Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою в якій просить: зменшити розмір сплачуваних ним аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини доходу до 1/6 частини доходу до досягнення дочкою повноліття, тобто до [INFO] ; зменшити розмір сплачуваних ним аліментів на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини доходу до 1/6 частини доходу до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області з позивача на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу). Також, згідно судового наказу від 06 лютого 2024 року він сплачує аліменти у розмірі частини свого доходу на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] .. Вказав що наразі обставини змінились в зв`язку з чим він не в змозі сплачувати аліменти на утримання дітей у вказаному розмірі. Так, він проходить службу у лавах Збройних сил України і потребує значних коштів для придбання собі спорядження, білизни та додаткових харчів, засобів гігієни. Зазначив, що на час подання позову він не має можливості сплачувати аліменти на користь відповідачів у розмірі частини доходу, тим більше, що змінами у ст.183 СК України встановлено граничний розмір відрахування частини заробітку (доходу) на двох дітей у розмірі 1/3 частини від суми доходу. Враховуючи зазначене вище позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Представник позивача адвокат Урсаленко О.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги не визнала, підтримала поданий нею відзив. Так, у своєму відзиві відповідач вказала, що звертаючись до суду з даною позовною заявою позивач не довів відповідними доказами погіршення свого матеріального становища та неможливість сплачувати аліменти у встановленому розмірі, а наявність обставин вказаних позивачем не є підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу розглядати без її участі. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що судовим наказом Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06\~лютого 2024\~року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у розмірі однієї чверті (1/4) заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (а.с.7). Також, рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 07 березня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 %, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі зазначеного вище рішення 26 березня 2014 року відкрито виконавче провадження №42737856 (а.с.11). Також судом з`ясовано, що позивач влужить у військовій частині [NUMBER] . Його дохід згідно довідки про доходи від 02.09.2024 року, заперіод з грудня 2023 року по липень 2024 року склав 839 461,97 грн. Відповідно до\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом\~ст. 180 СК України, обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Способи виконання обов`язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За правилами ч. 2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Статтею 8 вказаного Закону\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно правил\~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~передбачено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.\~181,\~192 СК України\~та вказані роз`яснення, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів за вимогою матері дитини може бути вирішено питання про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу\~ст. 192 СК України\~й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. З огляду на наведені положення закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Позивач зазначив, що тими обставинами, які мають значення для зменшення розміру аліментів він вважає проходження служби у лавах Збройних Сил України та потреба у значних коштах для придбання спорядження, білизни, додаткових харчів та засобів гігієни. Представник позивача вказав у судовому засіданні, що законодавцем визначено максимальний розмір аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, отже по 1/6 частині на одну дитину. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2\~ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів того факту, що його матеріальний стан погіршився з моменту ухвалення рішень суду про стягнення аліментів на утримання дітей. Також позивач не надав доказів про свій матеріальний стан чи відсутність доходу, доказів перебування в лавах Збройних Сил України. У своїй позовній заяві позивач, констатуючи факт зміни матеріального стану, не зазначив, якими доказами підтверджуються вказані обставини, не надав доказів на їх підтвердження. На відсутність доказів про погіршення матеріального стану вказала також відповідач у відзиві на позов. Позивач відповідь на відзив на позов з обґрунтованими запереченнями не подав. Згідно зі ст. ст.\~7,\~155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені\~Конституцією України\~та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Як відповідачі, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання. Зменшення аліментів на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] , у зв`язку з тим, що позивач перебуває в лавах Збройних Сил України, без підтвердження погіршення його матеріального становища, суперечитиме інтересам дітей, не забезпечить належного їх утримання. Аналіз ст.ст.\~12,\~13,\~81,\~89 ЦПК України\~вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Саме позивач мав довести в ході розгляду справи обставини, на які він посилається, як на такі, що впливають для визначення розміру аліментів або можуть бути підставою для зменшення їх розміру. На підставі викладеного та, враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання дочки та сина, в розмірах визначених судовими рішеннями, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає. Разом з цим, суд звертає увагу сторін по справі на те, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє можливості платника або одержувача аліментів в подальшому звернутися до суду в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, на підставі ч.1 ст.192 СК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed