Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

23 серпня 2024 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У позові зазначено, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Мати дівчинки [PERSON] померла [INFO] . Дитина залишилася проживати з бабусею [PERSON] . Батько дитини з 2021 року проживає за кордоном в Словаччині, має іншу родину. З дитиною він не спілкується та не цікавиться її життям. Дівчинка хворіє та потребує постійного лікування, перебуває під наглядом лікаря-ортопеда та отоларинголога в Національній дитячій спеціалізованій лікарні "Охматдит". Лікування оплачують бабуся та дідусь. На даний час дитини проживає у рідної тітки та навчається в Требухівському ліцеї Броварської міської ради в 4 класі. На підставі зазначеного просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути з нього аліменти на її утримання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача [PERSON] , в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на їх задоволенні наполягала. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не заявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Так з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 лютого 2015 року виконавчим комітетом Калузької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , а її матір`ю є [PERSON] (а.с.4). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 05 вересня 2022 року за актовим записом № 1266 Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] [INFO] померла (а.с.20). З довідки-характеристики, складеної старостою Калузького старостинського округу Березнегуватської селищної ради вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , однак з 2019 року на території села не проживає, оскільки перебуває за кордоном, аліменти на утримання доньки [PERSON] не сплачує, участі у вихованні дитини не приймає, дитини проживає з бабусею [PERSON] ( а.с.13). З акту обстеження житлово - побутових умов проживання сім`ї [PERSON] по [ADDRESS] від 08 серпня 2024 року, складеного начальником та головним спеціалістом служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради [PERSON] та [PERSON] вбачається, що в будинку маються всі умови для повноцінного життя та перебування дитини, є продукти харчування, підсобне господарство. Сім`я має земельний пай, від якого отримують прибуток. Перевірку проведено на підставі заяви [PERSON] , яка завернулася до служби у справах дітей з питання влаштування онуки, яка залишилася напівсиротою, оскільки мати дівчинки померла, а батько перебуває за кордоном та не має наміру піклуватися про дитину( а.с.10,11). З акту обстеження місця проживання дитини по [ADDRESS] від 16 серпня 2024 року, складеного депутатом Березнегуватської селищної ради восьмого скликання [PERSON] вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , її малолітня донька [PERSON] залишилася напівсиротою, її батько [PERSON] не бере участі у її вихованні, не цікавиться її долею та станом здоров`я. На час складання акту дівчинка перебуває у рідної тітки [PERSON] , яка проживає у Броварському районі Київської області (а.с.14). Згідно характеристики від 15 серпня 2024 року, наданої в.о. директора Требухівського ліцею Броварської міської ради Київської області, малолітня [PERSON] , 2015 року народження, дійсно навчається з 3 класу у вказаному ліцеї, дівчинка виховується своєю тіткою [PERSON] , яка забезпечує необхідні умови для навчання та розвитку, участь батька у вихованні та навчанні дитини відсутня, він не відвідує батьківські збори, участі в освітньому процесі дитини не бере (а.с.12). За наказом служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради від 08 серпня 2024 року № 42-р «Про влаштування [PERSON] , [INFO] , на тимчасове проживання", [PERSON] , яка залишилася без батьківського піклування, тимчасово влаштовано в сім`ю бабусі [PERSON] , 1972 року народження (а.с.17). Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Березнегуватської селищної ради від 20 серпня 2024 року № 2318/06-18, комісія вважає доцільним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.21-22). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). Крім того, відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина 2 ст.182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За такого суд доходить висновку, що наявними у справі доказами підтверджуються факти ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки [PERSON] , він не цікавиться її долею, після смерті матері не забезпечує її матеріально, не цікавиться її станом здоров`я та психічним станом, що негативно впливає на її фізичний та інтелектуальний розвиток, не приділяє малолітній дитині належної уваги, не спілкується з нею і не бажає такого спілкування. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача від догляду і виховання дитини, що є результатом його винної поведінки, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, відповідач не виявляє інтересу до дитини, а тому суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] та стягнення з нього на користь державної установи, де буде знаходитись дитина, або опікуна чи піклувальника, аліменти на її утримання. Таким чином позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивач звільнений від сплати судового збору за вимогами, з яким звернувся до суду, а тому, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України та ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, в розмірі 2422,4 грн. за вимогу майнового та не майнового характеру.

Outcome: approved