Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

У поданій в суд заяві позивач [PERSON] просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] разом з батьком, обґрунтовуючи тим, що відповідач [PERSON] на даний час проживає окремо від нього та має намір змінити місце проживання дитини, у зв`язку з чим виникають непорозуміння та спори щодо місця проживання їх спільної доньки. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 червня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики в судове засідання не з`являлася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, про причини неявки суд не повідомила та відзив на позов не подавала. Представник Служби в справах дітей Здолбунівської міської ради Рівненської області позовні вимоги підтримала повністю та не заперечила щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Ураховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ч.1ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши учасників, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Сторони з 02 серпня 2008 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.141 СК України). Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин першої, другої ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Малолітня [PERSON] з народження зареєстрована разом з батьком в належній позивачу на праві власності будинку по [ADDRESS] , де згідно висновку органу опіки та піклування Здолбунівської міської ради Рівненської області щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] від 11 липня 2024 року дитина займає окрему кімнату, обладнану усім необхідним, має особисті речі, а також навчається у Здолбунівській початковій школі №7 Здолбунівської міської ради Рівненської області за місцем проживання. При спілкуванні працівників служби у справах дітей Здолбунівської міської ради з Соломією, яка повідомила, що хоче проживати з батьком, а з матір"ю [PERSON] не спілкується вже тривалий час. Встановлені судом\~обставини безспірного\~проживання з\~батьком повністю\~підтвердила [PERSON] \~в судовому\~засіданні,\~яка бажає\~і надалі\~проживати з\~батьком та узгоджуються з\~висновком органу\~опіки та\~піклування Здолбунівської\~міської ради\~Рівненської області . Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року в справі №730/921/21. Також, суд погоджується з доводами позивача про те, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом з позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору та підстав для закриття провадження в справі (постанова Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі №686/20582/19). Відповідно до положень ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Крім того, положеннями ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ураховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання малолітньої доньки з батьком, згоду батька згідно висновку органу опіки та піклування, суд вважає необхідним визначити місце проживання [PERSON] з батьком. Крім того, суд зауважує, що матір дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211 грн. 00 коп.

Outcome: approved