ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» за договором про надання споживчого кредиту № 323/08-ФЛ від 27.06.2008р., укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» та [PERSON] , та договором поруки № 323/0/02 від 27.10.2010р., укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» та [PERSON] . Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом,так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014р. у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018р. у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018р. у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018р. у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019р. у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц від 13.11.2019р. у справі №922/3095/18, від 18.03.2020р. у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Стаття 543 ЦК України вказує, що у разі солідарного обов`язку боржників (відповідачів) кредитор (позивач) має право вимагати виконання обов`язку в повному обсязі від усіх боржників (відповідачів) разом. З огляду на те, що позичальник належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, первісний кредитор звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом з відповідачів [PERSON] та [PERSON] (як поручителя). З ухваленням судом у 2010 році рішення суду про стягнення солідарно з відповідачів боргу за кредитним договором в сумі 422\~400,33 грн. зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та фактичного виконання ними грошового зобов`язання у вказаному розмірі не відбулось. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що відповідачами заборгованість в повній мірі не погашена. Відтак, позивач має право на стягнення з відповідачів сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення виконання зобов`язання. Як вказує позивач, нарахування 3% річних та інфляційних втрат згідно ст. 625 ЦК України здійснюється в межах строку загальної позовної давності у три роки з врахуванням його продовження на строк дії карантину, введеного 19.12.2020р. Згідно розрахунків, що надані позивачем на підтвердження сум заборгованості, передбачених статтею 625 ЦК України, стягнення здійснюється за період з 12.03.2017р. по 23.02.2022р.\~Позивач просить\~суд стягнути\~з відповідачів\~3%\~річних за\~порушення зобов`язання\~з повернення\~заборгованості за\~кредитним договором,\~що складає 62\~804,52 грн., а також нараховані на заборгованість інфляційні втрати, що становлять 216 121,12 грн. Загальний розмір заявлених позивачем до стягнення з відповідачів трьох відсотків річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання становить 278 925,64 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому вимога щодо стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат розглядається за вказаний позивачем період. За розрахунками позивача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за вказаний період складає 62 804,52 грн., нараховані на заборгованість інфляційні втрати становлять 216 121,12 грн. За період 12.03.2017р. по 23.02.2022р. інфляційні втрати складають: 422 400,33 x 151.165 422 400,33 = 216 121,12 грн.; індекс інфляції за весь період = 151.165% (березень 2017 року 101.80%, квітень 2017 100,90 %, травень 2017 року 101.30 %, червень 2017 року 101.60 %, липень 2017 року 100.20%, серпень 2017 року 99.90%, вересень 2017 року 102.00%, жовтень 2017 року 101.20%, листопад 2017 року 100.90%, грудень 2017 року 101.00 %, січень 2018 року - 101.5%, лютий 2018 року - 100.9%, березень 2018 року - 101.1%, квітень 2018 року - 100.8%, травень 2018 року - 100%, червень 2018 року - 100%, липень 2018 року - 99.3%, серпень 2018 року - 100%, вересень 2018 року - 101.9%, жовтень 2018 року - 101.7%, листопад 2018 року - 101.4%, грудень 2018 року - 100.8%, січень 2019 року - 101%, лютий 2019 року - 100.5%, березень 2019 року - 100.9%, квітень 2019 року - 101%, травень 2019 року - 100.7%, червень 2019 року - 99.5%, липень 2019 року - 99.4%, серпень 2019 року - 99.7%, вересень 2019 року - 100.7%, жовтень 2019 року - 100.7%, листопад 2019 року - 100.1%, грудень 2019 року - 99.8%, січень 2020 року - 100.2%, лютий 2020 року - 99.7%, березень 2020 року - 100.8%, квітень 2020 року - 100.8%, травень 2020 року - 100.3%, червень 2020 року - 100.2%, липень 2020 року - 99.4%, серпень 2020 року - 99.8%, вересень 2020 року - 100.5%, жовтень 2020 року - 101%, листопад 2020 року - 101.3%, грудень 2020 року - 100.9%, січень 2021 року - 101.3%, лютий 2021 року - 101%, березень 2021 року - 101.7%, квітень 2021 року - 100.7%, травень 2021 року - 101.3%, червень 2021 року - 100.2%, липень 2021 року - 100.1%, серпень 2021 року - 99.8%, вересень 2021 року - 101.2%, жовтень 2021 року - 100.9%, листопад 2021 року - 100.8%, грудень 2021 року - 100.6%, січень 2022 року - 101.3%, лютий 2022 року - 101.6%). Розрахунок 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 12.03.2017р. по 23.02.2022р. складає 62 804,52 грн.; розрахунок 3% річних: 422\~400,33 х 3% річних/365х349 = 62 804,52 грн. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню шляхом стягнення за період з 12.03.2017р. по 23.02.2022р. солідарно з відповідачів заборгованості за грошовим зобов`язанням, а саме: 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 62 804,52 грн., інфляційних втрат у розмірі 216 121,52 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне. При зверненні до суду з позовною заявою, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» сплатив судовий збір в розмірі 4 183,88 грн. та просить стягнути його пропорційно з відповідачів на користь позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, то на, підставі ч. 2 ст. 141\~ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення пропорційно судовий збір у розмірі 4183,88 грн. (а.с. 4). Відповідно до п. 35 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. За таких обставин, з кожного відповідача на користь позивача слід стягнути визначений відповідно до задоволених вимог судовий збір пропорційно в рівних частинах, а саме по 2091,94 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved