Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

05 лютого 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, уточнивши яку 26.02.2024 року, просив позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку матері, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, починаючи з дня надходження заяви до суду до досягнення дитиною повноліття, на користь особи, яка буде опікуном дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Дитина проживає разом із позивачем та його дружиною - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його дружина є біологічними дідусем та бабусею дитини - [PERSON] . Син позивача - [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком дитини - [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , згодом позивач разом із своєю дружиною звернулись до суду із позовом про визнання батьківства. За життя син позивача визнав доньку - [PERSON] , допомагав їй, спілкувався із нею, допомагав у вихованні. Відповідач, мати дитини [PERSON] , із донькою не проживає вже тривалий час, не займається її розвитком та утриманням, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не вживає заходів щодо отримання дитиною повної загальної середньої освіти, сама мати веде аморальний спосіб життя. Позивач та його дружина наразі повністю опікуються дитиною: виховують, утримують, лікують, надають освіту. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовної заяви, пояснила, що вона наразі не працює, а дитині буде краще із дідусем, який буде її виховувати та забезпечить усім необхідним. [PERSON] проживає разом із дідусем, бабусею із трьох років та їй із ними подобається жити. Представник третьої особи - [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог та зазначила, що Орган опіки та піклування здійснював вихід за місцем проживання дитини, за результатами такого виходу складено Акт у якому зазначено, що дитина проживає разом із позивачем та його дружиною, для дитини виділена окрема кімната, яка забезпечена усім необхідним для сну, розвитку та дозвілля дитини; мати в участі у вихованні дитини не приймає та проживає окремо. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно зі ст.3 «Конвенції про права дитини» прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у місті Дніпро, Дніпропетровської області, Україна. Батьками дитини зазначено: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 22 березня 2017 року за актовим записом №324 Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.53). Із листа в.о.начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ільїної Я. №189/31.29-25 від 30.01.2024 року вбачається, що у актовому записі про народження №324 від 22.03.2017 року, складеному Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на гр. [PERSON] , [INFO] , відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст.135 СКУ, а відомості про мати дитини внесені відповідно до Медичного свідоцтва про народження №324 від 09.03.2017 року, яке видане комунальним закладом «Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» Дніпропетровської обласної ради» (а.с.54). Із витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання вбачається, що місце реєстрації [PERSON] значиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.56). Згідно характеристики учениці 1-Б класу [PERSON] , [INFO] , складеної 26 грудня 2023 року комунальним закладом освіти «Середня загальноосвітня школа №2» Дніпровської міської ради», [PERSON] навчається у КЗО «СЗШ№2» ДМР у 1-Б класі. Дитина прийнята до школи 01.09.2023 року на змішану форму навчання. Дівчинка добре підготовлена, має гарні навички читання, вміє рахувати, віднімати та додавати числа. Дитина відвідує танцювальний гурток. Дівчинка вдало користується лексичним запасом у спілкуванні, вибираючи певні форми для спілкування з дорослими й однолітками. [PERSON] завжди має охайний вигляд, приходить в чистому одязі. Дівчинка забезпечена всім необхідним шкільним приладдям та речами, які необхідні в школі. [PERSON] проживає з дідусем [PERSON] та [PERSON] . Мати не приймає участі в житті дитини. Дідусь та бабуся цікавляться шкільним життям дитини, відвідують батьківські збори, беруть активну участь у житті онуки, а саме піклуються про стан здоров`я, забезпечують сезонним одягом та всім необхідним для повноцінного розвитку дівчинки (а.с.57). Актом про фактичне місце проживання складеного 20 жовтня 2023 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] засвідчено факт, що за адресою: [ADDRESS] з 2019 року фактично проживає [PERSON] , [INFO] , разом із [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] утримують та виховують [PERSON] , [INFO] . За місцем проживання дитини її мати - [PERSON] не з`являється, дитиною не займається; дитину сусіди бачать лише із дідусем і бабусею (а.с.61). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , в інтересах дитини - [PERSON] , [INFO] , було укладено декларацію №0001-Х8АХ-ТТА0 з КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №7» Дніпровської міської ради (а.с.68). Згідно Акту обстеження умов проживання від 28.12.2023 року, заступник начальника ЦССД [PERSON] на підставі звернення гр. [PERSON] з метою соціального захисту дитини - [PERSON] , [INFO]., проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що умови проживання задовільні. Для виховання та розвитку дитини створено належні умови. За вказаною адресою проживають: [PERSON] , його дружина - [PERSON] та їх онучка - [PERSON] , яка наразі навчається у СШ №2 (а.с.69). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 25.12.2023 року надала нотаріальну згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Барсегян Я.С., реєстраційний №400 (а.с.70). Відповідно до довідки №03/18-119 виданої 23.02.2024 року управлінням - службою у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, дитина [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , перебуває під контролем управління - служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, як дитина, що опинилась у складних життєвих обставинах, у зв`язку із ухиленням матері [PERSON] від виконання батьківських обов`язків (а.с.71). У листі №2/01-14-505 Дніпровського міського центру соціальних служб Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради від 12.02.2024 року зазначено, що фахівцями із соціальної роботи 02.02.2024 року здійснено вихід за місцем мешкання родини [PERSON] . За результатами відвідування складено акт оцінки потреб сім`ї. З`ясовано, що [PERSON] пенсіонер, разом із дружиною виховують та фінансово утримують біологічну онуку 6 років. Родина мешкає у трикімнатному будинку із зручностями, житлово-побутові умови відмінні, дівчинка займає окрему кімнату, має усе необхідне для нормальної життєдіяльності. Додатково повідомлено, що батько дитини помер, мати [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, потреби не забезпечує (а.с.72). Таким чином в судовому засіданні доведено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , крім того, остання в судовому засіданні не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, зазначивши, що дитині дійсно буде краще разом з дідусем та бабусею. Крім того, факт неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачкою по відношенню до дитини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Так, допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що вона є сусідкою позивача з 2002 року. Останній відомо, що у позивача та його дружини був син [PERSON] , у нього народилась дитина - дівчинка [PERSON] , яку часто забирали на вихідні до себе позивач із дружиною як бабуся та дідусь. Після смерті [PERSON] , дитину [PERSON] позивач забрав до себе та виховує її і до цього часу. Дитинка розумна, ввічлива та вихована, завжди охайно одягнута та забезпечена усім необхідним для дитини її віку. Мати дівчинки бачили лише один раз на похоронах у [PERSON] , із дитинкою вона не спілкується. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] - пенсіонерка та сусідка позивача, яка проживає із ним в одному дворі з 1995 року. Остання зазначає суду, що позивач разом із своєю дружиною виховують біологічну онуку [PERSON] майже з народження, бо їх син помер, а мати дівчинки її вихованням зовсім не займається. Дідусь водить дівчинку на гуртки, а бабуся кожного дня гуляє із дівчинкою у дворі. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив суду, що є сусідом позивача та досить часто з ним спілкується. Свідок знає, що син позивача - [PERSON] помер, після його смерті позивач забрав до себе онуку [PERSON] та до цього часу її виховує та забезпечує усім необхідним. Мати дівчинки невідомо де знаходиться, дівчинку не навідує. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, данні про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідачки у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками по відношенню до її дитини [PERSON] . Емоційний зв`язок між відповідачкою та дитиною фактично відсутній, відповідачка не виявляє до своєї доньки батьківського піклування, мати відвідувала дитину лише на її день народження, долею дитини не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування. Перелічені вище докази в своїй сукупності поза всяким розумним сумнівом свідчить про злісне ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків, а також про те, що дитина їй не потрібна. Наведене знаходить свій прояв в тому, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування №97-р від 22.02.2024 року, орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] і суд не вбачає підстав ставити такий висновок під сумнів (а.с.81). Наведені обставини в своїй сукупності є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дитини і, на підставі викладеного, таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищим інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідачка є матір`ю малолітньої дитини, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів також підлягають задоволенню. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно ст.184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд має врахувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина потребує утримання, та те, що відповідачі є працездатними, не надали суду доказів про наявність у них непрацездатних дружин, батьків, дітей та про проведення з них стягнень на утримання зазначених осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. на користь держави за вимогу про стягнення аліментів та 1211,20 грн. на користь позивача за вимогу про позбавлення батьківських прав, яка була сплачена останнім під час звернення до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved