Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дочки, яка навчається. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 03.07.2023. Під час їх спільного проживання 23.08.2006 народилася дочка [PERSON] . На даний час вона проживає з [PERSON] і перебуває на його утриманні. Окрім того, дочка навчається у державному професійно-технічному навчальному закладі «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище» на 1 курсі денної форми навчання, термін навчання з 01.09.2024 по 15.02.2026, що підтверджується відповідною довідкою. Крім навчання та проживання, у дитини є побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників. У зв`язку з тим, що дочка перебуває на утриманні позивача, він отримує мінімальну заробітну плату, у дочки є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб для проживання в суспільстві. Окрім того, дочка сторін, яка ще не закінчила відповідного навчального закладу, не має потрібного обсягу знань та навичок, які необхідні для подальшого працевлаштування. Оскільки відповідачка працює у ТОВ «Тростянецьхліб», має достойну заробітну плату та задовільний стан здоров`я, а тому має реальну можливість сплачувати кошти на утримання дочки, яка навчається. На підставі вищевикладеного [PERSON] просив стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дочки у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дати подання заяви і до закінчення [PERSON] навчання. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Надала письмові пояснення, в яких зазначила, що позов [PERSON] визнає частково. Вказала, що дитині допомагає матеріально по мірі можливості, оскільки не працювала з січня місяця, а лише з 10.09.2024 влаштувалася на ТОВ «Тростянецьхліб». Просила порівняти її доходи з доходами позивача та прийняти відповідне рішення. Таким чином, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 03.07.2003 у Тростянчикській сільській раді Тростянецького району Вінницької області зареєстрували шлюб, про що 03.07.2003 складено запис за №5, та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.13). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] (а.с.5). [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 31.05.2024 (а.с.9). Відповідно до інформації Тростянецької селищної ради від 17.09.2024 №123, на утриманні [PERSON] , 1971 р.н., який зареєстрований в [ADDRESS] , перебуває дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.22). Довідкою №245 від 08.09.2024, виданою Державним професійно-технічним навчальним закладом «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище» підтверджується, що [PERSON] дійсно навчається за професією - «Підприємництво та торгівля». Термін навчання з 01.09.2024 по 15.02.2026 (а.с.7). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач є матір`ю [PERSON] , 2006 р.н. Станом на час звернення до суду 16.09.2024 з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, остання досягла 18 років та навчається у професійно-технічному навчальному закладі. Окрім того, суд встановив, що між сторонами виник спір щодо невиконання відповідачем її обов`язку як матері утримувати до досягнення двадцяти трьох років своєї повнолітньої доньки, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, за умови, що вона може надавати таку матеріальну допомогу. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Ст. 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. На відміну від правовідносин, щодо сплати аліментів до досягнення дитиною повноліття, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру допомоги слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 20 Постанови від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] просив суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на його користь на утримання повнолітньої дочки 4000 грн. аліментів щомісячно на період навчання останньої. Відповідач позовні вимоги визнала частково, посилаючись на те, що вона не відмовляється надавати матеріальну допомогу дочці, однак не у тому розмір, який зазначає позивач. Окрім того, відповідачка не заперечує, що дочка сторін проживає разом з позивачем. З доказів, наданих [PERSON] вбачається, що він з 01.08.2017 працює на посаді слюсара-ремонтника в Філії «Птахокомплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика». Його дохід з жовтня 2023 року по вересень 2024 становив 278403,03 грн (сума до нарахування), що підтверджується довідкою №08/1 від 08.10.2024. Довідку про отримані доходи відповідачка не надала, хоча при вирішенні питання про стягнення аліментів, просила врахувати, як доходи позивача, так ї її доходи. Разом з тим, в даному випадку судом встановлено, що позивач та відповідач офіційно працевлаштовані. Встановлено, що [PERSON] навчається у професійно-технічному навчальному закладі, що позбавляє останню можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, у зв`язку з чим вона є такою, що потребує матеріальної допомоги. В той же час установлено, що відповідач є працездатною та фізично здоровою, тому може надавати матеріальну допомогу її повнолітній дочці на час її навчання. Доказів протилежного суду не надано. Варто зазначити, що потреба повнолітньої [PERSON] у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням полягає у необхідності її харчування, придбання необхідної літератури, канцелярських предметів, оплаті за проживання, проїзд до місця навчального закладу, тощо. Проте, в позовній заяві не зазначено вартість таких витрат та не надано суду жодних доказів на підтвердження витрат дочки, пов`язаних саме їх з навчанням. Сам по собі факт навчання в навчальному закладі не може бути підставою для призначення аліментів у заявленому позивачем розмірі, а має бути визначена потреба у них повнолітньої дитини, що слід довести відповідним чином. Таким чином, позивачем не обґрунтована потреба дочки [PERSON] в матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням у визначеному ним у позовній заяві розмірі, а саме у розмірі 4000 грн. Враховуючи вище досліджені докази, які надані позивачем, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру аліментів необхідно взяти до уваги матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів можливості надавати таку допомогу, також врахувати те, що обов`язок з утримання дитини покладається у рівному обсязі на батьків. З огляду на викладене, є обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача, оскільки встановлено, що [PERSON] продовжує навчання, працювати не має можливості, а відповідач є особою працездатного віку. Тому, враховуючи вищевикладене, заявлену вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягує з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 2000 грн. Такий обсяг аліментів буде співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання. Щодо визначення періоду стягнення аліментів суд враховує наступне. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Беручи до уваги, що позовну заяву пред`явлено до суду 16.09.2024, тому суд присуджує аліменти саме з цієї дати. Визначаючи кінцеву дату стягнення аліментів, суд вважає за необхідне визначити її датою закінчення [PERSON] навчання, тобто 15.02.2026. Водночас, суд враховує і можливість продовження отримання нею освіти, а тому вважає за необхідне зазначити, що аліменти підлягають стягненню не більше ніж до досягнення нею 23 років за умови продовження [PERSON] навчання. Разом з тим, частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також, позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, зокрема витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем до суду подано договір про надання правової допомоги у цивільній справі від 06.09.2024, в якому зазначено, що за послуги, які передбачені даним договором, клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі - 2500 грн.; акт виконаних робіт від 09.09.2024; квитанцію №9353-9383-9083-0347 від 09.09.2024 на суму 2500 грн. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Разом з тим, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позов [PERSON] задоволено частково, а саме на 50 %, з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1250,00 грн. Крім того, у відповідності до вимог ст.141ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн, враховуючи те, що при зверненні до суду [PERSON] був звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial