Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

15.05.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 116562,50 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики №0954157131. Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер відповідача. 24.11.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №24/11-22/2, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 24.11.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 56362,50 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 51362,50 грн. - сума заборгованості за відсотками. Також, 25.07.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3292209771/451041. Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер відповідача. 19.04.2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №19042022-Г, відповідно до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 19.04.2022, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 20000 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15000 грн. - сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Крім того, 13.07.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3292203771/706263. Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер відповідача. 19.04.2022 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №19042022-Є, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 19.04.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 15000 грн., з яких: 4000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11000 грн. - сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Також, 13.07.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №07437-07/2021. Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер відповідача. 18.02.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №18022022, відповідно до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 18.02.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 25200 грн., з яких: 9000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 16200 грн. - сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, за ним утворилась заборгованість в загальному розмірі 116\~562,50 грн. Ухвалою суду від 16.05.2024 відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін. 18.06.2024 до суду надійшов відзив представника [PERSON] [PERSON] , в якому представник просив суд відмовити в задоволенні позову, стягнути з позивача судові витрати. Посилався на те, що позовна заява не аргументована належними та допустимими доказами, є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки: 1. Щодо договору №0954689132/3 від 12.12.2021 року, нібито укладеного між Відповідачем та ТОВ Інфінанс, не надано доказів його укладення, надання кредиту, нарахована сума процентів поза межами строку дії договору позики в розмірі 35 500 грн; 2. Щодо договору 3292203771/451041 від 25.07.2021 року, нібито укладеного між Відповідачем та ТОВ Гоуфінгоу, не надано доказів його укладення, надання кредиту, нарахована сума процентів поза межами строку дії договору позики в розмірі 11 250, 00 грн; 3. Щодо договору (3292203771/706263) від 13.07.2021 року, нібито укладеного між Відповідачем та ТОВ Кредитна установа Європейська кредитна група, не надано доказів його укладення, надання кредиту, нарахована сума процентів поза межами строку дії договору позики в розмірі 9 000, 00 грн; 4. Щодо договору №07437-07/2021 від 13.07.2021 року, нібито укладеного між Відповідачем та ТОВ ФК Інвеструм, не надано доказів його укладення, надання кредиту, нарахована сума процентів поза межами строку дії договору позики в розмірі 12 150 грн; 5. Позивач не надав належних та допустимих доказів наявності заборгованості по вищезазначеним договорам, а розрахунок заборгованості є одностороннім поглядом кредитора; 6. Позивачем не надано належних та допустимих доказів набуття ним права вимоги від первісних кредиторов. Щодо договору №0954157131 від 23.01.2022 року, нібито укладеного між Відповідачем та ТОВ Інфінанс. Відповідно до наданих позивачем доказів, зокрема, з довідки про ідентифікацію вбачається, що відповідач ідентифікований ТОВ Інфінанс із одноразовим ідентифікатором 616n7g. Зазначена довідка нібито підписана директором ТОВ [PERSON] , електронний підпис одноразовим ідентифікатором 2L3Z8W. В той же час позивач не надає жодного доказу про те, що зазначений вище підпис ідентифікує саме кредитодавця в особі директора [PERSON] , а тому неможна стверджувати що даний доказ є належним та допустимим відповідно до ст. 76-79 ЦПК України. Крім того, звернув увагу на відсутність ідентифікації директора кредитодавця на пропозиції укласти договір про надання позики, а тому неможна стверджувати про доведеність факту укладання із відповідачем кредитного договору. Більш того в паспорті споживчого кредиту, де міститься інформація, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит в графі підпис кредитодавця вбачається вже інший ідентифікатор, що знову ж таки ставить під сумнів факт належного підписання документів з боку кредитодавця. До суду не надано жодного витягу з інформаційної системи суб`єкта електронної комерції (первинного кредитору), який мав би підтвердження дотримання положень Закону України Про електронну комерцію. Тобто, надані документи не містять підтвердження підписання даного договору Відповідачем. Позивач не надав до суду жодного доказу щодо дійсності укладення Договору, у відповідності до чинного законодавства, Закону України Про електронну комерцію. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, зокрема, первинних документів (касово-бухгалтерських документів) на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитним договорами. Факт укладення кредитного договору не доводить факту отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними. Так, у вищевказаному в договорі позики взагалі не міститься інформація коли та яким чином Відповідач має отримати зазначені в договорі кошти, що є необхідним в розумінні ст. 641 ЦК України. Також у договорі взагалі не міститься жодної інформації яким чином, куди та як кредитодавець має перерахувати кредитні кошти Відповідачу. Тобто, оскільки дата та порядок видачі кредитних коштів не зафіксовані, то без належних і допустимих доказів отримання Відповідачем коштів неможливо встановити сам факт існування заборгованості та її розмір, оскільки нарахування процентів і неустойки залежить від дати видачі кредитних коштів. При цьому, первинних бухгалтерських документів на підтвердження існування заборгованості за кредитним договором позивачем не надано, доказів підтвердження надання кредиту за вищезазначеним договором позивачем також не надано. За таких обставин, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів видачі кредиту правові підстави для стягнення заборгованості відсутні. Щодо строку кредитування та нарахування процентів після спливу строку дії кредитного договору. У своїй позовній заяві позивач зазначає, що сума заборгованості за вищевказаним договором позики складає 56 362 грн., з яких 5000 грн - це сума заборгованості за основною сумою боргу та 51 362, 5 грн. - сума за відсотками. В той же час відповідно до умов зазначеного договору строк користування кредитом - 30 днів. Отже, Виходячи з умов кредитного договору та паспорту споживчого кредиту вбачається що загальна вартість позики складає 7 625, 00 грн. з яких 5000 грн - це сума позики, а 2 625 грн - сума процентів. За таких обставин, кредитор втратив право нараховувати відсотки за договором позики №0954157131 від 23.01.2022 року після спливу 30 днів з дати укладання договору, а отже додатково нарахована сума процентів поза межами строку дії договору позики в розмірі 48 737, 50 грн. є незаконною, безпідставною та такою, що не може бути задоволена судом. Зазначене є контррозрахунком щодо вимог Позивача. При цьому, відповідно до наданих позивачем доказів, зокрема, з довідки про ідентифікацію вбачається, що кредитний договір нібито підписано директором ТОВ Гоуфінгоу Веселим І. О., електронний підпис одноразовим ідентифікатором GFG123. В той же час позивач не надає жодного доказу про те, що зазначений вище підпис ідентифікує саме кредитодавця в особі директора [PERSON] , а тому неможна стверджувати, що кредитний договір було укладено належним чином та те, що даний доказ є належним та допустимим відповідно до ст. 76-79 ЦПК України. Щодо договору №3292203771/451041 від 25.07.2021 року, нібито укладеного між Відповідачем та ТОВ Гоуфінгоу. Як зазначає сам Позивач, і як вбачається із наданих Позивачем доказів, вбачається, що вищевказаний договір укладено в електронній формі згідно положень ЗУ Про електронну комерцію. При цьому, до суду не надано належного оригіналу зазначеного кредитного договору для можливості перевірити дійсність укладення та підписання кредитного договору саме Відповідачем, оскільки провести його ідентифікацію, що саме ними було підписано зазначені договори, неможливо, а будь-які докази того, що одноразовий ідентифікатор належить саме Відповідачу - відсутні. До суду не надано жодного витягу з інформаційної системи суб`єкта електронної комерції (первинного кредитор), який мав би підтвердження дотримання положень Закону України Про електронну комерцію. Тобто, надані документи не містять підтвердження підписання даного договору Відповідачем. Факт укладення кредитного договору не доводить факту отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними. Так, у вищезазначеному договорі позики взагалі не міститься інформація коли та яким чином Відповідач має отримати зазначені в договорі кошти, що є необхідним в розумінні ст. 641 ЦК України. Також у договорі взагалі не міститься жодної інформації яким чином, куди та як кредитодавець має перерахувати кредитні кошти Відповідачу. За таких обставин, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів видачі кредиту правові підстави для стягнення заборгованості відсутні. Щодо строку кредитування та нарахування процентів після спливу строку дії кредитного договору. У своїй позовній заяві позивач зазначає, що сума заборгованості за вищевказаним договором позики складає 20 000 грн., з яких 5000 грн - це сума заборгованості за основною сумою боргу та 15 000 грн. - сума за відсотками. В той же час відповідно до умов зазначеного договору строк користування кредитом - 30 днів. Отже, виходячи з умов кредитного договору та паспорту споживчого кредиту вбачається, що загальна вартість позики складає 8 750, 00 грн. з яких 5000 грн - це сума позики, а 3750 грн - сума процентів. За таких обставин, кредитор втратив право нараховувати відсотки за вищевказаним договором позики після спливу 30 днів з дати укладання договору, а отже додатково нарахована сума процентів поза межами строку дії договору позики в розмірі 11 250, 00 грн є незаконною, безпідставною та такою, що не може бути задоволена судом. Зазначене є контррозрахунком щодо вимог Позивача. Щодо договору №3292203771/706263 від 13.07.2021 року, нібито укладеного між Відповідачем та ТОВ Кредитна установа Європейська кредитна група, відповідно до наданих позивачем доказів, зокрема, з довідки про ідентифікацію вбачається, що кредитний договір нібито підписано директором ТОВ Кредитна установа Європейська кредитна група Каплуновою Т.С. електронний підпис одноразовим ідентифікатором EKG123. В той же час Позивач не надає жодного доказу про те, що зазначений вище підпис ідентифікує саме кредитодавця в особі директора [PERSON] , а тому неможна стверджувати, що кредитний договір взагалі було укладено належним чином та те, що даний доказ є належним та допустимим відповідно до ст. 76-79 ЦПК України. При цьому, до суду не надано належного оригіналу зазначеного кредитного договору для можливості перевірити дійсність укладення та підписання кредитного договору саме Відповідачем, оскільки провести його ідентифікацію, що саме ними було підписано зазначені договори, неможливо, а будь-які докази того, що одноразовий ідентифікатор належить саме Відповідачу - відсутні. До суду не надано жодного витягу з інформаційної системи суб`єкта електронної комерції (первинного кредитор), який мав би підтвердження дотримання положень Закону України Про електронну комерцію. Тобто, надані документи не містять підтвердження підписання даного договору Відповідачем. Представником позивача не надано зазначеної оферти, так само як і підтверджень, що саме ця редакція оферти діяла на момент нібито укладання кредитного договору, вказані документи на момент отримання останнім кредитних коштів тощо, а отже неможна вважати, що обставини укладення кредитного договору є належним чином доведені з огляду на один з принципів цивільного судочинства, зокрема, змагальність сторін. Крім того, інформація із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (кредитодавця), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Факт укладення кредитного договору не доводить факту отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними. Так, у вищезазначеному в договорі позики взагалі не міститься інформація коли та яким чином Відповідач має отримати зазначені в договорі кошти, що є необхідним в розумінні ст. 641 ЦК України. Також у договорі взагалі не міститься жодної інформації яким чином, куди та як кредитодавець має перерахувати кредитні кошти Відповідачу. Тобто, оскільки дата та порядок видачі кредитних коштів не зафіксовані, то без належних і допустимих доказів отримання Відповідачем коштів неможливо встановити сам факт існування заборгованості та її розмір, оскільки нарахування процентів і неустойки залежить від дати видачі кредитних коштів. При цьому, первинних бухгалтерських документів на підтвердження існування заборгованості за кредитним договором позивачем не надано. Доказів підтвердження надання кредиту за вищезазначеним договором позивачем також не надано. За таких обставин, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів видачі кредиту Правові підстави для стягнення заборгованості відсутні. Щодо строку кредитування та нарахування процентів після спливу строку дії кредитного договору. У своїй позовній заяві позивач зазначає, що сума заборгованості за вищевказаним договором позики складає 15 000,00 грн., з яких 4000 грн. - це сума заборгованості за основною сумою боргу та 11000 грн. - сума за відсотками. В той же час, відповідно до умов зазначеного договору строк користування кредитом - 20 днів. Отже, Виходячи з умов кредитного договору та паспорту споживчого кредиту вбачається, що загальна вартість позики складає 6000 грн., з яких 4000 грн. - це сума позики, а 2000 грн. - сума процентів. За таких обставин, кредитор втратив право нараховувати відсотки за вищевказаним договором позики після спливу 20 днів з дати укладання договору, а отже додатково нарахована сума процентів поза межами строку дії договору позики в розмірі 9 000 грн. є незаконною, безпідставною та такою, що не може бути задоволена судом. Зазначене є контррозрахунком щодо вимог Позивача. Щодо договору №07437-07/2021 від 13.07.2021 року, нібито укладеного між Відповідачем та ТОВ Фінансова компанія Інвеструм. Відповідно до наданих позивачем доказів, зокрема, з довідки про ідентифікацію вбачається, що кредитний договір нібито підписано директором ТОВ Фінансова компанія Інвеструм Крутько М.О., електронний підпис одноразовим ідентифікатором ZEG789. В той же час позивач не надає жодного доказу про те, що зазначений вище підпис ідентифікує саме кредитодавця в особі директора [PERSON] , а тому неможна стверджувати що кредитний договір взагалі було укладено належним чином та те, що даний доказ є належним та допустимим відповідно до ст. 76-79 ЦПК України. Крім того, до суду не надано належного оригіналу зазначеного кредитного договору для можливості перевірити дійсність укладення та підписання кредитного договору саме Відповідачем, оскільки провести його ідентифікацію, що саме ними було підписано зазначені договори, неможливо, а будь-які докази того, що одноразовий ідентифікатор належить саме Відповідачу - відсутні. До суду не надано жодного витягу з інформаційної системи суб`єкта електронної комерції (первинного кредитор), який мав би підтвердження дотримання положень Закону України Про електронну комерцію. Тобто, надані документи не містять підтвердження підписання даного договору Відповідачем. Із наданих матеріалів справи вбачається, що відсутні будь-які докази, які б підтверджували електронне листування між сторонами, обмін інформацією, наявність анкети та інше, що підтверджує дійсність укладання Кредитного договору № 2 в порядку, визначено Законом України Про електронну комерцію. Отже, Позивач не надав доказів дійсності укладання вищезазначеного кредитного договору. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, зокрема, первинних документів (касово-бухгалтерських документів), на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитним договорами. Факт укладення кредитного договору не доводить факту отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними. З наданих Позивачем доказів, які відносяться до Кредитного договору, не вбачається, що кошти: 1. Були направлені у зв`язку з підписанням Кредитного договору; 2. Були направлені саме Відповідачу; 3. Були отримані Відповідачем; 4. Були у розмірі, який встановлено у кредитному договорі. Тобто, такі докази взагалі відсутні, а посилання Позивача ґрунтуються виключно на припущеннях, що суперечить вимогам ЦПК України. При цьому, до матеріалів даної справи такі докази не були надані, що підтверджує відсутність права вимоги у Позивача саме до Відповідача про стягнення грошових коштів. До того ж, наданий представником позивача розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості, а є лише одноособовим поглядом кредитора та не може вважатися належним та допустим доказом. За таких обставин, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів видачі кредиту правові підстави для стягнення заборгованості відсутні. Щодо строку кредитування та нарахування процентів після спливу строку дії кредитного договору. У своїй позовній заяві позивач зазначає, що сума заборгованості за вищевказаним договором позики складає 25 200,00 грн., з яких 9000 грн. - це сума заборгованості за основною сумою боргу та 16200 грн. - сума за відсотками. В той же час відповідно до умов зазначеного договору строк користування кредитом - 30 днів. Отже, Виходячи з умов кредитного договору та паспорту споживчого кредиту вбачається, що загальна вартість позики складає 13050 грн., з яких 9000 грн. - це сума позики, а 4050 грн. - сума процентів. За таких обставин, кредитор втратив право нараховувати відсотки за вищевказаним договором позики після спливу 30 днів з дати укладання договору, а отже додатково нарахована сума процентів поза межами строку дії договору позики в розмірі 12 150, 00 грн. є незаконною, безпідставною та такою, що не може бути задоволена судом. Зазначене є контррозрахунком щодо вимог Позивача. Щодо наданого Позивачем розрахунку заборгованості, то такий не здійснений в належний спосіб, оскільки відсутні відомості про здійснені транзакції, нарахування, списання. Позивачем взято за основу суму боргу без надання відомостей про внесення коштів на погашення такої заборгованості. Надані копії розрахунків суми заборгованості не є первинними документами і не можуть слугувати доказом отримання чи користування кредитом. Щодо відступлення права вимоги за кредитними договорами та можливості Позивача бути належним кредитором у даній справі, то матеріали справи не містять доказів, за яку саме суму відступається, зокрема, право вимоги до Відповідача за вищевказаними кредитними договорами. Так само і не надано доказів сплати зазначеної суми за відступлення права вимоги, що в свою чергу позбавляє встановити що позивач є належним кредитором та наділений правом звертатися до суду, оскільки при виготовленні акту прийому-передачі реєстру боржників у прийому-передачі тієї ж дати не відображена одинична ціна відступлення права вимоги за Договорами позики. Позивачем не було доведено за допомогою належних та допустимих доказів перехід до нього права вимоги за Договорами позики, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. 24 червня 2024 до суду надійшла відповідь на відзив сторони позивача. Так, представник позивача посилався на те, що згідно умов кожного з укладених договорів їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні Кредитного договору. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісним Кредитором не було б укладено. Посилався на алгоритм дій при укладенні договору. Також вказав, що додатково здійснюється верифікація банківської карти Заявника до системи 3DS та, у разі необхідності, технології Preauth, що дає змогу встановити власника банківської карти та особу, яка заповнює Заявку. Додатково здійснюється верифікація банківської карти клієнта, що дає змогу встановити власника банківської карти та особу, яка заповнює заявку, як одну і ту саму особу. Смс-повідомлення містить код підтвердження, який клієнт має ввести у спеціальне поле на сайті для того, щоб завершити реєстрацію на генерацію особистого кабінету, а також щоб підтвердити умови отримання кредиту (суму кредиту, процентну ставку, строк). Таким чином, договір правомірно укладається шляхом приєднання клієнта до договору, який наданий йому для ознайомлення в електронному вигляді на офіційному веб-сайті (веб-сторінці) Товариства з урахуванням особливостей визначений індивідуальною частиною. Таким чином, Відповідачем було подано Заявку на оформлення Договору, в якій останній зазначив особисті персональні данні, підтвердив мобільний номер телефону, пройшов процедуру верифікації банківської карти, підписав Договір електронним підписом. Щодо первинних бухгалтерських документів на підтвердження перерахування коштів за кредитними договорами представник зазначив, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Первинні документи підтверджують господарські операції для ведення бухгалтерського обліку та подачі фінансової звітності та є доказом перерахування на рахунок кредитора грошових коштів та відображає рух коштів за кредитним договором. ТОВ «ФК «ЄАПБ» в повній мірі доведено факт отримання Відповідачем кредитних коштів за вищезазначеними договорами та наявності відповідної заборгованості за ними. Вищезазначені договори укладені з відповідачем в судовому порядку не були розірвані. Крім того, вказані договори відповідно до вимог чинного законодавства недійсними не визнані, тобто в силу ст. 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину. Доводи Відповідача щодо ненадання йому кредитних коштів спростовуються наявними у матеріалах справи копіями Кредитних договорів, які є дійсними в силу приписів ст. 204 ЦК України про правомірність правочинів. При цьому, вимог щодо визнання зазначених правочинів недійсними чи встановлення факту їх неукладеності до суду заявлено не було. Зазначені правочини підтверджують факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в позику чи кредит Відповідачу коштів у погодженому розмірі. Предметом розгляду даної справи не є визнання відповідних договорів недійсними чи розірвання відповідних договорів на підставі істотного порушення їх умов, зокрема з підстав недоведеності факту перерахування відповідних кредитних коштів, як зазначено судом. Адже, при наявності дійсних фактичних обставин ненадання позичальнику кредитних коштів за вищезазначеними договорами, [PERSON] згідно вимог чинного законодавства має права оспорити такі договори. Тобто, посилання Відповідача на те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано суду доказів отримання ним кредитних коштів від Первісних кредиторів є помилковими та безпідставними, оскільки факти їх надання підтверджуються, власне, наявними у матеріалах справи Кредитними договорами, які є дійсними в силу приписів ст. 204 ЦК України про правомірність правочинів. При цьому вимог щодо визнання зазначених правочинів недійсними чи встановлення факту їх неукладеності до суду заявлено не було. Зазначені правочини підтверджують факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в позику чи кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі. Відповідач, як тримач карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження, або спростування факту перерахування кредитних коштів по вищенаведених договорах. Щодо нарахування відсотків представник вказав, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник погодився на умови визначені Договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим. Щодо тверджень відповідача про безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору, посилався на те, що постановою Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до умов укладених договорів нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами договорів не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання Позичальником згідно статті 625 ЦК України. Щодо відступлення прав вимоги за кредитними договорами, то представником позивача надано до суду всі належні докази, які оформлені згідно ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України та підпункту 12 пункту 10 розділу II Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року за №1000/5. Позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від Первісних кредиторів до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відносно [PERSON] , а твердження відповідача щодо не доведення позивачем факту переходу права грошової вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Окрім того, представник позивача просив поновити йому строк для надання додаткових доказів у справі. Також, просив відзив на позовну заяву залишити без розгляду. 27 червня 2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача, аналогічні відзиву на позов. Окрім того, представник зазначив, що доказів того, що саме відповідач підписав зазначені договори, матеріали справи не містять. Позивач не надав до суду жодного доказу щодо дійсності укладення кредитних договорів відповідно до чинного законодавства, Закону України Про електронну комерцію. Щодо підтвердження перерахування коштів, то неможна стверджувати про те, що відповідач, як тримач карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти може, власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження, або спростування факту перерахування кредитних коштів по вищенаведених договорах, адже власне Позивач звернувся до суду із позовом та має на виконання принципу змагальності сторін довести належними та допустимими доказами, зокрема, факт надання кредиту та правомірність позовних вимог. Щодо первинної документації. Розрахунок боргу не може слугувати належним та допустимим доказом, оскільки він є одностороннім поглядом кредитора та цілком залежить від його волі, а отже неможна стверджувати, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» в повній мірі доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів. Таким чином, надана копія розрахунку суми заборгованості не є первинним документом і не може слугувати доказом отримання чи користування кредитом. Щодо положень договорів про нарахування відсотків понад строк кредитування, то нарахування процентів поза строком користування кредитом, а також поза межами графіку розрахунків є незаконним, а тому нарахована за наданими до суду кредитними договорами сума заборгованості за процентами, про які описано детально у відзиві на позовну заяву є незаконною. Щодо відступлення права вимоги, то за відсутності в матеріалах справи доказів належної сплати за договорами факторингу - це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Також, 27.06.2024 до суду надійшла заява представника відповідача про виключення доказів разом з відповіддю на відзив. Просив суд їх не брати до розгляду та до уваги при ухваленні судового рішення по справі, виключити їх з матеріалів справи через порушення встановленого ЦПК України порядку їх подання. Відповідно до ч. 1\~ст.\~127\~ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. З метою забезпечення принципу рівності сторін у справі, повного та об`єктивного розгляду справи, суд вважає за можливе поновити представнику позивача строк на подання додаткових доказів. Щодо відзиву на позовну заяву, то як вбачається з матеріалів справи, він поданий у строк, встановлений в ухвалі суду від 16.05.204 року, тому відсутні підстави для залишення його без розгляду. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Лисенко А.О. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики №0954157131. Договір підписаний електронним підписом позичальника 616n7g, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер відповідача. Відповідно до умов договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 5000,00 грн., строком кредитування 30 днів, строком дії договору 3 роки. Відсоткова ставка 1,75 % за кожен день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Річна відсоткова ставка 638,75 %. Загальна вартість кредиту в грошовому вираженні становить 7625,00 грн. Реальна річна процентна ставка становить 16873,96 %. 24.11.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №24/11-22/2, відповідно до умов якого, ТОВ «Інфінанс» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно реєстру боржників до договору факторингу від 24.11.2022, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 56362,50 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 51362,50 грн. - сума заборгованості за відсотками. Також, 25.07.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3292209771/451041. Договір підписаний електронним підписом позичальника R60068, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер відповідача. Відповідно до умов договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 5000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 23 серпня 2021 року. Також, відповідно до п.п. 1.6. п. 1 договору, клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим Договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування». Згідно п.п. 2.3. п.2 Договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. 19.04.2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №19042022-Г, відповідно до умов якого, ТОВ «Гоуфінгоу» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно реєстру боржників до договору факторингу від 19.04.2022, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 20000 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15000 грн. - сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Крім того, 13.07.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3292203771/706263. Договір підписаний електронним підписом позичальника R99689, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер відповідача. Відповідно до умов договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 20 днів, тобто до 01 серпня 2021 року. 19.04.2022 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №19042022-Є, відповідно до умов якого, ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно реєстру боржників до договору факторингу від 19.04.2022, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 15000,00 грн., з яких: 4000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Також, 13.07.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №07437-07/2021. Договір підписаний електронним підписом позичальника W91148, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер відповідача. Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 9000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 11 серпня 2021 року. Відповідно до п.п. 1.7. п. 1 договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту фінансового кредиту, які розміщені на сайтах Товариства - https://www.zecredit.com.ua. 18.02.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №18022022, відповідно до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно реєстру боржників до договору факторингу від 18.02.2022, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 25200 грн., з яких: 9000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 16200 грн. - сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. За умовами кредитних договорів позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цими договорами. Всупереч умовам кредитних договорів відповідач не виконав свого зобов`язання, після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача останній не здійснював платежів для погашення кредитної заборгованості. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. За умовами ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних). у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається, що всі договори були укладені в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). При укладанні кредитного договору сторони погодили, що відповідно до цього договору до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять фіксована процентна ставка за користування кредитом, комісія за надання кредиту та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів (додаток до договору). При цьому у кредитному договорі та додатку до нього (графік платежів) всі складові загальної суми щомісячного платежу визначені у твердій сумі, та відповідачем підписані графіки платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги, а саме факт укладання кредитних договорів, факт набуття права вимоги та факт наявності заборгованості за кредитними договорами, шляхом надання належних та допустимих доказів, які містяться в матеріалах справи та не спростовуються доводами наведеними представником відповідача у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Зазначена вище заборгованість підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем належними та допустимими доказами. Посилання сторони відповідача на те, що позивач не надав належних доказів, а тому його позов не доведений, є неспроможним, оскільки позивач надав всі наявні документи. При цьому відповідачем не спростовано надані докази і вимоги про визнання цих договорів недійсними, зміни або розірвання їх відповідачем не заявлялись. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У справі, що розглядається, відповідачем не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Також матеріали справи не містять, а відповідачем не надані докази того, що він не користувався кредитом. Таким чином, обставини укладення вищевказаних договорів відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами. Він був належним чином ознайомлений з умовами вищезазначених договорів. З огляду на свободу договорів, яка передбачена ст. 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови вищезазначених договорів. Вказані договори та їх умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавались недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. На кожному аркушу договору міститься підпис відповідача, що в свою чергу доводить їх укладення з боку останнього. Відповідно до договорів та їх підписанням позичальником він підтвердив, що повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, передбачені ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також про іншу інформацію, необхідно для свідомого вибору фінансової послуги. Посилання сторони відповідача на те, що відповідач не укладав спірні договори, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки доказів того, що його персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитного договору від його імені, до суду не надані. З матеріалів справи вбачається, що до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій скаржник не звертався, як і не оскаржував правомірність укладення договорів. Суд вбачає, що спірні договори у справі підписані відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто вони вважаються укладеними у письмовій формі. Використання для підписання договорів електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вищевказаними нормами матеріального права. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 31.08.2022 у справі № 280/4456/20, від 09.02.2023 справі № 640/7029/19). У зв`язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи відповідача про недоведеність факту укладення договорів. Крім того, відповідач не спростував доводи позивача про перерахування кредитних коштів на його банківську платіжну картку. Наявність заборгованості за договорами, нарахованої відповідно до умов договорів, підтверджується розрахунком позивача. На підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем надано копії відповідних кредитних договорів, договорів факторингу із додатками. У свою чергу, відповідачем не надано і не представлено суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Тобто, відповідач всупереч свого процесуального обов`язку не погоджуючись з відповідним розрахунком заборгованості за кредитним договором, належних та допустимих доказів на його спростування до суду не надав. Щодо тверджень відповідача про безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору, то постановою Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до умов укладених договорів нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами договорів не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання Позичальником згідно статті 625 ЦК України. Також, з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за Договором позики №0954157131 в розмірі 56362 грн. 50 коп., з яких: 5000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 51362,50 грн. сума заборгованості за відсотками; за Кредитним договором №3292203771/451041 в розмірі 20\~000 грн. 00 коп., з яких: 5000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 15000,00 грн. сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №3292203771/706263 в розмірі 15000,00 грн., з яких: 4000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 11000,00 грн. сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №07437-07/2021 в розмірі 25200,00 грн., з яких: 9000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 16200,00 грн. сума заборгованості за відсотками, а всього - 116\~562,50 (сто шістнадцять тисяч п`ятсот шістдесят дві) грн. 50 коп. Відповідно до частини 1 статті 625\~Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved