Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що [INFO] померла\~його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, зокрема на належну їй частку житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано не було, оскільки він відносився до складу колгоспного двору до якого входили: [PERSON] , 1949 року народження, який помер [INFO] , голова колгоспного двору, та члени колгоспного двору: дружина [PERSON] , 1955 року народження, яка померла [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , 1991 року народження, зять [PERSON] , 1974 року народження. Правовстановлюючі документи на будинок відсутні. Просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок в [ADDRESS] , який складається з літ.А1 - житловий будинок, житловою площею 68,6 кв.м., загальною площею 99,7 кв.м., господарських будівель: літ.Б баня, літ.В1 літня кухня, літ.Г1 сарай, літ.Д1 гараж, літ.Е убиральня, 1-7; І надвірні споруди, у тому числі на 1/3 частину в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , та на 2/3 частини як за колишнім членом колгоспного двору. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надали заяву про проведення розгляду справи без участі представника. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали заяви про розгляд справи без їх участі та у яких зазначили, що позовні вимоги позивача визнають та на належні їм частки нерухомого майна у складі колгоспного двору не претендують та в подальшому претендувати не будуть. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , 1949 року народження, який на день смерті проживав та був зареєстрований [ADDRESS] . Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 2,9000 гектарів, яка розташована на території Шевченківської сільської ради Ізмаїльського (Кілійського) району Одеської області, та яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122385900:01:002:0685, та частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Спадщину, яка залишилося після померлого [INFO] [PERSON] прийняла в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, дружина спадкодавця [PERSON] , 1955 року народження. На підставі заяв про відмову від спадщини від імені [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було заведено спадкову справу за №390/2005 після померлого [INFO] [PERSON] . [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 2,9000 гектарів, яка розташована на території Шевченківської сільської ради Ізмаїльського (Кілійського) району Одеської області, та яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122385900:01:002:0685, та частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , належних [PERSON] , яку прийняла [PERSON] , але не оформила свої спадкових прав. Позивач [PERSON] спадщину, яка залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняв, відповідно до ст.1269 ЦК України, тобто на підставі заяви про прийняття спадщини за №308 від 12.09.2023, поданої до нотаріальної контори. Від імені дочки спадкодавця [PERSON] , [INFO] надійшла заява про відмову від спадщини за №309 від 12.09.2023, що підтверджується матеріалами спадкової справи за 120/2023 після померлої [PERSON] . Позивачу 21.06.2024 як спадкоємцю за законом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстровим №1150, на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 2,9000 гектарів, яка розташована на території Шевченківської сільської ради Ізмаїльського (Кілійського) району Одеської області, та яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122385900:01:002:0685. Отже, позивач [PERSON] , відповідно до ст.1261 ЦК України, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , який спадщину прийняв. Відповідно до довідки №1144 від 21.05.2024, виданої старостою Шевченківського старостинського округу №1 виконавчого комітету Кілійської міської ради, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належав до складу колгоспних дворів, згідно записів погосподарської книги №9, особовий рахунок № [NUMBER] (1991-1996). Станом на 16.04.1991 до складу колгоспного двору входили: [PERSON] , 1949 року народження, який помер [INFO] голова колгоспного двору, та члени колгоспного двору: дружина [PERSON] , 1955 року народження, яка померла [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , 1991 року народження, зять [PERSON] , 1974 року народження. 1/6 частка у майні колгоспного двору, а саме зазначеного житлового будинку належна голові двору [PERSON] , який помер [INFO] , перейшла в порядку спадкування за законом дружині [PERSON] , яка померла [INFO] , яка також мала свою 1/6 частку у майні колгоспного двору, таким чином була власником 2/6 часток, на яку має право спадкоємець позивач [PERSON] .. Встановлено, що інші члени колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 1991 року народження, [PERSON] , 1974 року народження, на належні їм частки члена колгоспного двору не претендували та не претендують, отже відмовляються від своїх часток у складі колгоспного двору. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , відповідно до технічного паспорту, виготовленим комунальним підприємством Кілійської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» згідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ.А1 - житловий будинок, житловою площею 68,6 кв.м., загальною площею 99,7 кв.м., господарських будівель: літ.Б баня, літ.В1 літня кухня, літ.Г1 сарай, літ.Д1 гараж, літ.Е убиральня, 1-7; І надвірні споруди. Також КП КМР «БТІ» надала довідку за №420 від 08.05.2024 відносно того, що право власності на житловий будинок не зареєстровано. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомого майна від 05.08.2023 року складає 91369,87 грн.. Під час звернення до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Богачової Н.М. позивачу було надано роз`яснення за №160/02-14 від 21.06.2024 щодо того, що з доданих документів до нотаріальної контори відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджують право власності на житловий будинок, що не можливо видати свідоцтва про право власності на спадщину, тому радили звернуться до суду. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ч.1\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п.3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебування у складі двору або незначної участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.» Таким чином, у судовому засіданні повністю знайшов своє підтвердження факт, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері, якій належала частка у спірному майні, яке є колгоспним двором, спадщину прийняв, позивачу та третім особам також належать частки у спірному майні, проте останні від цих часток відмовляються, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Обраний позивачами спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. На підставі викладеного,

Outcome: approved