Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 14.02.2024 року, спадкова справа № 11/2023, зареєстровано в реєстрі за № 112, він отримав у спадщину від своєї матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира належала його матері на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням 19.05.1998 року. Під час візиту до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Балабекян А.Є., з метою оформлення документів для прийняття спадщини, йому стало відомо, що на спадкове майно, а саме: квартиру [ADDRESS] постановою АМ № 144661 від 16.12.2004 року виконавчою службою міського управління юстиції м.Нікополя був накладений арешт. В єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 05.01.2005 року було зареєстровано обтяження, реєстраційний номер 1590665. В березні 2024 року він звернувся з заявою до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якій просив зняти арешт з належної йому на праві приватної власності квартири [ADDRESS] , оскільки змінився власник нерухомого майна і в нього як у нового власника жодних боргів немає, виконавчих проваджень, де б він виступав боржником, так само не зареєстровано, а накладений арешт перешкоджає йому на власний розсуд користуватись та розпоряджатись своєю власністю, що порушує його право, закріплене в Конституції України. 12.03.2024 року він отримав відповідь, в якій значилось, що, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що арешт нерухомого майна за № 53700635 накладено на майно [PERSON] , на підставі постанови АМ № 144661, виданої 16.12.2004 року виконавчою службою міського управління юстиції м.Нікополя та було роз`яснено, що, відповідно до вимог чинного законодавства, завершені виконавчі провадження підлягають знищенню після трирічного зберігання в архіві органу державної виконавчої служби. Тому, на підставі викладеного, змушений звернутись до суду та просить зняти арешт з нерухомого майна, а саме: з квартири [ADDRESS] , який було накладено 05.01.2005 року, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АМ 144661 від 16.12.2004 року, реєстраційний номер обтяження 1590665, запис про обтяження № 53700635, а також вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження № 53700635, зареєстрований 05.01.2005 року, на підставі постанови АМ 144661 від 16.12.2004 року виконавчої служби міського управління юстиції м.Нікополя, реєстраційний номер обтяження 1590665. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2024 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до\~ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.22-23). Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, не скористався, при цьому, на адресу суду надав заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.25). Згідно ч.8\~ст.178 ЦПК України,\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У частині четвертій статті 10\~ЦПК України і статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною першоюст.55\~Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. У статті 129\~Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Як встановлено судом, на квартиру [ADDRESS] постановою АМ № 144661 від 16.12.2004 року виконавчою службою міського управління юстиції м.Нікополя був накладений арешт та в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 05.01.2005 року було зареєстровано обтяження, реєстраційний номер 1590665. При цьому, даний факт не заперечується Нікопольським відділом державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), оскільки, згідно листа від 12.03.2024 року, Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повідомило [PERSON] , що, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , на підставі постанови АМ № 144661, виданої 16.12.2004 року виконавчою службою міського управління юстиції м.Нікополя, було накладено арешт, який, відповідно до вимог чинного законодавства, після трирічного зберігання в архіві органу державної виконавчої служби після завершення виконавчого провадження підлягав знищенню (а.с.14-15). Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, судом встановлено, що на майно позивача постановою Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції було накладено арешт, який, в даному випадку, свідчить про той факт, що його наявність порушує право позивача щодо розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1, 2, 3\~\~\~ст.60\~\~ЗУ "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.\~\~У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику ( речове право на чуже майно). Таким чином, враховуючи вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого, він позбавлений можливості у повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обґрунтування позивача знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, та є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved