Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

У липні 2024 року позивач ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" звернулося до суду із позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 72859 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.02.2022 між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір № 5581243 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 15000 грн, строк кредиту 364 дні, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 14 днів. ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало [PERSON] кредит в сумі 15 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Укладаючи кредитний договір, сторони передбачали нарахування процентів, стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору. 08.03.2022 відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. У зв"язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин з клієнтами, ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" було прийнято рішення про призупинення нарахування процентів та надання кредитних канікул за користування кредитними коштами в період з 25.02.2022 по 30.04.2022. У період з 01.05.2022 по 05.11.2022 здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою. Проте, 24.06.2022 за ініціативою ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" в індивідуальному порядку здійснено списання всіх нарахованих процентів у сумі 17178,68 грн. 24.02.2023 відповідач здійснив частково оплату процентів в розмірі 50,00 грн. Зазначають, що позивачем додатково нараховано проценти за 60 календарних днів (06.11.2022-04.01.2023) в межах строку договору відповідно до наступного: 15000 грн.* 1,99% = 298,5 грн.*60 календарних днів=17910 грн. 25.09.2023 між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА", як клієнтом та ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", як фактором, укладено договір факторингу №25.05/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" повідомило відповідача шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 15 000 грн. - тіло кредиту, 39949 грн. - нараховані проценти та 17910 грн. - нараховані проценти за 60 календарних днів, всього 72859 грн. Ухвалою суду від 22.08.2024 відкрито провадження у справі, розгляд її призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. 21.10.2024 до суду від представника відповідача надійшла письмова заява, в якій зазначає, що відповідач визнає позов частково, а саме - в частині оплати основної суми заборгованості, в іншій частині щодо оплати відсотків заперечує та вважає вимоги позивача безпідставними. Позивач не надає документів, які підтверджують факт передачі відповідачу грошових коштів за договором позики №5581243 від 22.02.2022 у розмірі 15 000 грн., виписки по особовим рахункам за даним договором або належного розрахунку, які підтверджували б сам факт та момент виникнення заборгованості. Положення спірного договору про сплату відповідачем процентів у вигляді 60535,38 % річних є нікчемною, оскільки така відсоткова ставка відповідно до п.5 ч.3 ст.18 "Про захист прав споживачів" є несправедливою умовою договору, так як встановлює вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов"язань за договором. За таких обставин, вимоги позивача є безпідставними, незаконними і не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов частково, стягнути з відповідача 15000 грн. суми основного боргу, в решті позовних вимог відмовити за безпідставністю. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з"явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. З викладених обставин суд вирішує справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України, з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 22.02.2022 між ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА" та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір про надання споживчого кредиту № 5581243, згідно умов якого сума кредиту (загальний розмір) складає 15 000 грн. Строк кредиту 364 дні, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 14 днів, тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день, знижена процентна ставка 1,692 % в день. Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, [PERSON] має здійснювати платіж кожні 14 днів, з 08.03.2022 по 07.02.2023, в сумі по 4179,00 грн., проценти за користування кредитом - 108 027,15 грн., реальна річна процентна ставка - 50445,58%, загальна вартість кредиту - 123027,15 грн. Вказаний договір про надання споживчого кредиту підписаний [PERSON] 22.02.2022 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А975850, після чого відповідач отримав кредит в сумі 15 000 грн. на свою платіжну карту, що підтверджується листом про перерахування коштів від ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА", виданим ТОВ "Пейтек Україна" № 20231010-2 від 10.10.2023. 22.02.2022 відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, згідно якого [PERSON] надано кредит в сумі 15 000 грн., на 364 дні, на споживчі (особисті) потреби, стандартна процентна ставка, відсотків річних - 726,35% річних (1,99% в день), знижена процентна ставка, відсотків річних - 722,16% річних (1,692% в день), загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою - 108654,00 грн., загальні витрати за стандартною процентною ставкою за зниженою процентною ставкою - 108027,15 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою - 123654,00 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту за зниженою процентною ставкою - 123027,15 грн., реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою - 75218,24%, реальна річна процентна ставка за зниженою процентною ставкою - 60535,38%. За прострочення виконання та/або невиконання зобов"язань за договором про споживчий кредит передбачено штраф: 150,00 грн. на 4 день невиконання та/або неналежного виконання зобов"язань з повернення кредиту та/або процентів за користування кредитом та 150,00 грн. починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання зобов"язань з повернення кредиту та/або процентів за користування кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА", [PERSON] станом на 24.09.2023 має заборгованість, яка складається з: основний борг - 15000 грн., проценти - 39999,00 грн., сплачено проценти 50 грн. 25 вересня 2023 року між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" (фактор) та ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" (клієнт) укладено договір факторингу №25.09/23-Ф, у відповідності до умов якого фактор зобов"язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов"язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов"язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов"яхань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно акта прийому передачі реєстру боржників до договору факторингу №25.09/23-Ф та витягу з реєстру боржників від 25.09.2023, ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" передав, а ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" прийняв реєстр боржників кількістю 10782 , на загальну суму 96 386 943,82 грн. та перейшло право вимоги заборгованостей до боржників, в тому числі і до боржника [PERSON] в сумі 54949 грн., з яких: 15000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 39949 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 25.09.2023, ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" відступив ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" право вимоги заборгованостей до боржників, в тому числі і до боржника [PERSON] в сумі 54949 грн., з яких: 15000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 39949 грн. - сума заборгованості за відсотками. З платіжних інструкцій №№1079, 1081, 1083 від 29.09.2024, вбачається, що ТОВ "ФК"ФІНТРАСТ УКРАЇНА" сплатило ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" за договором факторингу №25-09/23-Ф від 25.09.2023, кошти в сумі 400 000,00 грн., 400 000,00 грн., 20000,00 грн., відповідно. Згідно повідомлення про відступлення прав вимоги від 25.09.2024, ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" направило [PERSON] повідомлено про те, що ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" 25.09.2024 відступило право грошової вимоги за його договором та передало його персональні дані на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ УКРАЇНА", на підставі договору факторингу №25.09/23-Ф від 25.09.2023. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України). Згідно статтей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов"язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). З положень частини першої та другої ст.1056-1 ЦК України вбачається, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено\~договором або\~законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором \~не встановлений розмір процентів,\~їх розмір визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. \~ Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно частини 1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов такого висновку, що електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час розгляду справи належними та допустимими доказами позивачем доведено про укладення договору з відповідачем в електронному вигляді шляхом підписанням договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" свої зобов"язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме відповідачу було надано кредит на суму 15000 грн., який 22.02.2022 перерахований на зазначений картковий рахунок відповідача. У той же час, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, сплативши лише 24.02.2023 - 50 грн. Однак, суд не погоджується щодо заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості за нарахованими відсотками. Як вбачається з пункту 1.4 договору, [PERSON] надано кредит строком на 364 днів. Відповідно до вказаного строку відповідач мав повернути позивачу кредит та сплатити проценти. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА", [PERSON] має заборгованість в розмірі 54949 грн., яка складається з: основний борг - 15000 грн., проценти - 39949 грн. Відповідно до договору факторингу №25.09/23-Ф, укладеного між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ УКРАЇНА", акта прийому передачі реєстру боржників до нього, витягу з реєстру боржників, договір укладений 25 вересня 2023 року та цього ж дня до позивача перейшло право вимоги заборгованості до боржника [PERSON] в сумі 54949 грн., з яких: 15000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 39949 грн. - сума заборгованості за відсотками. Отже, на момент укладення договору факторингу строк дії договору про надання споживчого кредиту закінчився і позивачу відчужено право вимоги визначене саме ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" на загальну сумму 54949 грн., з яких 39949 грн. нараховані вісотки за користування кредитними коштами під час дії договору. З огляду на викаледене, позивачем безпіставно, після придбання по закінчення строку кредитного договору, вимоги до [PERSON] нараховано відсотки в сумі 17910 грн., які стягненню не підлягають. Беручи до уваги, що [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 54949\~грн., з них: заборгованість за основним боргом - 15000 грн., заборгованість за відсотками - 39949 грн., що становить 75,42 % ціни позову. Оскільки [PERSON] не виконав умови кредитного договору та не сплатив заборгованість в добровільному порядку, суд вважає стягнути з нього на користь позивача примусово заборгованість в сумі 54949 грн. Як зазначено в ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" зазначено, що затрати на правову допомогу повинні буди документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16. Рішенням Конституційного Суду України №23-рп/2009 від 30.09.2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення, тощо. Вибір форми та суб`єктів надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат з надання правничої допомоги (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової (правничої) допомоги №28/03-2024 від 28.03.2024, звіт про надання правничої (правової) допомоги від 21.06.2024 згідно договору№28/03-2024 від 28.03.2024, рахунок на оплату №3180-21/06-2024, платіжну інструкцію №5367 від 21.06.2024 про сплату коштів на оплату по рахунку №3180-21/06-2024 від 21.06.2024 в розмірі 10000,00 грн. Враховуючи, що позивачем надано суду розрахунок витрат із зазначенням конкретних видів та вартості правничої допомоги, а відповідачем такі витрати не опорювались, суд вважає, що ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" надані належні докази на їх підтвердження, а тому вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги підлягають задоволенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 10000х75,42 % = 7542 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.4 Закону України "Про судовий збір", із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі (54949/72859)х2422,40 = 1826 грн. 93 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial