Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між ними, який зареєстровано Виконавчим комітетом Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 17 лютого 2018 року та стягувати щомісячно із відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] у розмірі частини з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що з 17 лютого 2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який зареєстрували у Виконавчому комітеті Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . За час перебування сторін у шлюбі в них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач не бажає займатися вихованням спільної дитини та залишила дитину разом із позивачем, а сама проживає життя в своє задоволення. Позивач вважає, що за таким умов шлюб необхідно розірвати. З огляду на таке становище, необхідність виховувати дитину та створювати для неї кращі умови для життя та розвитку, позивач звернувся з даним позовом до суду. Позивач зазначає, що відповідач є дорослою, працездатною жінкою в молодому віці, а тому вважає, що вона має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі необхідному для його повноцінного проживання та розвитку, оскільки в добровільному порядку відповідач будьяких коштів на дитину не сплачує та участі у духовному та моральному розвитку дитини не бере. В той час, як позивач активно займається дитиною, використовуючи на це власні кошти та сили. За таких обставин позивач вважає, що необхідно стягнути із відповідача, як з матері їх спільної дитини аліменти на утримання дитини в розмірі частина усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Черкаський районного суду Черкаської області від 21 серпня 2024 року відкрито позовне провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження на 23 вересня 2024 року. 23.09.2024 судове засідання відкладено до 22.1042023 у зв`язку неявкою відповідача. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, представник позивача адвокат Тараненко М.О. надав заяву, в якій просив справу розглянути без їх участі, на позовних вимогах наполягають, надали згоду на заочний розгляд справи. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом надіслання рекомендованих поштових повідомлень на зареєстроване місце проживання, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, зустрічний позов до суду не пред`явила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. З матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 17 лютого 2018 року Виконавчим комітетом Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 17.02.2018, актовий запис № 01. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Черкаським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з витягом з реєстру територіальної громади виконавчого комітету Сагунівської сільської ради №2024/003881923 від 18.04.2024, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 18.04.2024. Згідно зі витягу з єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 7130-1641552-2018 від 22.05.2018, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 13.05.2008. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог про розірвання шлюбу позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до вимог ст.\~180\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 цієї статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, ст.\~191\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 14.08.2024. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.\~ Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» від\~26\~квітня 2001\~року №2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51\~Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до норм чинного законодавства за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, та те, що відповідач є особою працездатного віку і за законом зобов`язана утримувати свою неповнолітню доньку, яка проживає окремо від неї разом з позивачем, до досягнення нею повноліття, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони законні, обґрунтовані, доказово підтверджені матеріалами справи. Крім того, суд роз`яснює, що відповідно до ст.ст. 80, 192\~Сімейного кодексу\~України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір згідно з квитанцією від 14.08.2024 у сумі 1\~211,20 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. У зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та в зв`язку із тим, що за даною категорією справи позивач був звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved