Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, залишення дошлюбного прізвища та стягнення аліментів на утримання дітей звернулася [PERSON] . Зазначає, що з відповідачем вона перебуває в шлюбі з 30.07.2007 та їхнє подружжя має трьох неповнолітніх дітей - [PERSON] , який народився [INFO] , [PERSON] , який народився [INFO] та [PERSON] , який народився [INFO] і мотивує свою заяву тим, що шлюбне життя з відповідачем не склалося. Зазначила, що вони з відповідачем не змогли побудувати сімейні відносини між собою на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги та взаєморозуміння, оскільки в них різні характери та погляди на життя. У зв`язку з тим, що подальше спільне подружнє життя та збереження сім`ї стали неможливими просить розірвати шлюб та після розірвання шлюбу змінити її прізвище " [PERSON] " на дошлюбне " [PERSON] ". Крім того зазначає, що з що на даний час вони з відповідачем проживають окремо, а їхні діти проживають з нею та перебувають на її матеріальному утриманні. Зазначила, що домовленості щодо участі відповідача в утриманні дітей між ними не досягнуто, а вона самостійно не може надати дітям належне матеріальне утримання, у зв`язку з чим просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Пояснила, що вони з відповідачем перебувають в шлюбі з 30.07.2007 та їхнє подружжя має трьох неповнолітніх дітей - [PERSON] , який народився [INFO] , [PERSON] , який народився [INFO] , та [PERSON] , який народився [INFO] . Вказує, що шлюбне життя з відповідачем у них не склалося та протягом майже двох років вони спільно не проживають. Зазначила, що між ним відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на сімейні відносини, обов`язки та життя, просить розірвати шлюб та після розірвання шлюбу змінити її прізвище " [PERSON] " на дошлюбне " [PERSON] ". Вказала, що спору з органами РАЦС з приводу зміни нею прізвища не має. Крім того зазначає, що що на даний час діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, оскільки домовленості щодо участі відповідача в утриманні дітей між ними не досягнуто. Вказує, що вона самостійно не може надати дітям належне матеріальне утримання, у зв`язку з тим, що її заробітна плата становить 10000 грн., що є недостатньо для задоволення її потреб та потреб дітей. Зазначила, що у зв`язку з навчанням син [PERSON] отримує стипендію в розмірі 1250 грн. Пояснила, що відповідач ніде не працює та спеціальності ніякої не має, а раніше його дохід складався з коштів, зароблених на роботах за кордоном. Вказала, що вона, діти та чоловік мають нормальний стан здоров`я та у власності нерухомого майна не мають. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що у зв`язку з непорозуміннями в сім`ї вони з позивачкою вирішили пожити окремо, через що протягом останніх двох років спільно не проживають. Просив не надавати строку на примирення та розірвати між ними шлюб. Вказав, що не заперечує проти зміни прізвища позивачкою на дошлюбне. Вказав, що їхні спільні діти проживають з позивачкою та проти цього він не заперечує. Пояснив, що він ніде не працює, а тому забезпечувати матеріально дітей не має можливості. Вказав, що він здійснює догляд за своїм хворим батьком, якому 73 роки. Зазначив, що батько отримує пенсію. Крім того вказав, що він, діти та дружина мають нормальний стан здоров`я та власниками нерухомого майна не являються. Суд, заслухавши пояснення позивачки, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. З позовної заяви, свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що сторони по справі перебувають в шлюбі з 30.07.2007 та мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально. На даний час фактично шлюб припинено і подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] втратили почуття любові один до одного і шлюб існує формально. На даний час фактично шлюб припинено і подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Незважаючи на те, що сторонам у справі було надано строк на примирення, позивачка та відповідач не примирились. Виходячи з цього, суд вважає, що у сторін у справі було досить часу для прийняття виваженого рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при поданні позовної заяви сплачено 1211 грн. 20 коп. судового збору, а тому за правилами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1211 грн. 20 коп. витрат на сплату судового збору. Звертаючись до суду, серед іншого, позивачка просить після розірвання шлюбу прізвище " [PERSON] " змінити на дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Відповідно до ч.6 ст.15 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", у випадку розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Згідно ч.1, 2 ст.16 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) (далі - зміна імені) проводиться лише стосовно громадян України. Державна реєстрація зміни імені проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою фізичної особи, яка досягла віку, встановленого законом, за місцем її проживання за наявності в архівах відділів державної реєстрації актів цивільного стану відповідних актових записів цивільного стану та відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. Частиною 3 ст.293 ЦПК України визначено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі. Згідно з ч.8 ст.294 ЦПК, яка регулює порядок розгляду справ окремого провадження, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Отже, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається, лише у справах окремого провадження за спільною заявою подружжя, яке має дітей або за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, однак оскільки зазначена норма стосується тільки справ окремого провадження, а справа, що розглядається є справою позовного провадження, тому в позові в цій частині слід відмовити. При цьому судом враховано, що позивачка не позбавлена права самостійно змінити своє прізвище у порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Вирішуючи питання про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, що на час подання позову позивач та відповідач разом не проживали, їхні діти проживають з позивачкою та знаходяться на утриманні матері. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках. У відповідності до ст.181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з вимогами ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо і встановлюється законом про бюджет кожного року. Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривні. Отже, мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років, якими є діти сторін у справі становить 1548 грн. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів позовної заяви встановлено, що, будучи батьком дітей, [PERSON] належним чином їх не утримує, хоча зобов`язаний це робити. При цьому суд виходить з того, що відповідач і сам не заперечує факт неналежного утримання ним дітей. Таким чином, загальний розмір утримання синів від відповідача є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач не бере належної участі в їхньому утриманні. Оскільки відповідач, будучи батьком [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на даний час їх належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити, то з нього на користь позивачки необхідно стягнути аліменти. Окрім того судом береться до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини та сторін, а також відсутність у відповідача інших утриманців. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості того, що на утриманні відповідача перебувають інші особи та відповідачем таких доказів не надано. Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їхнього нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, встановленого прожиткового мінімуму на дитину, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/2 частини доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Одночасно суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 12.07.2024, а тому, за правилами ст.191 СК України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Також, за правилами ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір. На підставі ст.56, 84, 180-184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved