Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

позивачі [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє представник - адвокат Масляний Ю.А., 19.09.2023 звернулись в суд з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому просять встановити такий порядок користування приміщеннями квартири за адресою: [ADDRESS] , між співвласниками квартири: виділити [PERSON] та [PERSON] кімнату 45-3/13,8 кв.м та кімнату 45-2/22,3 кв.м, а також балкон 45-7/0,8 кв.м, виділити [PERSON] та [PERSON] кімнату 45-4/10,1 кв.м, а приміщення коридору 45-1/16,5 кв.м, кухні 45-5/10,2 кв.м та санвузла 45-6/4,4 кв.м залишити у спільному користуванні співвласників квартири; усунути перешкоди у користуванні [PERSON] та [PERSON] квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] та [PERSON] надати [PERSON] та [PERSON] ключі від усіх замків до вказаної квартири та вселення останніх у квартиру. Також просили стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що вони, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . 20 лютого 1995 року Виконавчим комітетом Львівської міської рали народних депутатів було передано зазначену квартиру у спільну сумісну власність чотирьом особам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру [ADDRESS] від 20.02.1995 року та довідкою БТІ №3581 від 07.09.2023. [INFO] померла [PERSON] , а [INFO] помер [PERSON] . Після їх смерті відкрилась спадщина на їх майно та було оформлено спадкові права на 1/4 ідеальну частку на квартиру, належну кожному із спадкодавців, разом на 1/2 ідеальну частку у квартирі, а саме: на 7/32 ідеальних частки на квартиру було зареєстровано право власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 3-208, виданого 23.08.2022, видавник: [PERSON] , державний нотаріус Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області; на 7/96 ідеальних часток на квартиру було зареєстровано право власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 3-207, виданого 23.08.2022, видавник: [PERSON] , державний нотаріус Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області; на 5/48 ідеальних часток на квартиру було зареєстровано право власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 3-205, виданого 23.08.2022, видавник: [PERSON] , державний нотаріус Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області; на 5/48 ідеальних часток на квартиру було зареєстровано право власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 3-206, виданого 23.08.2022, видавник: [PERSON] , державний нотаріус Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області. Належність зазначених часток у квартирі [ADDRESS] , її співвласникам підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №339256985 від 14.07.2023. Таким чином вказують, що вони та відповідачі є співвласниками квартири у таких частках: [PERSON] та [PERSON] - 1/2 ідеальна частка, [PERSON] - 15/32 ідеальних часток, разом 69/96 ідеальних часток або 71,875 % на квартиру; [PERSON] - 17/96 ідеальних часток, [PERSON] - 5/48 ідеальних часток, разом 27/96 ідеальних часток або 28,125 % на квартиру. Протягом тривалого часу між старшими представниками сімей позивачів та відповідачів через адвоката велися переговори щодо вирішення окремих питань, пов`язаних з квартирою, зокрема щодо встановлення порядку користування приміщеннями квартири. Так, було направлено лист-пропозицію відповідачам та запропоновано такий порядок користування квартирою, який і зазначений у позовній заяві. Окрім цього, у зазначеному листі представником позивачів вказано щодо можливості відповідачам запропонувати свій варіант порядку користування квартирою, у випадку незгодою із запропонованим позивачами. 01.09.2023 було отримано лист від відповідачів, у якому останні не надали своєї згоди на такий порядок користування спільною квартирою Таким чином, у зв`язку з відсутністю добровільної домовленості між сторонами, позивачі вважають, що такий спір підлягає розгляду в судовому порядку. Згідно із технічним паспортом на квартиру, у такій є три кімнати: прохідна кімната, позначена у технічному паспорті, як 45-3, площею 13,8 кв.м, до якої примикає балкон 45-7/0,8 кв.м, запрохідна кімната 45-2, площею 22,3 кв.м та ізольована кімната 45-4, площею 10,1 кв.м. Відповідно, для ізолювання двох сторін співвласників квартири, одній стороні має бути виділено прохідну кімнату 45-3/13,8 кв.м та запрохідну кімнату 45-2/22,3 кв.м, які разом складають 36,1 кв.м та становлять 78% від загальної житлової площі квартири, а іншій стороні - ізольовану кімнату 45-4/10,1 кв.м, що складає 22% від загальної житлової площі квартири. Вказують, що, маючи разом 9/32 часток на квартиру або 28,12%, сім`я відповідачок не може претендувати на користування майже втричі більшою житловою площею 78%, тому відповідно вважають, що ця площа 78% має бути виділена їхній сім`ї, оскільки разом вони мають 71,875 % від квартири, що є наближено до частки, яку складають кімнати, позначені у технічному паспорті квартири під номерами 45-2 та 45-3. Відтак, вважають, що єдиним варіантом встановлення порядку користування квартирою є варіант, запропонований ними, оскільки квартира знаходиться у семиповерховому будинку, її неможливо поділити в натурі з влаштуванням двох самостійних окремих входів в окремо виділені частини з визначеним набором приміщень (житлова кімната, кухня, санвузол/ванна, вбиральня), які можуть використовуватися, як окремі квартири. Окрім цього, позивачі зазначають, що вони не мають доступу до квартири, співвласниками якої вони є. Їх представник адвокат Масляний Ю.А. направив відповідачкам листа з проханням надати комплект усіх ключів від вхідних дверей у квартиру та вчинити дії з передачі ключів до 13.09.2023, однак останні у вказаний строк не надали жодної відповіді на цей лист. Відтак, зазначають, що змушені також звертатись в суд з вимогою про усунення перешкод у користуванні квартирою. Ухвалою суду від 21.09.2023 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання. Від відповідачки [PERSON] 20.10.2023 надійшла заява про продовження строку для подання відзиву, яка протокольною ухвалою суду від 20.11.2023 задоволена та визнано причини пропущення 15-денного строку для подання відзиву на позовну заяву поважними. Також надійшов відзив відповідачки [PERSON] на позовну заяву, у якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що вважає такі несправедливими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи, порушують їх з донькою житлові права, є образливими та принизливими. Вказує, що позивачі є співвласниками спірної квартири разом з ними, їх вимога про визначення порядку користування цією квартирою є формально правомірною, але, беручи до уваги фактичні обставини їх родинного життя та попередні судові спори, цей позов є зловживанням правом, оскільки скерований не на реальне вирішення існуючого між ними спору, а виключно на створення їй та її доньці нестерпних умов проживання у їх спільній з позивачем [PERSON] батьківській квартирі [ADDRESS] . Так, починаючи з 1994 року по теперішній час позивачі разом зі своїми сім`ями постійно проживають за межами України, станом на сьогодні - у власному будинку у Лондоні Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, з того ж часу вони спірною квартирою не користуються, хоча й зареєстровані у такій, їхніх особистих речей у квартирі немає. Натомість, квартирою опікуються лише вона та її донька, вони проживають у ній, оплачують всі належні по квартирі платежі та по мірі сил та доходів, утримують її у належному стані, у тому числі робили дрібні ремонти. Однак за останні 2,5 роки у них виникла катастрофічна проблема з сусідами з верхнього поверху, які регулярно заливали квартиру і необхідно було майже щомісяця викликати аварійні бригади, про що вона повідомляла позивача і навіть відправляла світлини, на що він не реагував. А у подальшому, коли вони на вимогу обслуговуючої компанії, з метою запобігання повторення аварійних ситуацій, у серпні 2023 року поміняли за власні кошти стояки мережі водопостачання і водовідведення, позивач [PERSON] почав звинувачувати її у тому, що вона це зробила самовільно, тобто без його дозволу. Тобто, позивачі самоусунувшись від виконання своїх обов`язків співвласників по належному утриманню нерухомого майна, яке ще й перебувало в аварійному стані та потребувало негайного відновлювального ремонту. Окрім цього, вони зовсім не беруть участі в оплаті коштів за житлово-комунальні послуги. Зазначає, що вона з донькою неодноразово пропонували позивачам мирно врегулювати їх спільне право власності на квартиру та припинити постійні конфлікти, таким чином: або викупити позивачам їхні з донькою частки в квартирі, або всім співвласникам спільно продати цю квартиру третім особам, або їм викупити частки позивачів у квартирі. Однак на жодну з цих пропозицій позивачі не погодились, що лише підтверджує неприязні стосунки між сторонами та бажання позивачів не вирішувати спір по суті, а створювати додаткові проблеми, оскільки вони фактично не потребують цієї квартири у користування. Їхні неприязні сімейні відносини підтверджують неможливість спільного проживання у квартирі. Також вказує, що несправедливим є запропонований позивачами варіант порядку користування квартирою, та пропонує виділити їм з донькою кімнату, площею 22,3 кв.м, позивачам дві інші кімнати, площами 10,1 кв.м та 13,8 кв.м, інші приміщення квартири залишити у спільному користуванні співвласників, оскільки цей спір не має відношення до розподілу майна в натурі, а лише стосується визначення порядку користування квартирою сторонами спору. Від представника позивачів адвоката Масляного Ю.А. 31.10.2023 надійшла відповідь на відзив, у якому останній зазначив таке. Відповідачка [PERSON] у відзиві зазначила свій варіант встановлення порядку користування спірною квартирою, зокрема пропонує в користування відповідачок виділити кімнату 45-2/22,3 кв.м, а у користування позивачів виділити кімнату 45-3/13,8 кв.м та кімнату 45-4/10,1 кв.м. Однак, пропонуючи виділення позивачам в одноосібне користування кімнату 45-3/13,8 кв.м, відповідачка замовчує те, що в кімнату 45-2/22,3 кв.м, яка є запрохідною кімнатою, можливо потрапити виключно через прохідну кімнату 45-3/13,8 кв.м, яку відповідачка пропонує виділити позивачам. Отже в такому випадку прохідна кімната 45-3/13,8 кв.м буде у спільному користуванні усіх співвласників квартири - позивачів та відповідачів. Окрім цього, з огляду на розміри часток усіх співвласників, саме такий порядок, запропонований відповідачкою, буде неспівмірний розміру часток позивачів та відповідачів у праві власності на спірну квартиру. Тому вважає, що суд при вирішенні спору у цій справі не може обрати варіант встановлення порядку користування квартирою, запропонований відповідачкою у відзиві на позов. Щодо позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою представник позивачів, із покликанням на постанову Верховного Суду від 20.12.2021 у справі №310/9577/19, зазначив, що позивачі, як співвласники квартири, мають право на реалізацію свого права володіння та користування нерухомим майном. Оскільки їм чиняться перешкоди, додатковим підтвердженням чого є відзив відповідачки [PERSON] на позов у цій справі з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів повністю, відтак такі перешкоди слід усунути, шляхом зобов`язання відповідачів надати позивачам ключі від усіх замків до вказаної квартири та вселення позивачів у квартиру. Від відповідачки [PERSON] 21.11.2023 надійшли додаткові пояснення, які відповідають змісту її відзиву, поданого 20.10.2023. Ухвалою суду від 12.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідачками [PERSON] та [PERSON] 06.02.2024 подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Галицького районного суду м.Львова у справі №461/10335/23 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про припинення права власності у спільній частковій власності та стягнення компенсації вартості частки у спільній частковій власності. Від представника позивачів адвоката Масляного Ю.А. 20.02.2024 надійшли заперечення на клопотання відповідачок про зупинення провадження. Разом з тим, заявлене відповідачками [PERSON] та [PERSON] клопотання про зупинення провадження відповідачка [PERSON] та представник відповідачок - [PERSON] під час розгляду справи не підтримали, тому таке було залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, надав пояснення, які відповідають змісту позовної заяви. Додатково пояснив, що з 1996 року проживає у Лондоні, у Львові буває досить рідко. У 2021 році він приїжджав у м.Львів, відповідачки не надали йому доступу до квартири. Однак, з цього приводу він ні в поліцію, ні у ЖЕК не звертався. Також вказав, що оскільки він проживає за межами України, якби у нього був доступ до квартири, він би зробив у своїй частці через довірителя ремонт та здавав в оренду орендарям. Щодо передачі ключів зазначив, що він довірив своєму представнику (адвокату) або родичці отримати ключі у відповідачів. Окрім цього, зазначив, що він за житлово-комунальні послуги не платить, оскільки не проживає у спірній квартирі, а тому вважає, що не має такого обов`язку. Просив позов задоволити. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов, просила його задоволити. Представник позивачів адвокат Масляний Ю.А. позовні вимоги підтримав повністю, просив такі задоволити. Надав пояснення, які відповідають змісту позовної заяви та відповіді на відзив відповідачки. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення, які відповідають змісту відзиву на позовну заяву та додатковим поясненням. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що нею та дочкою не чиняться перешкоди позивачам у користуванні спірною квартирою, а єдиною дійсною причиною їх непроживання у квартирі є постійне проживання у Великій Британії. Вказала, що не заперечувала ніколи щодо передачі ключів від квартири особисто позивачам, однак не сторонній особі, яка буде мати доступ до їх спільного майна. Також вказала, що вона категорично заперечує те, щоб у частині квартири позивачів проживали сторонні особи орендарі, оскільки це буде грубо порушувати її права, як співвласника житлового приміщення. Окрім цього, вказала, що оскільки між нею та позивачем [PERSON] склались неприязні відносини та вони не можуть добровільно вирішити питання щодо користування спірною квартирою, неодноразово пропонувала різні варіанти вирішення цього питання, а саме або продати квартиру і поділити кошти від продажу, або викупити частку у них. Однак жоден із запропонованих варіантів не підходить стороні позивачів. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник відповідачів адвокат Арутюнова Н.Ф. просила відмовити у задоволенні позовних вимог, надала пояснення, які відповідають змісту відзиву на позов та додатковим поясненням. Зокрема, надала пояснення про те, що позивачам не чинились і не чиняться відповідачами перешкоди у користуванні спірною квартирою, вони погоджуються на передачу ключів, але особисто, а не адвокату чи іншим стороннім особам запропонованим позивачем [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до такого висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Згідно із постановою Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Відповідно до пункту 4 частини другої\~статті 16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний із застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 545/3728/16-ц (провадження № 61-9958св18)). Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом та не оспорюється учасниками справи, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Так, згідно із свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) №41126 від 20.02.1995 та довідкою ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №3581 від 07.09.2023, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності чотирьом особам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після смерті двох співвласників квартири, а саме [PERSON] та [PERSON] , було оформлено спадкові права на 1/4 ідеальну частку на квартиру, належну кожному із спадкодавців, разом на 1/2 ідеальну частку у квартирі. Зокрема, на 7/32 ідеальних частки квартири було зареєстровано право власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.08.2022 №3-208; на 7/96 ідеальних часток квартири було зареєстровано право власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.08.2022 №3-207; на 5/48 ідеальних часток квартири було зареєстровано право власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.08.2022 №3-205; на 5/48 ідеальних часток квартири було зареєстровано право власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.08.2022 №3-206. Окрім цього, належність часток у квартирі [ADDRESS] , її співвласникам підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №339256985 від 14.07.2023. Таким чином, учасники справи є співвласниками квартири у таких частках: [PERSON] та [PERSON] - 1/2 ідеальна частка, [PERSON] - 15/32 ідеальних часток, разом 69/96 ідеальних часток або 71,875 % квартири; [PERSON] - 17/96 ідеальних часток, [PERSON] - 5/48 ідеальних часток, разом 27/96 ідеальних часток або 28,125 % квартири. Разом з тим, відповідно до договору дарування 5/48 часток квартири від 29.05.2024, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстраційним номером 223, [PERSON] подарувала своїй матері [PERSON] 5/48 часток квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи наведене вище, на даний час співвласниками квартири [ADDRESS] є позивачі [PERSON] та [PERSON] , яким належить 69/96 ідеальних часток або 71,875 % квартири, і відповідачка [PERSON] , якій належить 27/96 ідеальних часток або 28,125 % квартири. Вказане також підтверджується інформацією з реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із технічним паспортом, квартира [ADDRESS] (до перейменування вул.700-річчя Львова), складається з трьох кімнат, житловою площею 46,2 кв.м, в тому числі: перша кімната 22,3 кв.м, друга кімната 13,8 кв.м, третя кімната 10,1 кв.м; кухні 10,2 кв.м, ванної кімнати 4,4 кв.м, коридору 16,7 кв.м, загальна площа квартири 78,3 кв.м. Згідно із\~ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Статтею 379 ЦК України\~передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.380 ЦК України). Частиною 4\~статті 9 ЖК України\~передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного\~\~жилого\~\~приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше\~\~як\~\~з підстав і в порядку, передбачених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша\~статті 356 ЦК України). Відповідно до\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц (провадження № 61-4536св18) зазначено, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2019 року у справі № 161/5720/18 (провадження № 61-990св19) зазначено, що згідно частини першої\~статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Виходячи із аналізу вказаних норм законодавства, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири) з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2023 року у справі № 607/22941/21 (провадження № 61-12444св22), на яку покликається представник позивачів у позовній заяві, зазначено, що спір про встановлення порядку користування квартирою не стосується порядку поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму, а судове рішення про встановлення порядку користування спільним майном не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. При вирішенні спору щодо порядку користування спільним майном суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їхніх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, тобто з наближенням до ідеальних часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Отже, з огляду на наведене, оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. Разом з тим, допускає можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. В ході розгляду справи встановлено, що на даний час співвласниками квартири [ADDRESS] є позивачі [PERSON] та [PERSON] , яким належить 69/96 ідеальних часток квартири, та відповідачка [PERSON] , якій належить 27/96 ідеальних часток квартири. Між сторонами існує спір щодо користування цим майном і поділ квартири з виділенням вказаних часток в натурі є неможливим, відтак наявні правові підстави для встановлення між сторонами порядку користування квартирою за запропонованим позивачами варіантом, який відповідає інтересам співвласників, із врахуванням їх часток у праві спільної часткової власності. Саме такий порядок користування спірною квартирою відповідає допустимим розмірам житлової площі на кожну особу та не призведе до погіршення житлових умов цих осіб, а також буде збережено цільове призначення квартири. При цьому, відповідачка [PERSON] , яка заперечувала проти встановлення запропонованого позивачами [PERSON] та [PERSON] порядку користування квартирою, запропонувала свій порядок користування квартирою, а саме пропонує в її користування виділити кімнату 45-2/22,3 кв.м, а у користування позивачів виділити кімнату 45-3/13,8 кв.м та кімнату 45-4/10,1 кв.м. Разом з тим, такі доводи відповідачки не заслуговують на увагу, оскільки такий порядок суперечить вищевказаним нормам та порушує права інших співвласників квартири, з огляду на розмір часток у спільній сумісній власності. Окрім цього, у кімнату 45-2/22,3 кв.м, яку вона просить виділити у користування їй, можливо потрапити лише через прохідну кімнату 45-3/13,8 кв.м, яку відповідачка пропонує виділити позивачам. Таким чином, відповідачкою [PERSON] не доведено наявність підстав для встановлення іншого порядку користування квартирою, ніж запропонований позивачами. Із врахуванням вищенаведеного, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] підлягають частковому задоволенню, а саме слід виділити у користування позивачів кімнату 45-3/13,8 кв.м (згідно\~плану квартири\~у технічному\~паспорті) та кімнату 45-2/22,3 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті), а також балкон 45-7/0,8 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті); виділити у користування відповідачки [PERSON] . кімнату 45-4/10,1 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті), а приміщення коридору 45-1/16,5 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті), кухні 45-5/10,2 кв.м (згідно\~плану квартири\~у технічному\~паспорті) та санвузла 45-6/4,4 кв.м (згідно\~плану квартири\~у технічному\~паспорті) залишити у спільному користуванні співвласників квартири: позивачів [PERSON] і [PERSON] та відповідачки [PERSON] . В частині позовних вимог щодо визначення порядку користування спірною квартирою відносно відповідачки [PERSON] слід відмовити, оскільки в ході розгляду даної справи остання подарувала (відчужила) свою частку у праві спільної часткової власності на користь своєї матері відповідачки [PERSON] , відтак на даний час вона не є співвласником квартири [ADDRESS] . Щодо позовної вимоги позивачів про усунення перешкод у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідачок [PERSON] та [PERSON] надати [PERSON] та [PERSON] ключі від усіх замків до вказаної квартири та вселення останніх у квартиру, суд зазначає таке. Обґрунтовуючи зазначену вимогу, позивачі зазначають, що відповідачки не передають їм ключі від спірної квартири, тим самим чинять перешкоди у користуванні спільним майном. За приписами статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України закріплено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статей\~391,\~396 ЦК України\~позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, підставою для задоволення позову такої особи є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Аналогічна правова позиція відображена у постанові ВС від 22 серпня 2022 року у справа № 348/1072/20. В ході розгляду справи встановлено та не оспорюється учасниками справи те, що позивачі з власної волі проживають за межами України у місті Лондоні Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії тривалий час. Позивач [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення про те, що у Лондоні проживає з 1996 року, у м.Львів останній роз приїжджав у жовтні 2021 року і саме тоді відповідачки не впустили його у спірну квартиру. Разом з тим, останній зазначив, що він не звертався з приводу даної події у правоохоронні органи чи ЖЕК. Окрім цього, жодних доказів, які б підтверджували те, що відповідачки [PERSON] та [PERSON] чинять перешкоди у користуванні квартирою позивачам [PERSON] чи [PERSON] суду не надано. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , як співвласник квартири також має повний спектр прав на зазначену квартиру та не вчиняла будь-яких дій чи правочинів, які б обмежували або порушували права позивачів, які добровільно самоусунулась від виконання своїх обов`язків співвласників квартири з 1996 року, не проживають у такій, не здійснюють утримання квартири та відповідно не несуть витрат на її утримання, про що сам позивач зазначив у своїх поясненнях. Під час розгляду справи відповідачка [PERSON] зазначила, що не заперечує дати ключі особисто позивачам, однак відмовляється такі передати їх адвокату чи іншим стороннім особам, оскільки це порушуватиме її права, як співвласника квартири, так як адвокат позивачів чи далекі родичі є сторонніми для неї людьми. Більше того, як вказав позивач [PERSON] , ключі необхідно передати його представнику для можливості здійснення ним ремонту у частці квартири позивачів, і в подальшому здачі такої орендарям, однак щодо здачі в оренду спільної квартири чужим людям відповідачка [PERSON] категорично заперечує. Положеннями статті 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. А отже, жоден із співвласників самостійно не має права укладати правові угоди щодо спільного майна без згоди інших. Статтею 12 ЦПК України\~передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Оцінивши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачами не надано належних та достовірних доказів вчинення відповідачами дій, які перешкоджають їм у реалізації права власності на спільне нерухоме майно та створення перешкод у користуванні спільною квартирою будь-яким чином, в тому числі і відмовою передати ключі чи перешкоджати у вселенні. Зазначене свідчить про необґрунтованість заявлених позивачами вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою, відтак у цій частині позовних вимог слід відмовити. Окрім цього, відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України, слід вирішити питання про розподіл судових витрат, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачів 1\~073 грн 60 коп судового збору, тобто по 536 грн 80 коп на користь кожного з позивачів.

Outcome: dismissed