Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

16.07.2024 року позивач звернулася в суд з позовом до Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свій позов тим, що її чоловік [PERSON] помер [INFO] і після його смерті залишилося спадкове майно: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заповіту [PERSON] не залишив. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом і спадщину після смерті спадкодавця прийняла, оскільки у визначений законодавством 6-місячний термін звернулася до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Спільні діти позивача зі спадкодавцем: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали до нотаріуса заяви про відмову від прийняття спадщини. Інші спадкоємці відсутні. Постановою нотаріуса від 11.04.2024 року позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане нерухоме майно. Крім того, зазначає, що первинно вказана нерухомість належала свекру позивача [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцями якого були: дружина [PERSON] , яка померла [INFO] , та син - [PERSON] (чоловік позивача), які прийняли спадщину в рівних частках, шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, однак не оформили своїх спадкових прав на нерухомість. Позивач просить визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно після смерті чоловіка [PERSON] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2024 року, справа передана на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій (ас 28). Ухвалою головуючої судді від 19.07.2024 року позовна заяву прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 16.09.2024 року, в порядку підготовки справи до судового розгляду по суті витребувана спадкова справа після смерті [PERSON] (ас 29-30). Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 16.09.2024 року:\~залучено до участі у справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підготовче засідання відкладено на 10.10.2024 року (ас 58-59). Позивач та\~його\~представник\~у\~підготовче засідання не з`явилися, але 10.10.2024 року представник позивача через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи у підготовчому засіданні за відсутності позивача та її представника. Не заперечує проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Не заперечує проти ухвалення рішення на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, з огляду на визнання позовних вимог відповідачем (ас 87). Судові витрати просить залишити за позивачем (ас 89). Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, але 07.10.2024 року на електронну адресу суду подав письмову заяву, у якій просить судове засідання проводити у відсутності представника міської ради, проти заявлених вимог не заперечують (ас 76-77). Треті особи у підготовче засідання не з`явилися, але 07.10.2024 року подали суду письмові заяви, в яких просять підготовче засідання 10.10.2024 року та подальші судові засідання проводити у їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі і не заперечують проти їх задоволення (ас 79-86). Суд ухвалив: розгляд справи у підготовчому засіданні проводити у відсутності учасників справи, згідно частини 1 статті 198, частини 1 статті 223 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи ту обставину, що станом на день проведення підготовчого засідання відповідач визнав позов повністю і дане визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про ухвалення рішення у підготовчому засіданні. Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 10.10.2024 року - дата складення повного судового рішення. У підготовчому засіданні всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне. В підготовчому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] і після його смерті залишилося спадкове майно: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заповіту [PERSON] не залишив. Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, відсутні. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом і спадщину після смерті спадкодавця прийняла, оскільки у визначений законодавством 6-місячний термін звернулася до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Спільні діти позивача зі спадкодавцем: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали до нотаріуса заяви про відмову від прийняття спадщини. Інші спадкоємці за законом першої черги відсутні. Постановою нотаріуса від 11.04.2024 року позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове нерухоме майно. Крім того, в підготовчому засіданні встановлено, що первинно спадкове майно належало [PERSON] , який помер [INFO] , і спадкоємцями якого були: дружина [PERSON] , син [PERSON] , які вчасно і належним чином прийняли спадщину в рівних частках, шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак не оформили своїх спадкових прав на нерухомість. В підготовчому засіданні встановлено, що спадщину, яка складається з частини нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , вчасно і належним чином прийняв її син [PERSON] , шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на момент її смерті, згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак не оформив своїх спадкових прав на вказану частину нерухомості. В підготовчому засіданні встановлено, що спадкове майно, яке належало на день смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла, подавши заяву до нотаріуса у 6-місячний термін, та: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які подали до нотаріуса заяви про відмову від прийняття спадщини. Дані обставини\~підтверджуються дослідженими\~безпосередньо в\~підготовчому засіданні\~письмовими доказами:\~копією паспорта\~ [PERSON] (ас\~5-6);\~свідоцтвом про\~смерть [PERSON] від\~06.10.2010\~року (ас\~10);\~свідоцтвом про\~смерть [PERSON] від\~26.04.2009\~року (ас\~11);\~випискою з\~погосподарської книги\~№1\~за 2016-2023\~роки Топільненської\~сільської ради\~Рожищенського району,\~Волинської області\~№64\~від 26.01.2024\~року (ас\~13);\~довідкою Топільненського\~старостинського округу\~№ 170\~від 26.03.2024\~року (ас\~14);\~технічним паспортом\~на об`єкт\~нерухомого майна\~за адресою:\~ [ADDRESS] );\~свідоцтвом про\~смерть [PERSON] від\~08.08.2023\~року (ас\~12,\~44);\~Витягом про\~реєстрацію в\~Спадковому реєстрі\~від 24.10.2023\~року (ас\~9,\~50);\~витягом №121\~про зареєстрованих\~у житловому\~приміщенні/будинку\~осіб від\~22.02.2024\~року Топільненського\~старостинського округу\~(ас\~15);\~довідкою старости Топільненського старостинського\~округу №\~328\~від 09.10.2023\~року (ас\~45);\~копією свідоцтва\~про укладення\~шлюбу від\~10.06.1989\~року (ас\~49);\~довідкою приватного\~нотаріуса Луцького\~районного нотаріального\~округу Р.П.\~Павлюк про\~склад спадкоємців\~від 21.02.2024\~року №\~49/01-16\~(ас\~16);\~постановою про\~відмову у\~вчиненні нотаріальної\~дії від\~11.04.2024\~року за\~№ 92/02-31\~(ас\~7-8);\~висновком про\~вартість об`єкта\~оцінки житлового\~будинку від\~30.05.2024\~року (ас\~22);\~копією заяви\~ [PERSON] про\~відмову від\~прийняття спадщини\~від 16.10.2023\~року (ас\~41);\~копією заяви\~ [PERSON] про\~відмову від\~прийняття спадщини\~від 23.10.2023\~року (ас\~42);\~копією заяви\~ [PERSON] про\~відмову від\~прийняття спадщини\~від 16.10.2023\~року (ас\~43);\~свідоцтвом про\~народження [PERSON] від\~30.03.1990\~року (ас\~47);\~свідоцтвом про\~народження [PERSON] від\~16.04.1993\~року (ас\~48);\~свідоцтвом про\~народження В.О.\~Калапуші від\~17.08.2005\~року (ас\~46); Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.08.2024 року (ас 51-52); матеріалами спадкової справи № 124/2023 ( ас 40-52). Надаючи правову оцінку встановленим у підготовчому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частини 3 статті\~1223, частини 1 статті\~1220, частини 1 статті\~1270\~ЦК України, здійснення права на спадкування, право на спадщину виникає у день її відкриття. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Так, не можна прийняти лише якусь частину майна, що входить до складу спадщини, а від іншої частини відмовитися взагалі чи прийняти її під якоюсь умовою. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивач вчасно і належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON] , однак не оформила право власності на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане спадкове майно. За таких встановлених обставин суд зазначає наступне. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до частини 1\~статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2002 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК України\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Судом встановлено, що позивач належним чином зареєструвати право власності на спадкове майно, яке вона прийняла в порядку спадкування за законом, належним чином немає можливості через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що приватним нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. До 19 січня 1996 року, згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в населених пунктах. Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29 червня 1998 року. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09 червня 1998 року №121. Відповідно до частини 3\~статті 3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV\~права\~на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації ( зокрема й право власності на нерухоме майно - частина 1 статті 4 Закону). Згідно із частиною 4 статті 3 вищезазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Крім того, Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 1З грудня 1995 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Пленум Верховного Суду України у п 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості. Відповідно до статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: - документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; - виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Дані нормативно-правові акти та встановлені у підготовчому засіданні обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , рік побудови 1972, побудований відповідно до діючого на час його будівництва законодавства і право власності на нього належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування, згідно запису в погосподарській книзі № 1 за 2016-2023 роки Топільненської сільської ради Рожищенського району Волинської області за [PERSON] (ас 13). Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до статті 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищенаведене у сукупності, а саме, що [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , яка належним чином прийняла спадщину, але зареєструвати право власності на спадкове майно немає можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно за [PERSON] та [PERSON] , то суд доходить висновку, що позовні вимоги є підставні, обгрунтовані і підлягають до задоволення, тому слід визнати за позивачем право власності на спірне спадкове майно. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити також наступне. Розглянувши позов, пред`явлений до Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області, суд врахував, що територіальна громада (в особі органу місцевого самоврядування) може бути відповідачем у даній справі, оскільки, крім позивача, відсутні інші спадкоємці за законом та/або за заповітом, які прийняли спадщину, як вбачається з матеріалів спадкової справи № 124/2023. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved