Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

14.03.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал», за участі третьої особи - приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якій позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 06.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за №4329. В обґрунтування позову, позивач стверджує, що з виконавчим написом не згоден, вважає його таким, що вчинений\~з порушенням діючого законодавства, зокрема, документи, які надані для вчинення виконавчого напису не свідчать про безспірність суми заборгованості, кредитний договір наданий приватному нотаріусу в порушення чинного законодавства не був належним чином нотаріально посвідчений. За наслідком чого, позивач просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 18.03.2024 року вказану позовну заяву залишено без руху. 19.03.2024 року позивачем надано до суду заяву на усунення недоліків поданого позову. Перевіривши подані до суду документи, судом встановлено, що позивачем належним чином усунуті недоліки поданого позову у відповідності до положень ухвали судді від 18.03.2024 року. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 20.03.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання з повідомленням сторін по справі. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву. Крім того, 19.03.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява [PERSON] про забезпечення позову, за наслідком розгляду якої 20.03.2024 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу суду, якою заяву останнього задоволено. Вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №947/9043/24 за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Києво-Святошинського районного округу Київської області Грисюк Олени Василівни, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а саме: зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 06.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрованого в реєстрі за №4329, який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни (ВП №65592904). Крім того, 15.03.2024 року позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів, яке ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 22.05.2024 року задоволено та витребувано у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи, які містять усі документи, що стали підставою для видачі виконавчого напису, вчиненого 06.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за №4329. На виконання ухвали суду від 22.05.2024 року про витребування доказів, 26.07.2024 року до суду надійшла відповідь з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25.07.2024 року за №38922/9.5-24/, якою повідомлено, що нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Грисюк О.В. припинено з 02.11.2021 року згідно з наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.11.2021 року за №1633/6. Згідно з актом приймання-передачі документів до державного нотаріального архіву від 27.05.2022 року, документи діловодства та архіву приватного нотаріуса Грисюк О.В. за 2018-2021 роки передано на зберігання до філії Київського обласного державного нотаріального архіву №1 (м. Вишневе), що розташоване за адресою: 08132, Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Лесі Українки, буд. 86 (2 поверх). У зв`язку з чим, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 19.08.2024 року було витребувано з філії Київського обласного державного нотаріального архіву №1 (м. Вишневе) (місцезнаходження: 08132, Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Лесі Українки, буд. 86 (2 поверх)) належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи, які містять усі документи, що стали підставою для видачі виконавчого напису, вчиненого 06.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за №4329. У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 25.09.2024 року, судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 01.10.2024 року на виконання ухвали суду від 19.08.2024 року від філії Київського обласного державного нотаріального архіву №1 надійшла копія виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною від 06.05.2021 року та зареєстрованого в реєстрі за №4329. Одночасно, у відповіді на ухвалу суду зазначено, що інші документи в матеріалах нотаріальної справи у філії Київського обласного державного нотаріального архіву №1 відсутні. У судове засідання призначене на 22.10.2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. 02.04.2024 року від позивача до суду в електронній формі через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили, відповідач відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 223 ЦПК України, судом не встановлено. Судом враховується, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод»\~(далі\~Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі\~ЄСПЛ) від 08 листопада 2005р. у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції. Також слід зазначити, що відповідно до\~ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»,\~у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі\~ст. 12-2 вказаного Закону,\~в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені\~Конституцією України\~та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені\~Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. У відповідності до положень ст. 26 вказаного Закону,\~правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до\~Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Приймаючи викладене, неявку відповідача до судового засідання без поважних причин, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі в судовому засіданні 22.10.2024 року на підставі наявних у матеріалах справи доказів та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №4329, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт-Капітал» заборгованість за кредитним договором №616725022HPLS від 14 вересня 2018 року та витрати з вчинення виконавчого напису, у загальному розмірі 11362,00 грн. Як вбачається, на підставі вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяною Сергіївною 27.05.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №65592904. В рамках вказаного виконавчого провадження, приватним виконавцем винесено: 27.02.2024 року постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Позивач стверджуючи, що вказаний виконавчий напис вчинено на підставі договору, який нотаріально не посвідчений, та будучи незгодним з вказаним виконавчим написом, звернувся до суду з цим позовом. За приписами ст. ст.15, 16 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»,\~нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований за № 282/20595 зі змінами та доповненнями на час вчинення виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з частиною першою\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»,\~порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 зі змінами визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, із моменту прийняття цієї\~постанови\~і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі постанова № 662) даний Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», згідно якого виконавчий напис може бути вчинено за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. А тому, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 року (справа № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21). В подальшому на підставі Постанови Кабінету міністрів України\~№ 480 від 19.04.2022 року Розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" у переліку документів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, виключено. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню\~постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Під час розгляду справи, судом за клопотанням позивача з метою доведення вимог належними доказами, судом було постановлено ухвалу суду від 22.05.2024 року, якою витребувано у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи, які містять усі документи, що стали підставою для видачі виконавчого напису, вчиненого 06.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за №4329. Однак, оскільки вказана ухвала суду приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною не виконана, а у відповідності до листа Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.07.2024 року повідомлено, що свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 07.11.2005 року за №6014 на ім`я [PERSON] анульоване наказом Міністерства юстиції України від 01.11.2021 року №3897/5, а документи нотаріального діловодства та архів від нього за період 2018-2021 роки згідно акту приймання-передавання документів до державного нотаріального архіву від 27.05.2022 року передано на зберігання до філії Київського обласного державного нотаріального архіву №1, ухвалою суду від 22.05.2024 року витребувано відповідні документи з філії Київського обласного державного нотаріального архіву №1. 01.10.2024 року на виконання ухвали суду від 19.08.2024 року від філії Київського обласного державного нотаріального архіву №1 надійшла лише копія виконавчого напису, вчиненого 06.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №4329. Інші документи, у тому числі на підставі яких приватним нотаріусом було вчинений оспорюваний виконавчий напис, в матеріалах нотаріальної справи у філії Київського обласного державного нотаріального архіву №1 відсутні. Також судом враховується, що відповідачем ТОВ «Вердикт-Капітал» під час розгляду справи не надано належних документів на підтвердження того, що спірний виконавчий напис було вчинено на підставі поданих відповідних належних документів, у тому числі на підставі нотаріально посвідченого договору, на підставі якого у [PERSON] виникла стягнута заборгованість, як і не надходило доказів на спростування викладених позивачем доводів в обґрунтування позову. Відповідачем, в свою чергу, не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого\~ст. 12 ЦПК України, факту його правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Розглядаючи справу, суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на\~всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та\~безпосередньому дослідженні\~наявних\~у справі\~доказів.\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність\~кожного\~доказу окремо,\~а\~також\~достатність і\~взаємний\~зв`язок\~доказів у\~їх\~сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Також судом враховується, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Такі тези викладено та застосовано, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 275/732/17 (провадження № 61-15117св21). Таким чином, приймаючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що спірний виконавчий напис, вчинений 06.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за №4329, було вчинено на підставі кредитного договору №616725022HPLS від 14 вересня 2018 року, укладеного з [PERSON] , який не містить інформації про нотаріальне посвідчення, а відтак із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст. 87\~Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача до ТОВ «Вердикт-Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом також враховується, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ч.1,\~2,\~6\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані\~з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у\~разі\~задоволення позову\~-\~на\~відповідача; 2)\~у\~разі\~відмови в\~позові\~-\~на\~позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За наслідком чого, враховуючи задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають у відшкодування витрати зі сплати судового збору в загальній сумі 1816,80 грн., з яких: 1211,20 грн. - судовий збір за вимогою немайнового характеру; 605,60 грн. судовий збір за заявою про забезпечення позову. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved