Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ДТП. У позові вказала, що 16.06.2016 близько 11 год. 30 хв. водій [PERSON] , керуючи власним автомобілем «Mercedes-Benz E 300D» державний номерний знак [NUMBER] в с. Городище Чорнухинського району Полтавської області допустив зіткнення із велосипедом під керуванням її батька [PERSON] , котрий перетинав проїзну частину вулиці в напрямку з правого боку ліворуч по ходу руху автомобіля. Внаслідок даного зіткнення [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №161 від 04.08.2016 за результатами проведеної судово-медичної експертизи відносно живої особи мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя і в даному випадку призвели до смерті потерпілого. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] . 17.06.2016 відомості по даній дорожньо-транспортній пригоді були внесені до ЄРДР за №12016170000000304 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, де вона була визнана потерпілою. 31.05.2017 постановою слідчого провадження по вищевказаному кримінальному провадженні було закрито відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення. Позивачка вказує, що внаслідок смерті батька вона зазнала душевних страждань, тривалий час перебуває у психічному стресі, отриманому через смерть батька внаслідок ДТП, зазнала непоправної втрати через його смерть, тож вважає, що заподіяння моральної шкоди їй, дочці потерпілого безпосередньо фактом спричинення смерті її батька джерелом підвищеної небезпеки є підставою для відшкодування їй моральної шкоди незалежно від доведеності вини відповідача [PERSON] . З урахуванням наведених обставин вважає, що розмір завданої їй моральної шкоди відповідачем [PERSON] становить 300 000 грн. Крім того цивільно-правова відповідальність автомобіля «Mercedes-Benz E 300D» державний номерний знак [NUMBER] на дату ДТП, яка мала місце 17.06.2016 була застрахована у ПрАТ «СТ «Іллічівське» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивачка неодноразово зверталася до ПрАТ «СТ «Іллічівське» з заявою про відшкодування моральної шкоди, однак дані заяви поверталися без вручення. На підставі вищевикладеного позивачка прохає суд стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 300 000 грн. та з ПрАТ «СТ «Іллічівське» 100 000 грн. моральної шкоди. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні прохалв позов задовольнити частково, а саме: зменшити суму моральної шкоди до 30 000 грн. ПАТ «СТ «Іллічівське» в судове засідання не з`явилося. До суду надіслало клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2,3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх видів процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 17.06.2016 близько 11 год. 30 хв. водій [PERSON] керуючи автомобілем «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] в с. Городище Чорнухинського району Полтавської області, проїжджаючи повз будинок №7 по вул. Миру, допустив зіткнення із велосипедом під керуванням [PERSON] , котрий перетинав проїзну частину вулиці в напрямку з правого боку ліворуч по ходу руху автомобіля. Внаслідок даного зіткнення водій велосипеда [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №161 від 04.08.2016 за результатами проведеної судово-медичної експертизи відносно живої особи мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя і в даному випадку призвели до смерті потерпілого. Відомості за вказаним фактом було внесено до ЄРДР за № 12016170000000304 від 28.03.2021 за ознаками складу злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою слідчого від 31.05.2017 вищевказане кримінальне провадження № 12016170000000304 від 28.03.2021 було закрито у зв`язку з відсутністю у діях водія [PERSON] ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.15-18). Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 26.06.2017, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14.07.2017 було відмовлено у задоволенні скарги на вищевказану постанову слідчого від 31.05.2017. Ухвала набрала законної сили 14.07.2017 року (а.с.19-20). Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, який розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). У справі не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому наявні підстави для відшкодування позивачці, дочці загиблого, моральної шкоди. При цьому суд враховує положення ч.2 ст. 1193 ЦК України, які передбачають, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. В результаті аналізу постанови слідчого про закриття кримінального провадження встановлено, що загиблий [PERSON] , рухаючись на велосипеді в стані алкогольного сп`яніння, порушив п.10.2 Правил дорожнього руху. Такі дії з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з ДТП. Вказані дії [PERSON] свідчать, що ним була допущена груба необережність, яка сприяла виникненню шкоди, що відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачка має право на відшкодування їй моральної шкоди, розмір якої повинен бути визначено з урахування факту грубої необережності загиблого та принципу повного відшкодування шкоди страховою виплатою, а у разі недостатності коштів [PERSON] . У зв`язку із викладеним

Outcome: partial