Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

01.05.2024р. орган опіки та піклування в особі Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в інтересах дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с. 1 - 7). Ухвалою суду від 03.05.2024р. відкрите провадження у справі, призначене підготовче засідання (а.с. 33). Підготовче засідання закрите 03.07.2024р. та справа призначена до судового розгляду (а.с. 46). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22.01.2024р. до Підгородненської міської ради надійшла заява від [PERSON] (дідуся дітей), в якій він просить допомоги у вирішенні питання щодо влаштування дітей, які залишилися без батьківського піклування - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та їх брата [PERSON] , [INFO] . Також в заяві повідомив, що їх мати - [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . До настання цих обставин діти проживали разом з матір`ю за адресою [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] та [PERSON] . Дата внесення змін: 13.12.2023р., підстави внесення змін: заяви про призначення батьківства № 372/31.29-39 від 11.12.2023р. та № 373/31.29-39 від 11.12.2023р. Зі слів знайомих родини та співмешканця [PERSON] , мати - [PERSON] в грудні 2023 року разом з невідомим чоловіком подали заяву до РАЦС про встановлення батьківства цією особою щодо двох молодших дітей відповідно до ст. 126 СК України. Листом Управління - служба у справах дітей адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради від 30.01.2024р. повідомлено, що 23.01.2024р. бригадою екстреної медичної допомоги сумісно зі спеціалістами Управління - служби у справах дітей адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради та інспектора сектору ювенальної превенції доставлено [PERSON] , [INFO] , до КНП «МДКЛ №6» ДМР, як такого, що залишився без батьківського піклування. 24.01.2024р. до приймального відділення лікарні бригадою екстреної медичної допомоги сумісно зі спеціалістами Управління - служби у справах дітей та інспектора сектору ювенальної превенції доставлено ще малолітнього брата, [PERSON] , [INFO] 06.02.2024р. дітей, залишених без батьківського піклування переведено до КП «Слобожанська ЦРБ». 19.02.2024р. Службою у справах дітей Підгородненської міської ради направлене до ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області клопотання про розшук [PERSON] , [INFO] , для подальшого звернення до суду щодо позбавлення батька батьківських прав. 20.02.2024р. Служба у справах дітей Підгородненської міської ради направила лист до Управління - служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради з проханням повідомити, чи звертався до них [PERSON] зі спробою повернути дітей. 13.03.2024р. на вищевказаний лист Управління - служба у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради повідомило, що з батьком малолітніх [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] контакт встановити не вдалося. Були здійснені неодноразові виходи за адресою: [ADDRESS] . Під час виходів двері квартири ніхто не відкрив, сусіди повідомили, що давно не бачили за цією адресою [PERSON] та його родину. Мешканці будинку надали номери телефонів [PERSON] та його дружини. [PERSON] на дзвінки не відповідає, повідомлення співробітників УССД читає, але не реагує. Дружина [PERSON] повідомила, що разом з ним не проживає та планує подавати на розлучення. Встановити місце перебування [PERSON] УССД не вдалося. За період з 23.01.2024р. по цей час [PERSON] не цікавиться життям дітей, не проявляє спроб повернути їх до своєї сім`ї. Батько жодного разу не відвідував дітей. 06.03.2024р. наказом № 05/24 Про тимчасове влаштування дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , діти були тимчасово влаштовані в сім`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , до вирішення питання щодо влаштування дитини до сімейних форм виховання. 17.04.2024р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Підгородненської міської ради розглянуте питання стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На комісію запрошено батька дітей, але на комісію він не з`явився з невідомих причин, хоча був запрошений належним чином. Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Підгородненської міської ради дійшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] 23.04.2024р. виконкомом Підгородненської міської ради прийняте рішення про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного просив позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та оскільки відповідач є фізично здоровою особою в працездатному віці, має можливість та зобов`язаний утримувати дітей, не дивлячись на фактичну відмову від них, позивач просить стягнути аліменти з відповідача на утримання дітей. Представник позивача - [PERSON] (діє на підставі довіреності № 4 від 01.01.2024р. - а.с. 42) в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. В судові засідання, призначені на 03.06.2024р., 03.07.2024р., 15.08.2024р. та на 15.10.2024р. відповідач не з`явився, про дати та час слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду на підтверджену адресу місця реєстрації відповідача (а.с. 31, 34, 38, 47). Конверти, якими направлялась судова кореспонденція повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 36, 44 - 45, 50 - 51). Окрім того, відповідач про судові засідання повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади (а.с. 49, 54). У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). При цьому, розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.). Судом також було відзначено, що з практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників. З метою належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи в умовах воєнного стану, а також, надання можливості сторонам скористатись процесуальними правами, визначеними статтями 43 та 49 Цивільного процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів цивільного судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, ухвалою суду від 03.05.2024р. відкрито провадження у справі № 201/5011/24, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Підготовче судове засідання по справі було призначено до розгляду в межах розумного строку на 03.06.2024р. о 12 год. 50 хв. (а.с. 33). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 19.01.2024р. Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)), актовий запис № 255 від 19.01.2024р. (а.с. 13). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей (а.с. 8 - 9). До настання вищевказаних обставин діти проживали разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 8, 9). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] та [PERSON] . Зміни внесені 13.12.2023р. на підставі заяв про призначення батьківства № 372/31.29-39 від 11.12.2023р. та № 373/31.29-39 від 11.12.2023р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокадацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Державна реєстрація дітей проводилась відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України - за вказівкою матері. Зміни здійснені відповідно до ст. 126 СК України (а.с. 10 - 12). Як зазначає позивач, зі слів знайомих родини та співмешканця [PERSON] , мати [PERSON] в грудні 2023 року разом з невідомим чоловіком подали заяву до РАЦС про встановлення батьківства цією особою на двох молодших дітей (відповідно до ст. 126 СК України). Листом від 30.01.2024р. Управління - служба у справах дітей адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради повідомлено, що 23.01.2024р. бригадою екстреної медичної допомоги сумісно зі спеціалістами Управління - служби у справах дітей адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради та інспектора сектору ювенальної превенції було доставлено [PERSON] , [INFO] , до КНП «МДКЛ №6» ДМР, як такого, що залишився без батьківського піклування. 24.01.2024р. до приймального відділення лікарні бригадою екстреної медичної допомоги сумісно зі спеціалістами Управління - служби у справах дітей та інспектора сектору ювенальної превенції доставлено ще малолітнього брата, [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). 06.02.2024р. дітей залишених без батьківського піклування переведено до КП «Слобожанська ЦРБ». 19.02.2024р. Службою у справах дітей Підгородненської міської ради було направлене клопотання про розшук до ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, з метою розшуку [PERSON] , [INFO] , для подальшого звернення до суду щодо позбавлення батька батьківських прав (а.с 17 - 18). 20.02.2024р. Служба у справах дітей Підгородненської міської ради направила лист до Управління - служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради з проханням повідомити, чи звертався до них [PERSON] зі спробою повернути дітей (а.с. 19). 13.03.2024р. на вищевказаний лист Управління - служба у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради повідомило, що з батьком малолітніх [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , контакт встановити не вдалося. Були здійснені неодноразові виходи за адресою: [ADDRESS] . Під час виходів двері квартири ніхто не відкрив, сусіди повідомили, що давно не бачили за цією адресою [PERSON] та його родину. Мешканці будинку надали номери телефонів [PERSON] ( [NUMBER] ) та його дружини. [PERSON] на дзвінки не відповідає, повідомлення співробітників УССД читає, але не реагує. Дружина [PERSON] [PERSON] повідомила, що разом з ним не проживає та планує подавати на розлучення. Встановити місце перебування [PERSON] УССД не вдалося (а.с. 20). За період з 23.01.2024р. по теперішній час [PERSON] не цікавиться життям дітей, не проявляє спроб повернути їх до своєї сім`ї. Батько жодного разу не відвідував дітей. 06.03.2024р. наказом № 05/24 Про тимчасове влаштування дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , діти були тимчасово влаштовані в сім`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , до вирішення питання щодо влаштування дитини до сімейних форм виховання (а.с. 21). Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] , який є дідусем дітей, що мати дітей померла, скоїла самогубство. Тоді він приїхав за місцем її мешкання у [ADDRESS]. Меншої дитини не було. Інші діти були у куми [PERSON]. У квартирі він знайшов копії свідоцтв про народження, у яких були інші прізвища дітей. Він шукав оригінали документів, відповідач [PERSON] документи не віддавав, з оригіналами поїхав за кордон. Це було 20.01.2023. [PERSON] свідок взагалі не бачив. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008р., при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. 17.04.2024р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Підгородненської міської ради було розглянуто питання стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На комісію було запрошено батька дітей, але на комісію він не з`явився з невідомих причин, хоча був запрошений належним чином. Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Підгородненської міської ради дійшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 25 - 28). Виконавчим комітетом Підгородненської міської ради було прийнято рішення про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] стосовно малолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 22 - 28). Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007р. позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006р. (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992р., серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07.08.1996р., п. 78). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини», № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», № 23848/04, п. 72, від 26.10.2006р.; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки», № 23499/06, № 57, від 21.06.2007р.). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу «К. А. проти Фінляндії», № 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу «Мозер проти Австрії», № 12643/02, п. 68, від 21.09.2006р.; згадані вище рішення у справі «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Із рішення Європейського суду з прав людини у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017р. вбачається, що вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Окрім того, суд має виходити з того, що батьки мають рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. В даному випадку, згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу синів, не піклується про стан їх здоров`я, матеріально не забезпечує, хоча мав би це робити, тобто з власної волі ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню синів, ніякого інтересу до дітей не проявляє. Позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дітей. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Як слідує з положень ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що стосується позовних вимог Органу опіки та піклування в особі Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь особи, яка буде виконувати обов`язки законного представника дитини, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки право на стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини повинно виникнути у конкретної особи від дня встановлення опіки над дитиною зі сторони цієї особи. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial