Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

1.Описова частина Короткий змістпозовних вимог. 20 лютого 2024 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначав, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у період якого народились спільна дитина, [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з початку введення в Україні воєнного стану, а саме з 05 березня 2022 року їх село - Старомлинівка, яке знаходиться у Волноваському районі Донецької області стало тимчасово окупованою територією України (Наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією»). Його родина вимушена була покинути свою домівку та виїхати на безпечну для життя територію. Так вони прийняли рішення про те, що дружина з сином переїдуть на тимчасове проживання до його тітки в Республіку Італію. 08 березня 2022 року вони перетнули кордон України. Після виїзду дружини та сина за кордон він в липні 2022 року обрав остаточним місцем свого проживання м. Рівне, після чого ним було отримано статус внутрішньо переміщеної особи. Перебуваючи в Республіці Італії, відносини між сином та дружиною зіпсувались внаслідок її зловживання алкоголем. Це стало головною причиною повернення сина до України. Внаслідок цього, їх син постійно перебуває у пригніченому настрої, має почуття тривоги та напруженості, в нього погіршився сон. 3 квітня 2023 року [PERSON] переїхав до нього у м. Рівне, де 26 квітня 2023 року отримано статус внутрішньо переміщеної особи. Його дружина - [PERSON] приїжджала до України в серпні 2023 року, однак побачитись з сином не виявила бажання і, в подальшому, повернулась до Республіки Італія. З самого початку перебування за кордоном його дружина отримала посвідку, яка дозволяє людині законно проживати в Італії, тому він має усі підстави вважати, що вона повертатись на Батьківщину не планує. На його думку, наведене свідчить про самоусунення [PERSON] від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, оскільки вона протягом тривалого періоду часу не спілкується з їх сином, не займається його розвитком, не цікавиться життям, не надає будь-якої матеріальної допомоги. Незважаючи на те, що сину 17 лютого 2024 року виповнилось 17 років, він все ж лишається дитиною, потребує батьківської любові та підтримки, тому він допомагає йому як морально, так і матеріально. Він створив всі умови для його повного і всебічного розвитку, на даний момент вони зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] у них в квартирі чисто, наявна сучасна побутова техніка, меблі, дитина забезпечена усім необхідним, створені умови для її комфортного проживання. Вважає, що така особа не може бути повноцінною матір`ю дитині і своєю аморальною та протизаконною поведінкою може лише негативно вплинути на дитину. Просить позов задоволити. Рух по справі. Ухвалою суду від 23 лютого 2024 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с.27, 28). 04 червня 2024 року Органом опіки та піклування надано суду висновок органу опіки та піклування № 08-01-779/24 від 30.05.2024 року (а.с. 43. 44). Ухвалою суду від 16 липня 2024 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 60, 61). Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В судове засідання з`явився позивач та представник позивача, підтримали позов в повному обсязі та просили позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до дитини, оскільки мати дитини протягом тривалого часу не піклується про дитину та не займається її вихованням. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Самолюк І.Р. в судове засідання не з`явилася, 10.09.2024 року подала до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, підтримала наданий висновок від 30.05.2024 року № 08-01-779/24, просила позов задоволити в інтересах дитини. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду, враховуючи, що її місце реєстрації [ADDRESS] є тимчасово окупованою територією, була повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки відповідач суд не повідомила, відзив не подала. Представник відповідачки [PERSON] в судове засідання також не з"явився, лише 02.04.2024 року подав клопотання про відкладення підготовчого судового засідання на іншу дату. Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] , суду пояснив, що вони проживають вдвох разом з батьком, з матір`ю проживав деякий час в республіці Італія, однак мати зловживає спиртними напоями, тому він повернувся в Україну до свого батька. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини,встановлені судом Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 квітня 2024 року розірвано (а.с. 47). [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Старомлинівською сільською радою Великоновосільківського району Донецької області 26 лютого 2007 року, актовий запис № 5 (а.с. 6). Відповідно до довідки переселенця № 5612-7501055283 фактичне місце проживання/перебування позивача [PERSON] : [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Центральний» Рівненської міської ради [PERSON] , [INFO] оглянутий лікарем в присутності батька [PERSON] , дитина має загальну слабкість/втому, пригнічений настрій, гостру реакцію на стрес, відчуття тривоги/нервування/напруженості, головний біль, порушення сну. Діагноз основний: неврологічне захворювання, інші (а.с. 9). Відповідно до довідки від 26 квітня 2023 року № 5616-7001771106 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичне місце проживання/перебування неповнолітнього [PERSON] , [INFO] : [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до довідки переселенця № 5612-5003067377 від 15.12.2023 року фактичне місце проживання/перебування неповнолітнього [PERSON] , [INFO] : [ADDRESS] (а.с. 11). З посвідки на проживання (переклад з англійської/італійської мови на українську мову) 117980410 [PERSON] отримала тимчасовий захист від надзвичайної ситуації в Україні (а.с. 12). Як слідує з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-01-779/24 від 30.05.2024 року неповнолітній [PERSON] службі у справах дітей пояснив, що бажає проживати з батьком. Неповнолітній бажає позбавити свою матір батьківських прав (а.с. 43,44). Відповідно до акта обстеження умов проживання від 15 серпня 2024 року за адресою [ADDRESS] встановлено, що житло розміщене на 2 поверсі 4 поверхового будинку, складається з 2 кімнат: одна ізольована житлова кімната, кухня-студія, ванна, санвузол суміжні, балкон. Квартира орендована, повністю мебльована, облаштована необхідною побутовою технікою, створені комфортні умови для проживання, виховання, розвитку дитини (а.с. 64). Питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 29 травня 2024 року. Комісія з питань захисту прав дитини, розглянувши матеріали справи, прийняла рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] , а відтак орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав стосовної сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 43, 44). З довідки про участь батька учня 11-А класу № 190 від 24.05.2024 року, виданої [PERSON] в тому, що його син [PERSON] дійсно навчається у Вугледарській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 2 Вугледарської міської ради Донецької області у дистанційному форматі (синхронно та асинхронно), використовуючи інформаційно-комунікаційні системи в 11-А класі. Про участь батьків учня у шкільному житті дитини повідомлено наступне: [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі, завжди охайний, доглянутий. Батько дитини спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться його шкільним життям. Мати [PERSON] - [PERSON] контакту зі школою, де вчаться її син, не підтримує, з вчителями не спілкується (а.с. 48). Відповідно до пояснень наданих Службі у справах дітей неповнолітнім [PERSON] від 15.09.2024 року останній вказав, що з травня 2024 року суттєвих змін в спілкуванні з мамою не відбулося. З нею він не спілкується, допомоги від неї не отримує, та в Україну мама не приїжджає, тому він наполягає на позбавленні її батьківських прав (а.с. 65). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає перелік обов`язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту 18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 21 жовтня 2006 року по 03 квітня 2024 року, під час перебування у шлюбі у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 квітня 2024 року шлюб між сторонами розірвано На час розгляду справи неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком, а матір дитини перебуває за кордоном. З дитиною майже не спілкується і не приймає участь у його вихованні. Однак, судом не встановлено, що позбавлення відповідачки батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] , необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із рідною матір`ю. У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як слідує з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 30 травня 2024 року №08-01/779-24 [PERSON] з дитиною [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . За місцем проживання створені належні умови для проживання, виховання і розвитку дитини. Неповнолітній [PERSON] службі у справах дітей пояснив, що бажає проживати з батьком. Питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 29.05.2024. На засіданні комісії був присутній батько [PERSON] та неповнолітній [PERSON] . Комісія, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення [PERSON] та [PERSON] , прийняла рішення рекомендувати органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради надати висновок до Рівненського міського суду про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] . Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В судовому засіданні була заслухана думка дитини, [PERSON] , [INFO] , який вказав, що він проживає з татом. З мамою не спілкується та не бачиться, відтак бажає позбавити свою матір батьківських прав та окремо звернувся з відповідним позовом до Рівненського міського суду. Натомість, суд зазначає, що у зв"язку із введенням воєнного стану в України, а саме з 05 березня 2022 року неповнолітній [PERSON] виїхав з мамою до Італії і до квітня 2023 року проживав з нею, що не заперечувалося позивачем та неповнолітнім, а повернення неповнолітнього в Україну до батька не свідчить про те, що відповідачка не бажає приймати участь у вихованні дитини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. До того ж, матеріали справи не містять доказів вчинення протиправних дій відповідачкою, які б свідчили про негативний вплив на дитину. Таким чином суд вважає, що застосування до відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав буде недоцільним. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Щодо зловживання відповідачкою алкоголем, як про це вказує позивач, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] перебуває на обліку як особа, яка зловживає спиртними напоями. Отже, позивачем не доведено, що відповідач є особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину. За таких обставин, суд з урахуванням найкращих інтересів дитини, зазначив, що позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Крім того, позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів сина шляхом позбавлення прав його матері, по відношенню до нього та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків. Доводи позивача про те, що відповідачка не піклується про сина, участі у його вихованні не бере, не цікавиться його життям, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо сина, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів. При цьому, як встановлено в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] , [INFO] самостійно звернувся до суду з позовом про позбавлення його матері батьківських прав відносно нього. Крім того, небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається батько, не свідчить про те, що мати дитини не бажає приймати участь у його утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Таким чином, суд встановив, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батьками щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачкою, які б свідчили про її ухилення від виховання своєї дитини. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відсутні виключні обставини, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин, судом, у справі не встановлено. Враховуючи, що в провадженні Рівненського міського суду перебуває справа за позовом самого неповнолітнього [PERSON] про позбавлення батьківських прав його матері та те, що в Україні введено воєнний стан, а сім"я [PERSON] проживала у с. Старомлинівка, Волноваського району Донецької області, територія якого наданий час є тимчасово окупованою, тому в силу суб"єктивних та об"єктивних обставин, що склалися, сталося розірвання сімейних зв"язків, суд доходить висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є недоцільним, однак, враховуючи, що відповідач недостатньо приділяє уваги дитині, що вимагає від неї зміни свого ставлення до її виховання, суд вважає за необхідне попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, [PERSON] . Відповідачці надається можливість виправити ситуацію щодо її участі у вихованні дитини і у випадку, якщо вона цього не зробить, буде ухилятись від виховання дитини, позивач в подальшому, з врахуванням обставин даної справи, може порушити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав, як крайнього заходу. Судові витрати. Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову, то судовий збір покладається на позивача, оскільки відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача у такому випадку судові витрати не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed