Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

15.05.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] (далі позивач, представник позивача адвокат Карлаш І.А.) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі відповідач, ТОВ «Фінансова компанія управління активами», ТОВ «ФКУА»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко\~Євген Михайлович (далі третя особа-1, приватний нотаріус), Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Одеса) (далі третя особа-2, державний виконавець), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому позивач, з урахуванням ухвали суду від 25.06.2024 року, просить суд: - визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, від 26.06.2021 року за №239963 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 20447,86 грн, таким, що не підлягає виконанню. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він не погоджується з розміром заборгованості, зазначеним у виконавчому написі нотаріуса, та вважає його спірним. Крім того, позивач вважає, що у приватного нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення оспорюваного виконавчого напису, оскільки кредитний договір не є нотаріально посвідченим. Тому позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 11.07.2024 року засобами електронного зв`язку від відповідача на адресу суду надійшла письмова заява про визнання позовних вимог в порядку ст. 206 ЦПК України, в якій відповідач зазначив, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» визнає позовні вимоги [PERSON] та просить суд: задовольнити позовні вимог [PERSON] та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 50%, з урахуванням визнання позовних вимог. Треті особи не подали до суду пояснення по суті спору. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 22.05.2024 року було відкрито провадження в цивільній справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» належним чином завірену копію кредитного договору, на підставі якого був вчинений виконавчий напис від 26.06.2021 року за №239963 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 20447,86грн. Ухвалою суду від 25.06.2024 року було залучено до участі в цивільній справі №203/2453/24 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка\~Євгена Михайловича та Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Одеса). 12.07.2024 року в системі «Електронний суд» на виконання ухвали суду від 22.05.2024 року відповідач надав суду копію кредитного договору №3966473 від 26.12.2020 року, який було укладено між [PERSON] , [INFO] , та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Ухвалою суду від 22.10.2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про врегулювання спору за участю судді. У судове засідання 22.10.2024 року учасники справи не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Позивач та його представник разом з позовом подали до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача та треті особи не повідомили суду причини неприбуття у судове засідання, будь-яких заяв чи клопотань щодо участі у судових засіданнях на адресу суду не надсилав. Суд на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянув справу за відсутності інших учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Під час судового розгляду справи суд дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи. Судом встановлено, що 26.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) був укладений договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3966473, за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк (строк позики) шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики; сума позики складає 6028,00 грн, строк позики 30 днів, процентна ставка (базова) в день 1,99% (фіксована). 26.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком\~Євгеном Михайловичем був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №239963, яким запропоновано стягнути з [PERSON] , [INFO] , грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», код ЄДРПОУ 35017877, якому Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», код ЄДРПОУ 39861924, на підставі договору факторингу №2106 від 21.06.2021 року, відступлено право вимоги за кредитним договором №3966473 від 26.12.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , на загальну суму 20447,86 грн. Постановою від 16.08.2021 року державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У.Ю. було відкрито виконавче провадження, ВП №66505474, з примусового виконання виконавчого напису №239963, виданого 26.06.2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком\~Євгеном Михайловичем, боржник: [PERSON] , [INFO] , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами». Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, від 26.06.2021 року за №239963 таким, що не підлягає виконанню. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до положень статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями статті 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року №3425-ХІІ (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі Порядок, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2\~Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3\~Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172\~(далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому\~стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.05.2020 року, справа №320/7932/16-ц, Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц, у постанові від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17, у подібних правовідносинах, а також Верховного Суду України, викладеною в постанові від 05.07.2017 року, справа №6-887цс17, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що для нотаріуса підтверджується формальними ознаками: наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року, справа №310/9293/15-ц, зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.\~Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з частиною 4\~статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідач не довів суду того факту, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису позивач мав безспірну кредитну заборгованість саме такого розміру, який зазначений у виконавчому написі станом на час його вчинення. Оспорюваний виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у державного виконавця. З-поміж іншого, твердження відповідача спростовуються тим, що відповідачем не доведено суду факт того, що під час вчинення виконавчого напису нотаріус отримував від позивача як боржника первинні документи щодо погашення ним кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Також з наявних в матеріалах справи письмових доказів не встановлено чи дійсно на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису кредитна заборгованість позивача була саме такого розміру, який зазначений у виконавчому написі. При цьому відповідачем не було доведено факту направлення на адресу позивача та отримання ним вимоги про сплату наявної кредитної заборгованості, надання її нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Отже, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, а відповідач не довів суду безспірність розміру кредитної заборгованості. Своєю чергою, позивач звернувся до суду після вчинення виконавчого напису нотаріуса та заперечує наявність боргу у вказаному у ньому розмірі. Це є достатньою правовою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Також суд враховує те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно із статтею 1, частиною 1 статті 3, частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Відповідно до частини 1, частини 2 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Суд зазначає, що порядок повернення судового збору регламентований, зокрема статтею\~7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №\~3674-VI та\~Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №\~787. Відповідно до частини 3, частини 5 статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Відповідно до пункту 5, пункту 10 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за № 650/24182, повернення судового збору (крім помилково зарахованого) здійснюється за судовим рішенням, яке набрало законної сили. Заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статей 133, 141, 142, 206 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги [PERSON] задоволені повністю, а відповідач визнав позов, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем за подання позову у розмірі 605,60 грн (1211,20 грн : 2 = 605,60 грн), а інші 50 відсотків, а саме: 605,60 грн за подання позову підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету України. Суд додатково зазначає, що документ на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до Державного бюджету України міститься в матеріалах цивільної справи №203/2453/24, а саме: квитанція ID: 2446-6807-3954-5876 від 11.05.2024 року на суму 1211,20 грн. При цьому суд зазначає, що одержувачем коштів, відповідно до вказаної квитанції, є Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, тому воно і виступає органом, який має здійснити повернення сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved