Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» (далі ТОВ «Фінансова компанія управління активами») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №3972971 в розмірі 15171,50 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 20.12.2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №3972971 за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 9500 грн. строк позики - 30 днів тобто до 19.01.2021 року зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу- [INFO] ) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в п.18 Договору позики. Того ж дня, Позикодавець на виконання п.1 Договору позики №3972971 від 20.12.2020 року, свої зобов`язання виконав, зокрема передав Відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 9500 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Відповідача за номером платіжної картки № [NUMBER] . 21 червня 2021 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2106 за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає), а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників. Відповідно до реєстру прав вимог №1 від 21 червня 2021 року до договору факторингу №2106 від 21 червня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 32186,00 грн., з яких: 9500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 22686,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Так, за умовами Договору позики №3972971 від 20.12.2020 р., сума кредиту становить 9500 грн., строк користування позикою - 30 днів (додаткових угод про продовження строку договору позики - укладено не було) в строки визначені Договором позики заборгованість - не сплачена, тому врахувавши правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, Позивачем прийнято рішення перерахувати нараховані Первісним кредитором проценти в межах строку позики, яка визначена договором за базовою процентною ставкою в розмір 1,99% від суми позики за 1 день в період користування грошовими коштами, врахувавши здійснені Відповідачем платежі за договором, які складають -0 ,00 грн.. Враховуючи вище викладене заборгованість відповідача за кредитним договором складає 15171,50 грн., зокрема: 9500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5671,50 грн. - сума заборгованості за відсотками. Посилаючись на вищезазначене, просили стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» суму заборгованості за Договором позики №3972971 в розмірі 15171,50 грн., з яких: 9500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5671,50 грн. - сума заборгованості за відсотками. Також просили стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,4 грн.. Одночасно до позовної заяви додано клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 16 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Ухвалами суду від 16 вересня та 22 жовтня 2024 року у задоволенні клопотання про витребування доказів відмовлено. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. 17.09.2024, 09.10.2024 від представника позивача надійшли клопотання про розгляд справи без участі представника ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 09 жовтня 2024 року від представника відповідача-адвоката Джуса Д.В. надійшла заява про застосування наслідків спливу позовної давності. Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, 20 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір позики № 3972971, за умовами якого Позикодавець надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 9500 грн. 00 коп., строк позики - 30 днів, тобто до 19 січня 2021 року (п. 2 договору позики № 3972971 від 20 грудня 2020 року). В подальшому Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на підставі договору факторингу № 2106 від 21 червня 2021 року відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» право вимоги за договором позики № 3972971 від 20 грудня 2020 року. Так як в договорі позики № 3972971 від 20 грудня 2020 року встановлено термін погашення суми позики, а саме до 19 січня 2021 року, отже, позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості за вказаним договором позики сплинула 19 січня 2024 року, тоді як Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» звернулося із позовною заявою до Суду лише 26 серпня 2024 року, тобто поза межами встановленого строку на звернення до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на норми статей 256,257,266, 267 ЦК України представник відповідача просив застосувати строк позовної давності до вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики № 3972971 від 20 грудня 2020 року в сумі 15 171 грн. 50 коп.. з яких: 9 500 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5 671 грн. 50 коп. - сума заборгованості за відсотками, у зв`язку з закінченням строку позовної давності на звернення до суду із зазначеним предметом позову. Крім того, 11 жовтня 2024 року від представника відповідача-адвоката Джуса Д.В. надійшов відзив на позовну заяву згідно якого вважають, що підстави (обставини) на які посилається Позивач у своїй позовній заяві є необгрунтованими та такими, що грунтуються виключно на його припущеннях, не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи виходячи з наступного. [PERSON] не укладав договір позики № 3972971 від 20.12.2020 р. з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», про що він також наголошував під час розгляду цивільної справи № 571/517/24. Також, [PERSON] невідома адреса електронної пошти: [INFO] через яку нібито ним було підписано договір позики № 3972971 від 20.12.2020 р. за допомогою аналога ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора, а також ТОВ «Фінансова компанія управління активами» не надано жодних належних та допустимих доказів того, що адреса електронної пошти: [INFO] належить саме [PERSON] . Крім цього, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» не надано жодних належних та допустимих доказів того (лист № 15/08-2024-9/ТНПП від 15 серпня 2024 року ТОВ «ФК Фінексперс» цього не підтверджує), що за договором позики № 3972971 від 20.12.2020 р. саме [PERSON] були перераховані грошові кошти в розмірі 9 500 грн. 00 коп., а також те, що [PERSON] їх отримував. 17 жовтня 2024 року від представника позивача Кожем`яченко Ю.М. надійшла відповідь на відзив у якій зазначається, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Крім того, без власного волевиявлення [PERSON] та без надання останньою особою інформації необхідної для укладення договору позики (надання Відповідачем: ідентифікаційного коду, паспортних даних, адреси реєстрації, банківської карти для зарахування коштів тощо), Позикодавцем би не здійснювалися дії щодо надання коштів на картковий рахунок вказаний Відповідачем. Щодо доказів перерахування та зарахування коштів на банківський картковий рахунок Позичальника то в матеріалах цивільної справи міститься запит Позикодавця (Користувач електронного платіжного засобу) до платіжної системи ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» (платіжна інфраструктура з ліцензією від Національного банку України, що надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунку/еквайер) про надання підтвердження прийняття до виконання платіжної інструкції про ініціювання платіжної операції в сумі 9 500,00 грн на банківську картку № [NUMBER] . У відповідь на зазначений запит ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» повідомила, що 20.12.2020 року, сума 9500,00 грн., за номером платіжної карти № [NUMBER] - прийнято до виконання та виконано. Відповідачем не надано належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його рахунки, або доказів того, що вказані у договорах рахунки йому не належать. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, Відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Тому, посилаючись на правові позиції Верховного Суду просили позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія управління активами» задовольнити у повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності, зазначає наступне. Встановлено, що 20 грудня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3972971. Згідно з умовами договору, товариство надає позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 9500,00 грн. строком на 30 днів з процентною ставкою 1,99% до 19.01.2021. Відповідно до п.1. договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики. Договір підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором та містить відомості про позичальника: дату народження, РНОКПП, адресу проживання, номер телефону, електронну адресу та номер рахунку (а.с. 8). Відповідно до довідки про ідентифікацію, клієнт [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір №3972971 від 20.12.2020 ідентифікований одноразовим ідентифікатором 0g61r7QWDq, надісланим на електронну адресу- [INFO] (а.с.12). Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст.ст. 1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1.ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 21 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» укладено договір факторингу №2106 за правом вимоги до третіх осіб (а.с.13-21). Згідно акту прийому-передачі документації (додаток №2 до Договору факторингу №2106 від 21.06.2021), ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» документацію по кредитним справам (а.с.22). Згідно акту прийому-передачі реєстру заборгованостей за Договором факторингу №2106 від 21.06.2021, відповідно до п.5.2 Договору факторингу №2106 від 21.06.2021, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» реєстр заборгованостей , в тому числі щодо [PERSON] №договору 3972971 (а.с.25,27-29,32). Відповідно до повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» підтвердило прийняття та виконання 20.12.2020 платіжної операції на суму 9500,00 грн., за номером платіжної карти № [NUMBER] (а.с.33). Слід зазначити, що номер зазначеної платіжної картки зазначений і у договорі позики №3972971 від 20.12.2020, підписаного [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.8). За вказаних обставин, не заслуговує на увагу суду посилання представника відповідача на те, що [PERSON] не укладав договір позики № 3972971 від 20.12.2020 р. з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», та не отримував за вказаним договором позики грошові кошти в сумі 500 грн. 00 коп.. Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів у підтвердження того, що після укладення договору факторингу №2106 від 21.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» сплатило ТОВ ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» суму фінансування за відступлене право вимоги за кредитними договорами згідно реєстру боржників, відповідно до договору факторингу. Відтак, відсутні докази у підтвердження того, що ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» набуло право вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] .. Згідно з вимогами ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За вказаних обставин, аналізуючи наявні у справі докази та правові норми, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики №3972971 від 20.12.2020 на загальну суму 15171,50 гривень задоволенню не підлягають за необґрунтованістю. Крім того, 09 жовтня 2024 року представником відповідача-адвокатом Джус Д.В. була подана заява про застосування наслідків спливу позовної давності, в договорі позики № 3972971 від 20 грудня 2020 року встановлено термін погашення суми позики, а саме до 19 січня 2021 року, отже, позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості за вказаним договором позики сплинула 19 січня 2024 року, тоді як ТОВ «Фінансова компанія управління активами» звернулося із позовною заявою до суду лише 26 серпня 2024 року, тобто поза межами встановленого строку на звернення до суду за захистом своїх прав. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). За приписами ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Оскільки судом не було встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес позивача були порушені та відмовляє в позові за необґрунтованістю, відсутні підстави для застосування строків позовної давності. У зв`язку з відмовою у позові, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed