Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] у квітні 2023 року звернулися до суду із позовом до Харківської міської ради, в обґрунтування якого зазначили, що [INFO] помер батько [PERSON] [PERSON] , останнім місцем проживання якого була адреса: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина та залишилось спадкове майно зазначений вище житловий будинок. До кола спадкоємців першої черги належать [PERSON] та матір померлого [PERSON] Померлий за життя заповіт не склав. Через бойові дії з бору РФ, він не мав можливості подати заяву до нотаріуса для прийняття спадщини. 29.03.2023 року нотаріусом було відмовлено у відкритті спадщини на підставі того, що [PERSON] не був зареєстрований разом із померлим та своєчасно не подав заяву про прийняття спадщини. Таким чином, оскільки [PERSON] був позбавлений можливості оформити спадщину у позасудовому порядку, він просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , терміном три місяці. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 20.04.2023 року відкрито провадження у загальному порядку. Справа призначена до підготовчого судового засідання. Представник відповідача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, надав відзив, в якому заперечував проти задоволення позову [PERSON] та [PERSON] , посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначив, що місце проживання [PERSON] та померлого [PERSON] зареєстровано за різними адресами. Сам факт введення воєнного стану та продовження його дії не свідчать про безумовне встановлення додаткового строку для прийняття спадщини без наведення інших об`єктивних, непереробних, істотних труднощів для вчинення дій щодо прийняття спадщини. В умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини. Також передбачена можливість звернення до нотаріуса за допомогою засобів поштового зв`язку. Надання додаткового строку прямо впливає на права та інтереси Харківської міської ради щодо визначення спадщини відумерлою. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. [PERSON] та [PERSON] у відповідності до вимог ч. 1 ст. 179 ЦПК України, надали відповідь на відзив, у якій виклали свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених представником відповідача у відзиві заперечень. Вказали, що на території м. Харкова з моменту початку повномаштабної збройної агресії РФ проходили бойові дії, окраїни міста перебували у тимчасовій окупації збройними силами країни агресора. Населення міста Харкова підлягало евакуації в більш безпечні міста та регіони. Частина документів необхідних для звернення до нотаріуса для відкриття спадщини знаходилась в м. Харкові, можливості отримати їх не було, ніхто з родичів чи інших довірених осіб не перебували на території міста. Позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 07.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 14.05.2024 року позовна заява в частині позовних вимог [PERSON] залишена без розгляду. У травні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із уточненою позовною заявою до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . Вказав, що пропустив строк для прийняття спадщини з наступних причин: у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та ведення бойових дій у країні; веденням активних бойових дій у м. Харкові, через що був вимушений знаходитись у безпечному місті подалі від обстрілів; у зв`язку із суперечливими положеннями закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини, які протягом відведеного для прийняття спадщини періоду часу декілька разів кардинально змінювались таким чином, що були непередбачуваними для спадкоємця та в кінцевому етапі мали своїм наслідком пропущення строку для подачі ним заяви про прийняття спадщини, а також через догляд за прабабусею [PERSON] , яка не могла ходити та самостійно вести побутові справи. Просив визначити йому додатковий строк терміном три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після батька [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 14.05.2024 року уточнена позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду. Представник відповідача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, надав відзив, в якому заперечив проти задоволення уточненого позову [PERSON] , посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач та його представник під час судового розгляду заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в уточненому позові. Крім того, позивач зазначив, що про смерть батька довідався того ж дня 21.12.2021 року. В зв`язку з веденням активних бойових дій у м. Харкові, переїхав на тимчасове проживання до с. Пісочин Харківського району Харківської області на початку березня 2022 року, де знаходився до весни 2023 року, де також здійснював догляд за прабабусею [PERSON] , яка померла у січні 2024 року. Догляд за [PERSON] , окрім нього, здійснювала також і її дочка його бабуся [PERSON] . Між с. Пісочин та м. Харкова постійно існує транспортне сполучення. Він мав можливість приїжджати до м. Харкова і інколи приїздив, залишаючи [PERSON] на [PERSON] . До нотаріуса він звернувся 29.03.2023 року і того ж дня отримав відмову у заведення спадкової справи після померлого батька. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, зазначив про розгляд справи за його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, під час судового розгляду вважала за доцільне задоволення уточнених позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] є сином [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , місце смерті м. Харків (а.с. 169, 185). За життя [PERSON] був зареєстрований та проживав у домоволодінні [ADDRESS] , яке успадкував за законом після смерті [PERSON] , 1952 року народження (а.с. 170-178). Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, після звернення [PERSON] , 29.03.2023 року фактично відмовлено у заведенні спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 25-26). Відповідно до ст. ст. 1216, 1217\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття\~спадщини встановлюється\~строк у\~шість місяців,\~який починається\~з часу\~відкриття спадщини\~(ч.\~1\~ст.1270 ЦК України). За правилами\~ч.\~1\~ст.1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як зазначено у ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст.\~1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст.\~1272\~ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо (п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 року у справі № 686/5757/23). Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, наявність неприязних стосунків, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, тощо. Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 року у справі № 381/4482/16-ц, від 30.01.2020 року у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020 року у справі № 450/1383/18, від 22.03.2023 року у справі № 361/8259/18, від 14.02.2024 року у справі № 357/8183/22. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду від 11.07.2022 року у справі № 650/48/20, від 27.04.2023 року у справі № 750/13008/21, від 14.02.2024 року у справі № 754/3327/22). Обґрунтовуючи поважність причин пропуску, визначеного ч. 1 ст. 1270 ЦК України, строку для прийняття спадщини, позивач посилався на суперечливі положення закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини, догляд за прабабусею [PERSON] та перебування за межами міста Харкова у с. Пісочин Харківського району, у зв`язку з бойовими діями. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що позивач, зазначаючи про перебування за межами міста Харкова до весни 2023 року, не надав доказів взяття його на облік, як внутрішньо переміщену особу, не зазначив, які існували перешкоди у поданні заяви про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, як за місцем відкриття спадщини, враховуючи відсутність у м. Харкові активних бойових дій на момент відкриття спадщини (відповідно до додатку наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року за № 309 (перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією), так і у с. Пісочин Харківського району Харківської області, шляхом направлення поштовим зв`язком чи електронним повідомленням відповідно до п. п. 2.1., 3.5. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, суд враховує, що як зазначив під час судового розгляду позивач, про смерть батька він довідався 21.12.2021 року. Між с. Пісочин та м. Харків постійно існує транспортне сполучення. Він мав можливість приїжджати до м. Харкова і інколи приїздив, залишаючи [PERSON] на [PERSON] . Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що причини пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, пов`язаними з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Інші, наведені позивачем доводи в обґрунтування своєї позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд покладає судовий збір на позивача. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 180-182, 191 СК України,

Outcome: dismissed