Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Теплопостачсервіс» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість з постачання гарячої води, центрального опалення, абонентського обслуговування з урахування інфляційних втрат, трьох відсотків річних у загальній сумі 114 237,94 грн., а також стягнути судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01 липня 2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , в тому числі і відповідачці у кв.155. Відповідачка з моменту отримання житла у власність є споживачем комунальних послуг з гарячого водопостачання та центрального опалення, від вказаних послуг не відмовлялась. Позивач зазначає, що з Відповідачем договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не укладений. Водночас, відсутність укладеного договору про надання житлово - комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від обов`язку оплати спожитих послуг в повному обсязі (Постанова Верховного суду У країни від 30.10.2013 справа 6-59цс 13 та від 15.03.2018 справа № 401\\15-ц). Відповідач свого обов`язку по сплаті коштів за отримані житлово-комунальні послуги не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з квітня 2020 року по січень 2024 року та абонентське обслуговування за період з березня 2022 року по січень 2024 року, в зв`язку з чим, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 06.05.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін (а.с. 17,18). Судом ухвала суду про відкриття провадження, копія позовної з додатками направлялись відповідачу на адресою нерухомого майна відповідача: [ADDRESS] (а.с.6). Згідно зворотного поштового відправлення, відповідачкою повідомлення про розгляд справи не отримано, поштове відправлення повернулось двічі до суду без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну заберігання». Крім того, судом 26.07.2024 опубліковано оголошення про розгляд даної справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, оскільки адресою місця реєстрації відповідача є окупована територія. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відзиву на позовну заяву не подано. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ТОВ «Теплопостачсервіс» як юридична особа здійснює діяльність з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дата формування виписки 01 листопада 2023 року (а.с.12). Відповідачці [PERSON] на праві власності з 13.01.2020 належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер відомостей про речове право № 356130232, дата формування 28.11.2023 (а.с.6). Між позивачем та відповідачем договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не укладений, однак вказує, що не зважаючи на його відсутність відповідач споживає надані житлово-комунальні послуги. Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. У постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі №176/456/17 та у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 зазначено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Суд відзначає, що співвласники квартири у багатоквартирному будинку повинні усвідомлювати, що набуття права власності на квартиру покладає на них обов`язок утримувати своє майно та оплачувати відповідну отриману послугу. Відповідачем не було надано доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, у тому числі відповідач, відповідно до порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не відмовився від надання позивачем послуг. Водночас, судом встановлено, що відповідачка свої обов`язки щодо оплати отриманих житлово-комунальних послуг виконувала неналежним чином, що призвело до виникнення заборгованості. Згідно з розрахунками ТОВ «Теплопостачсервіс» за адресою: [ADDRESS] , обліковується заборгованість за послуги з постачання гарячого води за період з квітня 2020 року - січень 2024 року (включно) у розмірі 1 819,29 грн.; за послуги з централізованого опалення за період з квітня 2020 року по січень 2024 року (включно) у розмірі 105 545,07 грн. та плата за абонентське обслуговування за період з березня 2022 року по січень 2024 року (включно) - 1 136,38 грн. (а.с.7-9). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п.п. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Враховуючи обставини, встановлені судом у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що відповідачка, як власник квартири, є споживачем послуг за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання, які надає ТОВ «Теплопостачсервіс». З огляду на правовідносини, які склалися між сторонами, на відповідачку, як боржника у зобов`язанні за укладеним договором, покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а позивач, як кредитор у зобов`язанні за укладеним договором має право вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок 3% річних та інфляційних витрат, розраховано позивачем на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з квітня 2020 року по січень 2022 року (включно), становить 3% - 1 303,76 грн., інфляційна складова - 4 276,93 грн. (а.с.10). Розрахунок 3% річних та інфляційних витрат, розраховано позивачем на суму заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період з квітня 2020 року по січень 2022 року (включно), становить 3% - 38,14 коп., інфляційна складова - 118,37 грн. (а.с.11). Суд враховує, що 24.02.2022 з 5-30 год. в Україні відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено воєнний стан. Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 №206 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Таким чином, позовні вимоги в частині інфляційних витрат та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості з наданих послуг, підлягають задоволенню, оскільки нараховані правильно з урахуванням вимог вищенаведеної постанови Кабінету Міністрів України. Оскільки, відповідачка належним чином не виконує свої зобов`язання щодо оплати за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, суд вважає необхідним стягнути з останньої заборгованість за надані позивачем послуг. Також, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині інфляційних витрат та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості з наданих послуг з урахуванням положення вимог вищенаведеної постанови Кабінету Міністрів України, дані нарахування судом перевірено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн. (а.с.16). На підставі викладеного,

Outcome: approved