Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначила, що вона [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.11.1968 року. 26 листопада 1994 року вона зареєструвала шлюб із громадянином [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу від 26.11.1994 серії [NUMBER] , актовий запис № 1682. З 01.09.1986 року на підставі наказу № 22-к від 31.08.1986 вона була зарахована на денну форму навчання до Івано-Франківського спеціалізованого професійно-технічного училища № 2 (СПТУ 2) за професією «В`язальниця виробів верхнього трикотажу». 18.07.1987 року її було відраховано з СПТУ 2 у зв`язку із закінченням училища згідно наказу № 20-К від 17.07.1987 року. 23 липня 1987 року їй було видано диплом з відзнакою № 232278 та присвоєно кваліфікацію в`язальниці четвертого розряду. У дипломі її ім`я, з незрозумілих для неї причин, вказано як « [PERSON] ». Згідно наказу № 72-к від 16.07.1987 року «Про прием на работу випускников профессионально-технических училищ випуски 1987г.», її було прийнято на роботу з 21.07.1987 в`язальницею по четвертому розряду в зміну майстра [PERSON] . Івано-Франківської трикотажної фабрики. У даному наказі її ім`я також вже вказано як « [PERSON] ». Разом з тим і в свідоцтві про народження, і в паспорті, і в трудовій книжці її ім`я вказується як « [PERSON] ». Таким чином, виходячи із аналізу вищеперерахованих документів, наявна розбіжність у написанні її імені. Дана помилка у написанні імені, на думку заявниці виникла через незрозумілу та безпідставну інтерперетацію її імені « [PERSON] » російською мовою як « [PERSON] », не дивлячись на те, що у Свідоцтві про народження вона записана як « [PERSON] ». Нещодавно адміністрацією закладу освіти, де вона працює, їй повідомлено про звернення від Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області з метою оцифрування даних, де і було вказано на дану розбіжність, запропоновано звернутися до суду за вирішенням даного питання. Заявниця зазначає, що намагалася встановити дані факти у позасудовому порядку, однак Івано-Франківське спеціалізоване професійно-технічне училище № 2 ліквідоване ще у червні 1997 року. Вона звернулася з письмовою заявою про видачу архівної довідки із відомостей про навчання, однак зі змісту довідки також вбачається написання її імені як « [PERSON] », аналогічно до його написання у дипломі. Таким чином, нею вичерпано всі доступні позасудові заходи. Іншого порядку встановлення даних фактів, які мають юридичне значення, окрім судового, немає. Зважаючи на вищезазначене, заявниця просить встановити факт приналежності їй - [PERSON] , диплому Б № [NUMBER] з відзнакою від 23.07.1987 року. Заявниця подала заяву про розгляд справи без її участі. Просить заяву задовольнити. Від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надійшло письмове пояснення по справі, у якому зазначається на необхідність встановлення факту належності документу заявниці у судовому порядку та зазначено про розгляд справи без участі представника управління. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.11.1968 року (а.с. 10). 26 листопада 1994 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу від 26.11.1994 серії [NUMBER] , актовий запис № 1682 (а.с. 9). Згідно записів у трудовій книжці, заявниця з 01.09.1986 року на підставі наказу № 22-к від 31.08.1986 була зарахована на денну форму навчання до Івано-Франківського спеціалізованого професійно-технічного училища № 2 за професією «В`язальниця виробів верхнього трикотажу». 23 липня 1987 року було видано диплом з відзнакою № 232278 та присвоєно кваліфікацію в`язальниці четвертого розряду на ім`я « [PERSON] » (а.с. 3). Згідно наказу № 72-к від 16.07.1987 року « [PERSON] » після закінчення СПТУ № 2 було прийнято на роботу з 21.07.1987 року в`язальницею по четвертому розряду Івано-Франківської трикотажної фабрики, про що свідчить архівна довідка № Д-27/06-07 від 05.07.2024 (а.с. 8). Як вбачається, у даному наказі ім`я вказано як « [PERSON] ». Однак, у свідоцтві про народження заявниці, у її паспорті та у трудовій книжці ім`я заявниці вказується як « [PERSON] ». Відтак, виходячи із аналізу вищеперерахованих документів, наявна розбіжність у написанні імені заявниці. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як передбачено пунктом 6 частини 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для встановлення юридичного факту приналежності заявниці диплому Б № 232278 з відзнакою від 23.07.1987 року. Зважаючи на вищенаведене, заява підлягає до задоволення, оскільки встановлення факту породить для заявника певні юридичні наслідки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved