Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

У серпні 2024 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернулось ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом про стягнення з [PERSON] (надалі - відповідач) заборгованості за Договором позики № 78431924 від 17.03.2023 року у розмірі 19690,00 грн. та за Договором позики № 4497191 від 21.06.2023 у розмірі 17860,00 грн., а всього 37550,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 17.03.2023 року між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» був укладений Договір позики № 78431924 (надалі Договір № 1), за яким відповідач отримав від позикодавця позику 5500,00 грн. та зобов`язався повернути її в порядку і на умовах, передбачених договором, та сплатити проценти за користування позикою. В подальшому, відповідно до умов Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року та додатків до нього, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем, до позивача перейшло право грошової вимоги за вказаним Договором № 1 щодо стягнення заборгованості, що утворилась внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за цим договором, у розмірі 19690,00 грн., в тому числі 5500,00 грн. основної суми позики та 14190,00 грн. процентів за користування позикою. Оскільки відповідач вказану заборгованість не погасив, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Крім того, позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 21.06.2023 року між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» був укладений Договір позики № 4497191 (надалі Договір № 2), за яким відповідач отримав від позикодавця позику 4400,00 грн. та зобов`язався повернути її в порядку і на умовах, передбачених договором, та сплатити проценти за користування позикою. В подальшому, відповідно до умов Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року та додатків до нього, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем, до позивача перейшло право грошової вимоги за вказаним Договором № 2 щодо стягнення заборгованості, що утворилась внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за цим договором, у розмірі 17860,00 грн., в тому числі 4400,00 грн. основної суми позики та 13460,00 грн. процентів за користування позикою. Оскільки відповідач вказану заборгованість не погасив, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 12.08.2024 року було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження. Учасникам справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. Позивач в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без участі його представника. Відповідач в судове засідання двічі не з`явився, письмового відзиву на позов не надав, про причини неявки не повідомив, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що відповідно до ст. 280 ЦК України у сукупності є підставою для заочного розгляду справи, про що 22.10.2024 року була постановлена ухвала суду. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до такого. Судом встановлено, що 17.03.2023 року між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» був укладений Договір № 1, відповідно до умов якого відповідач отримав позику у розмірі 5500,00 грн. строком на один місяць та зобов`язався повернути її в порядку і на умовах, передбачених договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами за ставкою 2,7% від суми позики на день. Відповідно до умов Договору № 1, загальна сума процентів, що підлягала сплаті відповідачем за весь період користування позикою, становить 1650,00 грн. Відповідач зобов`язання щодо повернення коштів та сплати процентів за користування ними належним чином не виконував. Доказів повернення відповідачем позики та сплати процентів за користування ними у строк до 16.04.2023 суду надано не було. В подальшому, на підставі Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, укладеного між та позивачем, а також Додаткових угод до нього № 2 від 28.07.2021 та № 16 від 25.01.2024 право вимоги до відповідача за зазначеним Договором № 1 перейшло до позивача. При цьому відповідно до реєстру боржників, доданого до Додаткової угоди № 16, позивачу було передано право грошової вимоги за Договором № 1 до відповідача у розмірі 19690,00 грн., в тому числі 5500,00 грн. основної суми позики та 14190,00 грн. процентів за користування позикою. Будь-яких інших нарахувань за кредитним договором позивач не здійснював і до стягнення не пред`явив. Крім того, судом встановлено, що 21.06.2023 року між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» був укладений Договір № 2, відповідно до умов якого відповідач отримав позику у розмірі 4400,00 грн. строком на один місяць та зобов`язався повернути її в порядку і на умовах, передбачених договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами за ставкою 2,5% від суми позики на день. Відповідно до умов Договору № 2, загальна сума процентів, що підлягала сплаті відповідачем за весь період користування позикою, становить 825,00 грн. Відповідач зобов`язання щодо повернення коштів та сплати процентів за користування ними належним чином не виконував. Доказів повернення відповідачем позики та сплати процентів за користування ними у строк до 21.07.2023 суду надано не було. В подальшому, на підставі Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, укладеного між та позивачем, а також Додаткових угод до нього № 2 від 28.07.2021 та № 20 від 27.02.2024 право вимоги до відповідача за зазначеним Договором № 2 перейшло до позивача. При цьому відповідно до реєстру боржників, доданого до Додаткової угоди № 20, позивачу було передано право грошової вимоги за Договором № 1 до відповідача у розмірі 17860,00 грн., в тому числі 4400,00 грн. основної суми позики та 13460,00 грн. процентів за користування позикою. Будь-яких інших нарахувань за кредитним договором позивач не здійснював і до стягнення не пред`явив. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, договір факторингу є підставою для заміни сторони кредитора у грошовому зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 статті 1048 ЦК України передбачено, що \~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідач жодних заперечень проти позову не надав, факт укладання ним договорів позики не оспорював, факт невиконання зобов`язань за цими договорами також не оспорював, як і наданого позивачем розрахунку заборгованості, доказів погашення заборгованості на користь позивача або первісного кредитора не надав. Таким чином, виходячи із закріпленої у ст. 614 ЦК України презумпції вини боржника у зобов`язанні, яка відповідачем не спростована, суд вважає позовом таким, що підлягає задоволенню частковому задоволенню, а саме: за Договором № 1 - в частині стягнення основної суми позики у розмірі 5500,00 грн. та процентів за користування позикою у розмірі 1650,00 грн.; за Договором № 2 - в частині стягнення основної суми позики у розмірі 4400,00 грн. та процентів за користування позикою у розмірі 825,00 грн. В частині стягнення решти процентів, нарахованих відповідачу за користування позикою за кожним з Договорів, позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке. Як випливає з правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12, кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитними коштами лише в межах періоду кредитування, який дорівнює строку, на який надався кредит. Цей висновок також був підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/45818/16. Зокрема, Верховний Суд наголошує на тому, що за змістом ст. 1054 ЦК України позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом. Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої\~статті 1054 ЦК України\~та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої\~статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Тобто нарахування відповідачу процентів за користування позикою за період часу після спливу строків повернення позики за Договором № 1 (за період після 16.04.2023) та за Договором № 2 (за період після 21.07.2023) є неправомірним і не породжує у відповідача обов`язку сплачувати такі проценти. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Однак позивач не пред`явив до суду вимог щодо захисту своїх прав кредитора шляхом стягнення з відповідача грошових сум в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial