Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

Концерн „Міські\~теплові мережі\~звернулося до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~послуги з\~постачання теплової\~енергії,\~обґрунтовуючи вимоги\~тим,\~що Концерн\~„Міські теплові\~мережі у\~період з\~01.11.2021\~р.\~по 31.03.2024\~р. надав послуги з постачання теплової енергії в нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , власником якого є відповідач на загальну суму 236 939,64 гривень. Концерн „МТМ по відношенню до відповідача як споживачів послуг являється виконавцем послуг з постачання теплової енергії. Позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідача та сплачений судовий збір. Представник Концерн „МТМ в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву до початку судового розгляду про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги відповідач визнає в повному обсязі та просить стягнути 50% судових витрат у вигляді судового збору. На підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягає задоволенню у звязку з наступним. В судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла , а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій , її збут та інше. Відповідачу [PERSON] праві власності належить нежитлове приміщення [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.05.2023 №333070330. Правовідносини між Позивачем та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України « Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінетів Міністрів України, від 21 серпня 2019 року № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315 про затвердження « Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України. Згідно із ч.7 ст.14 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організацій договірних відносин, визначених ч.1 цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог ч.5 ст.13 цього Закону. Частиною 5 статті 13 Закону встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. 02 жовтня 2021 року на виконання вимог Закону Позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Вказані договори є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаних договорів будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцем комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків. Станом на 01 листопада 2021 року Типовий індивідуальний договір № 72225701 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , між Позивачем та відповідачем [PERSON] з 01 листопада 2021 року є укладеним. Житловий будинок [ADDRESS] , оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку. Пунктом 5 Договору зазначено, що Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України « Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідно пункту 11 Договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахункового відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315. Згідно пункту 32 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Пунктом 34 Договору вказано споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Відповідно до пункту 38 Договору споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору. Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525,526, 530 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до положень ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.\~322\~ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. На виконання п.5 Договору Позивач надавав послугу з постачання теплової енергії відповідачу в нежитлове приміщення [ADDRESS] . Таким чином, Концерн «Міські теплові мережі у період\~з 01.11.2021 р. по 31.03.2024 р. надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії в нежитлове приміщення 29 за адресою: [ADDRESS] . \~В зв`язку з тим, що відповідач не сплачує за надані послуги, за вказаний період\~виникла заборгованість в розмірі 236 939,64 грн., що підтверджено відповідним розрахунком. Тобто відповідач не виконала свої обов`язки згідно Договору по оплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим за Відповідачем виникла грошова заборгованість у розмірі\~236 939,64 грн. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку в якому знаходиться приміщення відповідача підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі, знаходженням нежитлового приміщення відповідача у багатоквартирному житловому будинку та актами. Відповідно до ч. 4 ст.\~206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що сума заборгованості відповідачем не оспорюється її наявність та розмір не вимагає доказування. Відповідно до роз`яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову в частині стягнення суми заборгованості у розмірі 236\~939,64гривень, оскільки таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що доводи позивача знайшли своє підтвердження, а також приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову. У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання відповідачем позову, суд згідно з ст. 141 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 50 % понесених ним судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1421,64 грн., а іншу частину 50 % судового збору сплаченого при поданні позову, на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved