Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерства юстиції України, третя особа: друга державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту. Зазначає, що будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] . Вказаний будинок позивач придбала 19.04.2019 року та провівши його реконструкцію, такий введений в експлуатацію згідно декларації TI01:5637-1574- 4432-2836. Державну реєстрацію закінченого будівництва проведено 16 січня 2024 року. Разом з державною реєстрацією Державний реєстр речових прав на нерухоме майно підтягнув архівні відомості про арешт цього будинку за номером обтяження № 3927299, зареєстрованого від 20.10.2006 року Мукачівською районною державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА 673273, АА № 334407 від 16.10.2006 року, виданої Департаментом державної виконавчої служби. Власник, чиї права обтяжені є Мале приватне підприємство "ЕРА", код 13585143. Посилається, що жодного стосунку позивач до МПП "ЕРА" не мала та не має. Наявність/відсутність зареєстрованих обтяжень перевірялись при укладенні угоди відчуження майна та наступного введення в експлуатацію закінченого будівництва. Мале приватне підприємство "ЕРА" припинило свою діяльність. Згаданий вище арешт накладений Департаментом державної виконавчої служби України (ЄДРПОУ 33743494), правонаступником якого є Міністерство юстиції, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2006 року № 1622. Звернувшись до Міністерства юстиції України було повідомлено про відсутність будь-яких виконавчих проваджень щодо [PERSON] та/або МПП "Ера". Наявність заборони на відчуження на майно позивача істотно порушує її право приватної власності, передбачене статтею 41 Конституції України. Будь які зобов`язання позивач не має. Боржником за виконавчими документами не була. Відповідно до статті 38 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 15.02.2001 року, у разі закриття виконавчого провадження припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, тощо. Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 5.1 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5,нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження нерухомого майна при одержані повідомлення кредитора про погашення позики або за рішенням суду. Накладена заборона відчуження квартири порушує право позивача на вільне розпорядження своїм майном, зняття заборони відчуження майна не може бути проведена на загальних підставах. Отже, на даний час під арештом перебуває майно, яке належить на праві власності [PERSON] , що порушує право позивача на вільне володіння та розпорядження своїм майном, а тому остання змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та свобод. Таким чином, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить зняти арешт\~з будинку\~ [ADDRESS] ,\~накладений за\~реєстраційним номером\~обтяження №\~3927299,\~зареєстрованим 20.10.2006\~року Мукачівською\~районною державною\~нотаріальною конторою\~на підставі\~постанови про\~арешт майна\~боржника та\~оголошення заборони\~на його\~відчуження серії\~АА 673273,\~АА №\~334407\~від 16.10.2006\~року,\~виданої Департаментом\~державної виконавчої\~служби. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 16.08.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої\~ст.279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. 23.08.2024 року представник відповідача Міністерства юстиції України Кушнір Л.В. подала відзив на позов, в якому зазначила, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що у даній справі позивачем не доведено, чим саме порушено її права Міністерством юстиції України, а тому це виключає можливість участі Міністерства юстиції України, як відповідача у даній справі. Посилається, що Міністерство юстиції України може нести будь-яку відповідальність лише у разі самостійного порушення норм законодавства України, та не може нести будь-яку відповідальність за діяння будь-яких інших осіб. Отже доказів, що саме департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладався арешт на вказане у позовній заяві майно позивачем не надано, та з наданих ним доказів цього не вбачається. З урахуванням наведеного, вважають, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в т.ч. Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, також не можуть бути відповідачами по даній справі. Таким чином, позивачем не дотримано норми процесуального законодавства щодо суб`єктного складу учасників процесу. Враховуючи вищенаведен, просить в позові відмовити. 17.09.2024 року представник відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав письмові пояснення щодо позову, в якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити в задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та додані до неї документи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, кадастровий номер № 2122788101:00:000:0019 належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки від 19.04.2019 року (а.с.10-13,14-18). Також матеріалами справи встановлено, що представник позивача звертався із запитами до Міністерства юстиції України із запитом про підстави, причини арешту та скасування обтяження на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.25,28). Відповідно до відповіді Міністерства юстиції України Мельнику П.П. повідомлено про відсутність будь-яких виконавчих проваджень щодо [PERSON] та/або МПП "Ера" (а.с.27,30). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4\~ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1\~ст. 16 ЦК України). Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження"\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відтак, представник позивача посилається, що на спірний будинок постановами серії АА №673273, АА №334407 від 16.10.2006, виданими Департаментом державної виконавчої служби», накладено арешт та оголошена заборона на його відчуження, водночас будь яких доказів на обґрунтування зазначеного не надано. З доданих до позовної заяви витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності також не вбачається, що арешт будинку за номером обтяження № 3927299, зареєстрованого від 20.10.2006 року Мукачівською районною державною нотаріальною конторою накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА 673273, АА № 334407 від 16.10.2006 року, виданої Департаментом державної виконавчої служби. Також як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване, виконавча служба може бути залучена до участі у справі в якості третьої особи. Натомість позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерства юстиції України. Таким чином, позивачем не доведено та матеріалами справи не встановлено, чим саме порушено права позивача Міністерством юстиції України або відділом державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. У постанові від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що: «Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц(пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц(пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц(пункт 31.4)). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц). (а.с. п.п.38-39 Постанови). Відтак, суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до\~відділу державної\~виконавчої служби\~у місті\~Мукачеві Мукачівського\~району Закарпатської\~області Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції,\~Міністерства юстиції\~України,\~третя особа:\~друга державна\~нотаріальна контора\~ про\~звільнення майна\~з-під\~арешту є безпідставними, у зв`язку з чим вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити. ЄСПЛ вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня\~\~2006 року у справі «Проніна проти України»). На підставі наведеного та

Outcome: dismissed