Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що 08.09.2010 року між нею і відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 03.02.2012 року. Сторони є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Починаючи з часу розірвання шлюбу, тобто з 2012 року та по даний час малолітня [PERSON] проживає з позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні, оскільки відповідач [PERSON] тривалий період відмовляється у добровільному порядку брати участь у вихованні та матеріальному утриманні дитини. Спір щодо визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній. Останній раз [PERSON] бачив свою доньку 2 роки тому. Відповідач [PERSON] взагалі не надає будь-яких коштів на утримання своєї доньки та відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП [NUMBER], станом на 03.06.2024 року, має заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини у сумі 179565,50 грн. Вважає, що даний факт доводить те, що батько дитини злісно ухиляється від сплати аліментів та не бере участі в утриманні дитини. Таким чином, [PERSON] ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку, не цікавився її станом здоров`я, вихованням, навчанням, фізичним, моральним та духовним розвитком. Зокрема, він тривалий час не зустрічається зі своєю малолітньою донькою, а також не здійснює будь-яких спроб щодо налагодження з нею родинних відносин, не спілкується з учителями, не забирає дитину з школи та не приймає участі у батьківських зборах. Додані до позовної заяви докази, на її думку, підтверджують факт самостійного виховання матір`ю доньки [PERSON] , та в свою чергу, самоусунення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків. Із врахуванням викладеного просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його доньки, [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі за обставин, зазначених у позовній заяві. Малолітня [PERSON] в присутності психолога та представника навчального закладу зазначила, що з моменту коли батьки розійшлись вони з батьком не спілкуються, інколи він вітав її з днем народження та передавав подарунки, однак востаннє вони бачились 2 роки тому з ініціативи матері, оскільки з-за кордону повернулась бабуся. [PERSON] також в судовому засіданні зазначила, що бажає позбавити батьківських прав [PERSON] , адже це буде відповідати її інтересам та інтересам матері, адже для того щоб виїхати за кордон чи вчинити будь які інші дії матері необхідно просити батька, який жодним чином не приймав участі в її вихованні та утриманні. Після з`ясування думки дитини в судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сокирянської міської ради Мельник І.Б. в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Сокирянської міської ради Сираєва Н.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази по даній цивільній справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Так, з наведених у позовній заяві обставин, які згідно ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, встановлено, що 08.09.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом РАЦС Сокирянського РУЮ у Чернівецькій області за актовим записом №79, який 03.04.2012 року, розірвано рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 02.02.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сокирянського районного управління юстиції у Чернівецькій області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.12.2019 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Сокирянському району та місту Новодністровську Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Судом встановлено, що з моменту розірвання шлюбу, тобто з 2012 року дитина [PERSON] проживає та перебуває на утриманні матері. Вказані обставини підтверджуються зокрема, актом обстеження житлово-побутових умов складеного 03.06.2024 року комісією у складі Депутата Сокирянської міської ради Кружкіна Віталія Костянтиновича та сусідів [PERSON] , [PERSON] згідно якого [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , але фактично проживає по [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] , синами [PERSON] , [PERSON] та донькою [PERSON] 2011 року народження, яка знаходиться на її утриманні. Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2024/004622811 від 08.05.2024 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виданої 28.05.2024 року КНП «Сокирянський центр первинної медико-санітарної допомоги за №109, [PERSON] , [INFO] , на «Д» обліку не перебуває. За даними останнього медичного огляду-здорова. Згідно характеристики, виданої класним керівником ОЗ «Сокирянський ліцей №1 Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області» Л. Швець та затвердженої директором закладу А. Ткач , вбачається, що батько учениці 7-А класу [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , не приймає участі у вихованні доньки, не приймає участі у батьківських зборах. Згідно висновку психолога про психологічний стан учениці 7-А класу ОЗ «Сокирянський ліцей №1» м. Сокиряни від 16.05.2024 року №199 встановлено, що практичний психолог ліцею Ліпсюк А.І. провела бесіду з ученицею [PERSON] , [INFO] , та прийшла до висновку, що [PERSON] зі своїм батьком не спілкується. Батько не цікавиться навчанням, вихованням, проблемами і життям доньки. Вихованням дівчинки займається її мати [PERSON] .. Дівчинка отримує від неї достатньо уваги. Відповідно до висновку Виконавчого комітету Сокирянської міської ради, як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від 24.06.2024 року, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Аналіз наведеної норми свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому як найкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Таку правову позицію висловив ВС в справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21) від 26.04.2022 року. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відсутність побачень з дитиною та навіть спроб їх здійснення, свідчить про відсутність інтересу до дитини з боку відповідача, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасувало лише правовий зв`язок між ним та його дітьми, підтвердило відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дітьми. З досліджених письмових доказів, які визнаються відповідачем встановлено, що з 2012 року відповідач [PERSON] не приймає участі в житті малолітньої доньки [PERSON] , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не створює умов для отримання дитиною освіти. Таким чином суд вважає, що відповідачем [PERSON] свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини [PERSON] є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. ЄСПЛ неодноразово зауважував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати, дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Враховуючи встановлені обставини та думку малолітньої дитини [PERSON] суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, адже це якнайкраще відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Як вбачається з матеріалів справи рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 17.05.2019 року задоволено позов про зміну способу стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і досягнення дитиною повноліття. За таких обставин, суд не вирішує питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved