Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] просила визнати за нею право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,0136 га, кадастровий номер 5622610100:00:006:0827, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що її батьку [PERSON] , належали на праві приватної власності два житлових будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] , вказані будинки знаходилися на одній земельній ділянці. 05 травня 2006 року на підставі договору дарування, укладеного між позивачем та [PERSON] , [PERSON] набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, за життя покійний розрядився своїм житловим будинком [ADDRESS] та земельною ділянкою, склавши на відповідача заповіт. Після подання зави про прийняття спадщини, стало відомо, що померлому [PERSON] належало на праві приватної власності дві земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,0136 га, кадастровий номер 5622610100:00:006:0827 та площею 0,0863 га, кадастровий номер 5622610100:00:006:0826. Обидві ділянки зареєстровані внаслідок поділу ділянки за однією адресою [ADDRESS] . Згідно плану поділу земельної ділянки, земельна ділянка площею 0,0136 га, кадастровий номер 5622610100:00:006:0827, повністю знаходиться під будинком позивача. Отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не може, так як вказану земельну ділянку покійний батько заповів [PERSON] , тому вона звернулася до суду за захистом свого права на майно. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 серпня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву від 23.08.2024, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву від 27.08.2024, якою позовні вимоги визнав повністю, просив розглянути справу без його участі. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування від 05.05.2006 та копією витягу про державну реєстрацію прав від 29.05.2012. Згідно заповіту від 10.10.2016, [PERSON] заповів належний йому житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку для його обслуговування, розташовані за адресою [ADDRESS] , своєму синові [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] в м. Рівне, Рівненського району Рівненської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18.01.2024. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.06.2024, житловий будинок, земельні ділянки площею 0,0136 га, кадастровий номер 5622610100:00:006:0827 та площею 0,0863 га, кадастровий номер 5622610100:00:006:0826, знаходяться за адресою [ADDRESS] та належали [PERSON] . Згідно плану поділу земельної ділянки в межах [ADDRESS] , площа земельних ділянок становить 0,0863 га, 0,0136 га. За змістом\~статті 377 ЦК України\~до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно\~статті 120 ЗК України\~при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~у поєднанні з нормою\~статті 125 ЗК України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Окрім того, пунктом «е» частини першої\~статті 141 ЗК України\~передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій\~статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~\~\~ \~ \~ \~ \~Також судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, позовні вимоги ґрунтуються на встановлених законом підставах. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved