Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

09.07.2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 року у справі № 140/10242/21, зокрема, було зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській обл. здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії по інвалідності [PERSON] , відповідно до ст. ст. 43, 63 ЗУ «Пpo пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про гpoшoвe забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 29.04.2021 року № 22/6-1779 про розмір грошового забезпечення. Вказує, що [PERSON] , який є її батьком, [INFO] помер. В ході реалізації своїх спадкових прав після смерті батька, вона звернулася до ГУ ПФУ у Волинській обл. із заявою та пакетом необхідних документів, з проханням виплатити їй недоотриману спадкодавцем за своє життя пенсії. Однак, у відповідь на це їй було роз`яснено, що правові підстави для виконання судового рішення в справі № 140/10242/21 відсутні, оскільки [PERSON] помер до набрання ним законної сили. У свою чергу, в отриманні інформації щодо розміру невиплаченої пенсії їй було відмовлено. Згідно здійсненого нею розрахунку, сума недоотриманої батьком пенсії за його життя становить 189587,40 грн. Власний розрахунок спірної заборгованості відповідач їй не надав. Враховуючи наведене, просить суд Стягнути з ГУ ПФУ у Волинській обл. на свою користь неодержану за життя спадкодавця пенсію в розмірі 189578,40 грн. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 06.08.2024 року представником відповідача ГУ ПФУ у Волинській обл. було подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову остання зазначає, що батько позивачки помер до набрання судовим рішенням в справі № 140/10242/21 законної сили, а тому виконавчий лист йому не міг бути виданий. На момент смерті [PERSON] відсутні нараховані (присуджені) та не виплачені суми пенсії, на які можуть претендувати члени сім`ї померлого пенсіонера-військовослужбовця, зокрема, [PERSON] . Відтак, сума пенсії, яка не була нарахована пенсіонеру, не може вважатися недоотриманою. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 36-39). В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені у позовній заяві, просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву, в задоволенні заявлених позовних вимог просила відмовити повністю. Суду також пояснила, що їй відомі положення ст. 81 ЦПК України, а також наголосила, що жодних доказів, у тому числі розрахунку розміру невиплаченої [PERSON] пенсії на підставі судового рішення в справі № 140/10242/21, сторона відповідача надавати не буде. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 року у справі № 140/10242/21, зокрема, було зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській обл. здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії по інвалідності [PERSON] , відповідно до ст. ст. 43, 63 ЗУ «Пpo пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про гpoшoвe забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 29.04.2021 року № 22/6-1779 про розмір грошового забезпечення (а.с. 16, 59-61). Вищевказане судове рішення набрало законної сили та є чинним. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Позивач [PERSON] є донькою спадкоємця [PERSON] . Факт родинних відносин між [PERSON] та померлим [PERSON] , як донькою та батьком, підтверджується свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 7-8). Після смерті [PERSON] його донька [PERSON] прийняла спадщину та не заявила про відмову від її прийняття (а.с. 13, 15). 09.05.2024 року позивачка звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про виплату недоотриманої пенсії її померлого батька, призначеної на підставі судового рішення у справі № 140/10242/21 (а.с. 20). У відповідь на вищевказану заяву ГУ ПФУ у Волинській області своїм листом № 7248-6263/С-02/8-0300/24 від 05.06.2024 року повідомило наступне: «у зв`язку з тим, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 року по справі № 140/10242/21 набрало законної сили 27.11.2021 року, тобто після смерті [PERSON] , правові підстави для його виконання відсутні. У свою чергу, ст. 26 Закону № 2262 передбачено, що причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. Особам, які визнані інвалідами довідки МСЕК видаються медико-соціальними експертними комісіями. Враховуючи той факт, що ГУ ПФУ у Волинській області, не є розпорядником запитуваної інформації, надати її копію немає підстав (а.с. 21). Відтак, суд вважає доведеним, що позивачці [PERSON] , як спадкоємцю [PERSON] , фактично відмовлено у виплаті нарахованої за життя її батька-пенсіонера суми пенсії, які спадкодавцю за життя не були виплачені, а також не надано відповідного розрахунку сум, що підлягають стягненню. У зв`язку з цим, позивачкою здійснено власний розрахунок суми недоотриманої пенсії на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 29.04.2021 року № 22/6-1779, з якого слідує, що розмір нарахованої але не виплаченої пенсії [PERSON] за період з 01.04.2019 року по 30.10.2021 року становить 189578,40 грн. (а.с. 17, 19). Суд вважає вищевказаний розрахунок належним та допустимим доказом у справі, оскільки такий є в повній мірі обґрунтованим та проведеним у повній відповідності відомостям, які містяться у довідці Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 29.04.2021 року № 22/6-1779. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З метою надання можливості стороні відповідачу у визначений цивільно-процесуальним законодавством спосіб реалізувати свої процесуальні права, представнику ГУ ПФУ у Волинській обл. було роз`яснено положення ч. 1 ст. 81 ЦПК України та повідомлено останню, що у зв`язку із запереченнями з приводу заявлених позовних вимог, останній необхідно надати докази, які підтверджують її доводи, у тому числі й власний розрахунок недоотриманої [PERSON] за свого життя пенсії. Однак, представник ГУ ПФУ у Волинській обл. повідомила, що будь-які додаткові докази, окрім тих, що містяться в матеріалах справи, вона подавати не має наміру. Отже, всупереч вимогам ст. ст. 76-81 ЦПК України, стороною відповідача, не спростовано правильності проведення обрахування неодержаної за життя [PERSON] пенсію в розмірі 189578,40 грн. Суд також наголошує, що смерть учасника судового провадження не зупиняє перебіг строку набрання рішенням законної сили, а тому доводи представника відповідача не грунтуються на вимогах закону. Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до ст. 52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зміст ч. 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями ЗУ «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Положення ч.ч. 2, 3 ст. 52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 23.09.2020 року у справі № 428/6685/19. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.02.2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати». Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16.06.2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20). Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування (ч. ч. 2, 4, 7 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»). Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України). Тлумачення статті 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень ст. 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати. Відтак, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , до [PERSON] , як його спадкоємця, перейшло право на отримання нарахованої померлому пенсійної виплати в сумі 189578,40 грн. Згідно ч.\~1\~ст.\~91\~ЗУ\~ «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Предметом позовних вимог є стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої, але не отриманої спадкодавцем за життя суми пенсії. Вказані вимоги є майновими, а також стосуються правовідносин, які виникають із реалізації права на спадщину. Відтак, даний спір підлягає розгляду саме за правилами цивільного судочинства, а клопотання про належність спору до юрисдикції адміністративного суду є необґрунтованими. Вказані висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постановах від 27.03.2019 року у справі № 286/3516/16-ц, від 03.04.2019 року у справі № 808/1346/18, від 26.06.2019 року у справі № 284/252/17, від 04.09.2019 року у справі № 750/7865/18. З огляду на наведене, заперечення ГУ ПФУ у Волинській обл. з приводу обґрунтованості заявлених позовних вимог, які викладені у відзиві на позовну заяву не ґрунтується на вимогах закону, а відтак суд не приймає їх до уваги. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до ГУ ПФУ у Волинській області про визнання права власності в порядку спадкування підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 1895,78 грн., у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Outcome: approved