Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення фактів спільного проживання та перебування на утриманні. В обґрунтування заяви зазначила, що [INFO] загинув її онук - [PERSON] , який був військовослужбовцем. Його смерть пов`язана з безпосередньою участю в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф проти України. Указує, що вона має право на призначення їй пенсії у разі втрати годувальника та на призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим вона звернулася до [INFO] та до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області. Однак, рішенням ГУ ПФУ в Одеській області № 484 від 22.03.2023 їй було відмовлено у призначенні пенсії у разі втрати годувальника у зв`язку з тим, що її не віднесено до жодної з категорій осіб, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника та відсутністю документів, які б підтверджували ступінь родинного зв`язку й осіб, які за законом зобов`язані її утримувати. Також їй було відмовлено і в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до листа [INFO] від 01.05.2023, оскільки нею не було надано документів, які б підтверджували відповідно до Сімейного Кодексу України, що вона була членом сім`ї загиблого солдата [PERSON] або перебування її на утриманні відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Указані обставини зумовили необхідність її звернення до суду про встановлення факту її спільного проживання з онуком та факту перебування на його утриманні. На підтвердження вищевказаних фактів зазначає, що вона є рідною бабусею [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Іхня матір - [PERSON] , яка є донькою заявника, [INFO] померла. Відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.05.2010 батька [PERSON] - [PERSON] було позбавлено відносно нього батьківських прав, заявника було призначено опікуном над малолітнім [PERSON] та стягнуто на її користь з [PERSON] аліменти на [PERSON] [INFO] батько [PERSON] - [PERSON] помер. Зі змісту рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.05.2010 слідує, що станом на 21.05.2010 [PERSON] проживав зі своєю бабусею [PERSON] та його сестрою [PERSON] . Отже, зазначає, що починаючи з 2010 року і по день смерті, [PERSON] проживав разом із заявником, вів з нею спільне господарство та між ними були наявні спільні права та обов`язки. До початку повномасштабного вторгнення рф, заявник з онуком проживали за місцем реєстрації: [ADDRESS] . Крім того зазначає, що протягом останніх років вона постійно одержувала допомогу від свого онука, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, адже [PERSON] їй систематично, починаючи з 10.11.2021 до 08.03.2022 надсилав грошові перекази в розмірі понад 2 000 грн щомісячно. Указує, що [PERSON] до його повноліття перебував на повному утриманні заявника, а з досягненням ним повноліття та пенсійним віком вже остання перебувала на його утриманні. Посилаючись на те, що встановлення фактів спільного проживання та перебування на утриманні мають для неї юридичне значення, оскільки дозволять реалізувати право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника та оформити одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю онука, просила встановити факт спільного проживання [PERSON] разом з онуком [PERSON] , який загинув [INFO] у повномасштабній війні з РФ за адресою: [ADDRESS] , у період з 21.05.2010 по час його смерті, та встановити юридичний факт перебування на утриманні [PERSON] у загиблого військовослужбовця [PERSON] , який загинув [INFO] у повномасштабній війні з РФ, у період з 10.11.2021 по час його смерті. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2023, постановленою під головуванням судді Павлик І. А., провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, роз`яснено заявнику право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції. Постановою Одеського апеляційного суду від 08.02.2024 ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2023 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Федчишеній Т. Ю. Ухвалою суду від 19.03.2024 справу прийнято до провадження. У судовому засіданні [PERSON] та її представник - адвокат Осьмінін С. Д. заяву просили задовольнити. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - Гедза В. Ю. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши заявника та її представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд зазначає таке. З Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00040437475 від 07.07.2023 слідує, що 29 травня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу нареченій присвоєно прізвище - [PERSON] . 02 липня 1996 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 27.06.2023 Бахмутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внесено зміни до актового запису, а саме - на підставі актового запису про шлюб № 72 від 03 жовтня 1998 року, внесено відомості про наречену: прізвище до реєстрації шлюбу [PERSON] змінено на [PERSON]. Як слідує з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України щодо актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , її батьками записані: батько - [PERSON] , та мати - [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Артемівського міського управління юстиції в Донецькій області 26.03.2003. [INFO] народилася [PERSON] , її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Виконавчим комітетом Часовоярської міської ради Бахмутського району Донецької області 06.06.2023. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області 09.02.2010. Відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.05.2010у справі № 2-4770-2010 позбавлено [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] призначено опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] . Вирішено питання про стягнення аліментів. Указаним рішенням встановлено, що [PERSON] проживає разом зі своєю бабусею [PERSON] та малолітньою сестрою [PERSON] . [PERSON] призначена опікуном над малолітньою [PERSON] відповідно до рішення виконкому Артемівської міської ради від 10.07.2006 (2-2750-2006р.), цим же рішенням її батьки [PERSON] та [PERSON] позбавлені батьківських прав відносно доньки. Рішенням Виконавчого комітету Артемівської міської ради від 09.06.2010 № 255 надано малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Встановлено, що дитина [PERSON] має право на отримання пільг для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, передбачених чинним законодавством України. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Часовоярської міської ради Бахмутського району Донецької області 05.01.2021. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 10.11.2022. Відповідно до довідки військової частини [NUMBER] від 09.01.2023, виданої [PERSON] , її онук - [PERSON] , 2002 року народження, захищав незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та загинув під час артилерійського обстрілу з боку збройних сил російської федерації у м. Мар`їнка Донецької області, отримавши уламкові поранення, які виявилися несумісними із життям. Смерть пов`язана з безпосередньою участю військовослужбовця в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації проти України. Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 484 від 20.03.2023 [PERSON] відмовлено у призначенні пенсії в разі втрати годувальника за померлого [PERSON] . Підставою для відмови стало те, що при розгляді документів, долучених до заяви, та при визначенні права на пенсію встановлено, що [PERSON] не відносить до жодної з категорій осіб, передбачених ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка визначає перелік непрацездатних членів сім`ї, а документи, що підтверджують її ступінь родинного зв`язку та відсутність осіб, які за законом зобов`язані її утримувати, не надані. У рішенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.05.2010 у справі № 2-4770-2010 зазначено, що [PERSON] має онуку, яка відповідно до ст. 266 СК України, зобов`язана її утримувати. Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.04.2023 № 6/л, документи, подані [PERSON] для призначення одноразової грошової допомоги повернуто на доопрацювання у зв`язку з неможливістю встановлення її права на отримання частки одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168. У ньому зазначено, що [PERSON] була опікуном [PERSON] до досягнення ним повноліття. На день загибелі військовослужбовця вона не здійснювала опіку і не мала прав та обов`язків щодо забезпечення [PERSON] . За поданими документами неможливо встановити, чи є у неї діти, які повинні її утримувати та неможливо встановити, чи є [PERSON] непрацездатною особою (особою з інвалідністю) і перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця [PERSON] . Крім цього, за поданими документами неможливо встановити, що [PERSON] проживала разом зі своїм онуком, вела з ним спільне господарство і мала взаємні права і обов`язки, а також чи має власну сім`ю. Указано, що без надання документів, які підтверджують, що заявниця була членом сім`ї загиблого солдата [PERSON] (судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема про факт спільного проживання, ведення спільного проживання та наявність між ними взаємних прав і обов`язків) або перебування на утриманні відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (копії документів, на підставі яких було призначено пенсію в разі втрати годувальника, судового рішення про встановлення факту перебування на утриманні) неможливо встановити право [PERSON] на отримання частки одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. При цьому факти повинні мати юридичне значення саме для заявника, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення його особистих чи майнових прав. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення. Заявник посилається на те, що встановлення факту спільного проживання із [PERSON] та перебування на його утриманні має для неї юридичне значення, оскільки дозволить їй реалізувати право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника та оформлення одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її онука - військовослужбовця. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Обов`язок доказування певних обставин лежить на особі, яка посилається на них як на підставу своїх вимог. Для встановлення факту спільного проживання до уваги беруться також показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного бюджету, господарства та побуту. Свідок [PERSON] , яка є подругою заявника, у судовому засіданні пояснила, що вона та [PERSON] проживали недалеко одна від одної. [PERSON] виховувала онука - [PERSON] . Він їй допомагав, вони разом ходили до магазину, він її завжди зустрічав. Коли [PERSON] вступив на військову службу він допомагав заявнику, своєї сім`ї у нього не було. Після того, як [PERSON] вступив на військову службу свідок його не бачила. Свідок [PERSON] , яка є подругою заявника, у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] після смерті її доньки у 2010 році стала опікуном [PERSON] , якому на той час було 7 років. Коли [PERSON] виріс він працював кухарем, допомагав бабусі фінансово. На військову службу вступив після школи, щоб допомагати бабусі. У заяві [PERSON] просила встановити факт її спільного проживання разом з онуком [PERSON] , який загинув [INFO] , у період з 21.05.2010 по час його смерті. Як слідує з матеріалів справи, дата, з якої заявник просить встановити факт її спільного проживання з онуком [PERSON] , а саме 21.05.2010, пов`язана з датою ухвалення Артемівським міськрайонним судом Донецької області рішення у справі № 2-4770-2010, відповідно до якого [PERSON] призначено опікуном малолітнього [PERSON] , 2002 року народження. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦК України опіка припиняється у разі досягнення підопічним чотирнадцяти років. У цьому разі особа, яка здійснювала обов`язки опікуна, стає піклувальником без спеціального рішення щодо цього. Піклування припиняється у разі досягнення фізичною особою повноліття; Судове рішення у справі № 2-4770-2010 підтверджує, що у зв`язку з призначенням опіки [PERSON] до свого повноліття проживав разом з [PERSON] , яка здійснювала над ним опіку та піклування та мала обов`язки по його утриманню. У такому разі додаткового встановлення факту спільного проживання [PERSON] з онуком [PERSON] за період з його 7-річного віку та до досягнення ним повноліття не потребується. Крім того, встановлення такого факту за цей період не породить для заявника юридичних наслідків, виходячи з мети встановлення такого факту. Що стосується періоду після досягнення [PERSON] повноліття та до дня його смерті, то зі змісту заяви про встановлення факту, матеріалів справи та показань свідків слідує, що після досягнення повноліття [PERSON] вступив на військову службу до лав Збройних Сил України (точної дати матеріали справи не містять), де перебував до дня його смерті. Указане свідчить, що перебуваючи на військовій службі, [PERSON] не проживав спільно з [PERSON] до дня його смерті та не вів з нею спільного господарства. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту спільного проживання [PERSON] з онуком [PERSON] на день його смерті, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків. Відтак, в цій частині заява задоволенню не підлягає. Що стосується вимоги заяви про встановлення факту перебування заявника на утриманні [PERSON] , суд зазначає наступне. Пунктом 2 частини 1статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі - Закон) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Згідно з пунктом «г» абзацу 4 ст. 30 Закону непрацездатними членами сім`ї вважаються дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати. Статтею 31 Закону визначено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. Відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При вирішенні питання щодо встановлення факту перебування особи на утриманні суд бере до уваги п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», яким передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї, а утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. У заяві [PERSON] просить встановити факт перебування її на утриманні [PERSON] у період з 10.11.2021 по день його смерті, а саме до [INFO], тобто фактично протягом 4 місяців. У підтвердження указаного факту [PERSON] посилається на те, що [PERSON] за період з 10.11.2021 по 08.03.2022 здійснював грошові перекази на картковий рахунок на її ім`я у розмірі понад 2 000 грн щомісячно, у підтвердження чого додала відповідні платіжні документи. Разом з тим, як уже зазначалося, для встановлення факту перебування на утриманні для мети, вказаної заявником, необхідно встановити, що заявник є непрацездатною особою, та допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що є непрацездатною особою, отримує пенсію за віком, розмір якої становить трохи більше 2 000 грн на місяць. Натомість, матеріали справи не містять доказів на підтвердження непрацездатності заявника та розміру доходу (пенсії), отримуваного нею щомісячно. Відтак заявником не доведено, що матеріальна допомога, яка надавалась їй [PERSON] шляхом здійснення грошових переказів на її банківську картку у період з 10.11.2021 по 08.03.2022, була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Крім того, з указаних квитанцій не вбачається цільове призначення цих платежів, та те, що кошти були перераховані саме на її утримання. При цьому періодичне протягом чотирьох місяців перерахування коштів на картковий рахунок не свідчить про постійний характер допомоги та взяття [PERSON] на себе обов`язку щодо утримання заявника. Інших доказів, які б підтверджували перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] та надання ним їй допомоги, яка була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування, матеріали справи не містять. Показання свідків також цих обставин не підтверджують, оскільки про обставини надання [PERSON] допомоги [PERSON] вони обізнані зі слів останньої. Згідно з пунктом «г» абзацу 4 ст. 30 Закону непрацездатними членами сім`ї вважаються дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати. Крім того, з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 484 від 20.03.2023 слідує, що підставою для відмови [PERSON] у призначенні пенсії в разі втрати годувальника стало зокрема те, що заявником не надано документів на підтвердження відсутності осіб, які за законом зобов`язані її утримувати. Натомість у рішенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.05.2010 у справі № 2-4770-2010 зазначено, що [PERSON] має онуку, яка відповідно до ст. 266 СК України, зобов`язана її утримувати. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що має також онуку [PERSON] , 1998 року народження, яка є рідною сестрою [PERSON] . [PERSON] також була призначена її опікуном, проте [PERSON] проживала разом зі своїм батьком. Наразі [PERSON] є повнолітньою та проживає окремо від заявника. Отже, зважаючи також на наявність у заявника повнолітньої онуки, яка в силу закону зобов`язана її утримувати, [PERSON] не підтверджено перебування її на утриманні [PERSON] . Ураховуючи наведене вище в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати, понесені заявником, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed