Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

в січні 2024 позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом, в якому просила стягнути з АТ «Укрпошта» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 41 339 грн, 3 % річних - 5 109 грн, інфляційні витрати - 20 808,81 грн. Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2019 її поновлено на роботі з 15.08.2019 та сплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за 20 робочих днів за період з 10.01.2019 (день звільнення) по 06.02.2019 (день подання позову) в розмірі 6 510,20 грн. Але рішенням суду не було охоплено час вимушеного прогулу з моменту подання позову (06.02.2019) до дня винесення відповідачем наказу від 15.08.2019, яким її поновлено на роботі на підставі рішення суду, що становить 127 днів за період з 07.02.2019 по 14.08.2019. Причиною зазначеного стало те, що під час розгляду справи вона не подавала заяву про збільшення позовних вимог, оскільки справа розглядалася в спрощеному провадженні і вона не знала коли рішення набуде законної сили та в разі задоволення позову з якого дня буде поновлена на роботі. З метою отримання заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 41 339,77 грн. вона звернулася до відповідача із заявою від 23.10.2019, проте відповідач відмовив їй у виплаті, про що зазначив у листі від 18.11.2019. У подальшому вона звернулася за захистом свого права на отримання заробітної плати до суду. 23.11.2020 її представником було подано заяву про залишення позову без розгляду у зв`язку з тим, що не було надано до суду разом із позовом підтвердження про п`ятиденний графік роботи для з`ясування кількості пропущених днів, неохоплених рішенням суду. Ухвалою суду від 23.11.2020 її позов був залишений без розгляду. Позивачка також у позові зазначила, що відповідач має перед нею грошове зобов`язання - сплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу, за порушення якого передбачено стягнення 3 % річних та інфляційні витрати. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.01.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлені процесуальні строки для подання заяв по суті справи. 30.01.2024 від відповідача АТ «Укрпошта» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову зазначив, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Крім того, вважає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України, строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Тому позов не може бути задоволений, оскільки позивачка пропустила строки на пред`явлення позову із вказаною вимогою. Також у відзиві відповідач зазначив, що індекс інфляції, нарахування 3 % річних застосовуються в разі порушення договірних зобов`язань та жодним чином не поширюються на нарахування заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 20.02.2024 на адресу суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка, з посиланням на практику Верховного Суду та рішення Конституційного Суду України, вказала про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, оскільки є заробітною платою і згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. 20.02.2024 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення, які за змістом аналогічні відзиву на позовну заяву. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.09.2024 в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху - відмовлено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2024 за заявою представника позивачки провадження у справі за позовом [PERSON] до АТ «Укрпошта» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в частині позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 5 109 грн та інфляційних витрат в розмірі 20 808,81 грн. - закрито. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, представник відповідача заперечував проти позову. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2019 у справі №761/6219/19 позов [PERSON] до АТ «Укрпошта» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - задоволено; визнано незаконним наказ №81-п від 10.01.2019, що виданий АТ «Укрпошта», про звільнення [PERSON] ; поновлено [PERSON] на посаді оператора поштового зв`язку 2 класу АТ «Укрпошта»; стягнуто з АТ «Укрпошта» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6 510,20 грн. Виходячи із рішення суду, середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6 510,20 грн. стягнуто за 20 робочих днів, а саме за період з 10.01.2019 (день звільнення) по 06.02.2019 (день подання позову). Наказом директора філії АТ «Укрпошта» від 15.08.2019 №3524-п визнано недійсним наказ №81-п від 10.01.2019 про звільнення [PERSON] , оператора поштового зв`язку 2 класу відділення поштового зв`язку Бориспіль 1 Центру поштового зв`язку №11; поновлено [PERSON] на роботі з 10.01.2019; доручено головному бухгалтеру філії Київська міська дирекція АТ «Укрпошта» сплатити на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6 510,20 грн. 23.10.2019 [PERSON] звернулася із заявою до АТ «Укрпошта» в якій просила сплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.02.2019 по 15.08.2019 в розмірі 41 339,77 грн., посилаючись на те, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2019, яким її поновлено на роботі, набрало законної сили 08.08.2019, а наказ №3524-п про її поновлення на підставі судового рішення був винесений 15.08.2019. Таким чином, період вимушеного прогулу, який неохоплений рішенням суду, становить 127 робочих днів, починаючи з 07 лютого 2019 (наступний день після подання справі про поновлення на роботі) по 15 серпня 2019 року. У відповідь на заяву [PERSON] від 23.10.2019 відповідач листом від 18.11.2019 відмовив у виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулуза період з 07.02.2019 по 15.08.2019 в розмірі 41 339,77 грн. Враховуючи наведене, позивачка звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2020 у справі №761/5024/20 за клопотанням представника позивачки [PERSON] її позов до АТ «Укрпошта» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК. Відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно. Із пояснень сторони позивачки вбачається, що під час розгляду цивільної справи№761/6219/19 про поновлення на роботі вона не подавала заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.02.2019 по 15.08.2019, який складає 127 робочих днів, враховуючи п`ятиденний графік роботи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Виходячи з обставин справи, зважаючи, що 15.08.2019 відповідач видав наказ про поновлення позивачки на роботі на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2019, фактично період вимушеного прогулу вважається з 10.01.2019 (день звільнення) по 14.08.2019 включно. Оскільки судом у цивільній справі №761/6219/19 вирішено питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.01.2019 (день звільнення) по 06.02.2019 (день подачі позову), тобто, судом вирішено дане питання з урахуванням положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, неохопленого рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2019 у справі №761/6219/19 періоду з 07.02.2019 по 14.08.2019, який складає 127 робочих днів. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100). Згідно підпунктом «з» пункту 1 Розділу 1 Порядку №100, останній застосовується у випадках, зокрема вимушеного прогулу. Відповідно до абзаців 3, 4 п. 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить із обставин, які встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2019 у справі №761/6219/19, що сума нарахованої заробітної плати за два місяці, що передували звільненню, а самеза період з листопада 2018 по грудень 2018 становить 14 648,33 грн, кількість днів, відпрацьованих за два місяці становить 45 днів. Отже, заробітна плата за 1 робочий день становить 325,52 грн. (14 648,33 грн.: 45 днів) Суд, перевіривши розрахунки сторони позивача, враховуючи її середній заробіток за 127 робочих днів вимушеного прогулу, а саме за період з 07.02.2019 по 14.08.2019, встановив розмір середнього заробітку - 41 341,04 грн. ( 325,52 грн. * 127 днів), за підрахунками позивачки - 41 339 грн. Саме цю суму позивачка просила стягнути з відповідача. Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі, заявленого у позові - 41 339 грн. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати, а тому, враховуючи положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України, строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями, тобто, на думку відповідачапозивачка пропустила тримісячний строкна пред`явлення позову із вказаною вимогою. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час звільнення позивачки) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 Велика Палата Верховного Суду прийшла до правового висновку, що спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного частиною другою статті 235 КЗпП України. На вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, не поширюється та застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Висновок Великої Палати Верховного Суду щодо правової природи середнього заробітку за час вимушеного прогулу, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України, висловлений у цій постанові, узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 362/7105/15-ц (провадження № 6-1395цс16) та Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним в постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 620/3884/18 (провадження № К/9901/10912/19), від 05 вересня 2019 року у справі № 813/1247/17 (провадження № К/9901/49937/18), від 30 жовтня 2018 року у справі № 826/12721/17 (провадження № К/9901/37996/18) та не узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19) від якого Велика Палата Верховного Суду відступає. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з огляду на предмет та підстави позову, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача АТ «Укрпошта» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 413,39 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved