Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 серпня 1978 року з [PERSON] зареєстрували шлюб, а [INFO] у них народилась донька [PERSON] . В період шлюбу вони з чоловіком придбали 4/12 частини домоволодіння [ADDRESS] , які було оформлено на ім`я чоловіка на підставі договору купівлі-продажу. Їх сім`я мешкала і була зареєстрована у вказаному домоволодінні. У 1994 році її чоловік був засуджений і знятий з реєстрації місця проживання у зазначеному домоволодінні. В 2001 році [PERSON] , після відбуття покарання, повернувся додому в домоволодіння [ADDRESS] , де мешкав разом з нею та іншими членами сім`ї, але своє місце проживання в цьому будинку чи будь-де в іншому місці ним не було зареєстровано. [INFO] [PERSON] помер, а після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 4/12 частин вищевказаного домоволодіння. Зазначає, що вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки її чоловік, проживаючи з нею однією сім`єю, не був зареєстрований з нею за однією адресою. На підставі викладеного заявник звертається до суду з цією заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, в домоволодінні [ADDRESS] . 17 червня 2024 року ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження, а також задоволено клопотання [PERSON] про витребування у приватного нотаріуса Дніпровського міського\~нотаріального округу Гуніної І.О. належним чином завіреної копії спадкової справи після смерті [PERSON] . Заявник подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника за наявними у справі письмовими доказами. Заінтересована особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна І.В. просила розглядати справу за її відсутності відповідно до діючого законодавства. Заінтересована особа [PERSON] надала суду заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності за наявними у справі письмовими доказами. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, враховуючи пояснення заявника та її представника, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги заявника підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що 12 серпня 1978 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб у виконавчому комітеті Новомар`ївської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , повторно виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 20 травня 2024 року, про що зроблено відповідний актовий запис №18, та після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а. с. 16). Від спільного шлюбу у сторін народилась дитина: донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що зроблено відповідний запис № 2144 (а. с. 17). Матеріалами справи підтверджено, що 02 липня 1978 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 4/12 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за умовами якого [PERSON] став власником зазначеної частини домоволодіння, а вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №2-2925. Зазначене також підтверджується відомостями з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №379321990, яка сформована 20 травня 2024 року, з яких вбачається, що [PERSON] є зареєстрованим власником 4/12 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10-12). Також в матеріалах справи наявне свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, відповідно до якого [PERSON] помер [INFO] , про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 9059 (а. с. 18). Згідно з наявної в матеріалах справи довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3531 від 16 травня 2024 року, яка видана Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] є незареєстрованим власником, який помер [INFO] , а [PERSON] зареєстрована з 02 грудня 1983 року разом з донькою [PERSON] та трьома онуками: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 20). Матеріали справи також містять акт обстеження будинку від 20 травня 2024 року, який складено комісією у складі сусідів [PERSON] та [PERSON] , підписи яких засвідчені Головою квартального комітету №21 Новокодацького району міста Дніпра Чалик І.М., про те, що вони обстежили домоволодіння [ADDRESS] , і встановили, що [PERSON] з серпня 1978 року проживав та був зареєстрований разом з дружиною [PERSON] у вказаному будинку, 4/12 частки якого належали [PERSON] на праві власності, а [INFO] у них народилась донька [PERSON] , яка також проживала разом із батьками у вказаному будинку, де вони проживали разом у вказаному домоволодіння до самої смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 19). Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 квітня 2024 року, виданої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гуніною І.О., [PERSON] було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з пропущенням нею строку для прийняття спадщини (а. с. 21). За правилами ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом встановлено, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з пропущенням нею строку для прийняття спадщини. Разом з тим, слід зазначити, що в своїй ухвалі №505/2085/14-ц від 14 вересня 2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Метою звернення [PERSON] до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку. Відповідно до матеріалів справи та наявних в матеріалах справи доказів [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі з 12 серпня 1978 року, та заявник була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , уповноваженим але незареєстрованим власником 4/12 часток якого був її чоловік [PERSON] . Статтею 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання зі спадкоємцем сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимога бо заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , підтвердили факт постійного спільного проживання заявника [PERSON] разом з її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у тому числі і станом на дату смерті [PERSON] [INFO] . Отже заявником було надано суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту постійно проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у зв`язку з чим суд вважає доведеним факт проживання заявника разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Таким чином, враховуючи, що встановлення вказаного факту необхідно заявнику для оформлення спадкових прав після смерті її чоловіка [PERSON] , іншого порядку встановлення цього факту законом не визначено, а тому, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є доведеним, тому можливо встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, в домоволодінні [ADDRESS] , а заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved