Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій після заміни неналежного позивача на належного, просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь вартість франшизи у розмірі 2600 грн. 00 коп., а також моральну шкоду у розмірі 15000 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником транспортного засобу марки Nissan Almera, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 20 березня 2023 року у м. Одесі, в Малиновському районі, вул. М. Малиновського, 71/22 о 09 год. 50 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом, Mercedes -Benz, д.н.з [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом Nissan Almera д.н.з. [NUMBER] , який рухався позаду. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2023р. по справі №521/9885/23, яка набрала законної сили 30.05.2023р., [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. 20.03.2023р. позивач у встановлені законодавством строки та спосіб повідомив АТ "Страхова компанія «КРАЇНА» про дорожньо-транспортну пригоду, як потерпіла особа. 29.03.2023р. позивач, з метою компенсації спричинених в результаті вищезазначеної ДТП збитків, звернувся до АТ "Страхова компанія «КРАЇНА» із Заявою на виплату страхового відшкодування та Заявою щодо погодження розміру страхового відшкодування, відповідно до якої він погодився із сумою страхового відшкодування в сумі 20000 грн. 00 коп. 18.05.2023р. на особистий банківський рахунок позивача було зараховано суму страхового відшкодування у розмірі 17400 грн. 00 коп., тобто з вирахуванням франшизи, яка складає 2600,00 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача вартість франшизи у сумі 2600 грн. 00 коп. та моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 15000 грн. 00 коп. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. від 11 липня 2023 року по даній справі було відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 08.02.2024 № 273 у зв`язку із перебуванням судді Леонова О.С. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, був проведений повторний автоматичний розподіл справи та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2024 року справу було передано на розгляд судді Громіку Д.Д. Справа отримана суддею 08 лютого 2024 року. 23.02.2024 року ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Громіка Д.Д. було прийнято до свого провадження цивільну справу та постановлено продовжити підготовчий розгляд справи. 11.04.2024 року ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси було замінено первісного відповідача Приватне підприємство «Молочко» на належного відповідача - [PERSON] . 16.07.2024 року ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Громіка Д.Д. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надіслав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд провести розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, звернувся із заявою про розгляд справи за їх відсутністю з урахування відзиву, згідно якого позовні вимоги не визнає та вважає обставини викладені у позові недоведеними. Представник третьої особи про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте до судового засідання не з`явився, причини неявки суду е повідомив. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зважаючи на те, що позивач доводить розмір завданої шкоди, суд приходить до висновку, що саме позивачем не подано до суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження розміру завданої шкоди. Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміється, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода заподіяна майну фізичної особи неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Так матеріалами справи встановлено що, [PERSON] , є власником транспортного засобу Nissan Almera, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 20 березня 2023 року у м. Одесі, в Малиновському районі, вул. М. Малиновського, 71/22 о 09 год. 50 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом, Mercedes -Benz, д.н.з [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом Nissan Almera д.н.з. [NUMBER] , який рухався позаду. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2023р. по справі №521/9885/23, яка набрала законної сили 30.05.2023р., [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Відповідно до вимог ст. 82 ч. 4 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи,у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~14\~від 18\~грудня 2009\~року «\~Про судове\~рішення у\~цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61\~ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Транспортний засіб Mercedes -Benz, державний реєстраційний номер [NUMBER] було застраховано в АТ "Страхова компанія «КРАЇНА», згідно полісу № [NUMBER] , та відповідно до якого страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 130000 грн. 00 коп., розмір франшизи становить 2600 грн. 00 коп. 20.03.2023р. позивач у встановлені законодавством строки та спосіб повідомив АТ "Страхова компанія «КРАЇНА» про дорожньо-транспортну пригоду, як потерпіла особа. 29.03.2023р. позивач, з метою компенсації спричинених в результаті вищезазначеної ДТП збитків, звернувся до АТ "Страхова компанія «КРАЇНА» із Заявою на виплату страхового відшкодування та Заявою про щодо погодження розміру страхового відшкодування, відповідно до якої він погодився із сумою страхового відшкодування в сумі 20000 грн. 00 коп. 18.05.2023р. на особистий банківський рахунок позивача було зараховано суму страхового відшкодування у розмірі 17400 грн. 00 коп. Франшиза полісу складає 2600 грн., яка була відрахована із суми страхового відшкодування і яка відповідачем на користь позивача добровільно сплачена не була. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як вбачається з ст. 317 ЦК України за змістом права власності власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (статтею 1194 ЦК України). Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування» серед обов`язків страховика визначено, що при настанні страхового випадку він має здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. За змістом ст.ст. 9, 22 - 31, 35, 36 згаданого закону, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Абзац 2 частини 1 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 18.05.2023р. на особистий банківський рахунок позивача було зараховано суму страхового відшкодування у розмірі 17400 грн. 00 коп. Франшиза полісу складає 2600 грн., яка була відрахована із суми страхового відшкодування і яка відповідачем на користь позивача добровільно сплачена не була . Поняття «франшиза» міститься в статті 9 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР, відповідно до якої франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. У ст.\~12\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» від\~01.07.2004\~№1961-IV (далі Закон №1961-IV) зазначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (п. 36.6 ст. 36 Закону №1961-IV). Таким чином, в ідеальному значенні франшиза - це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку. Судом встановлено, що розмір франшизи становить 2600,00 грн. Станом на час розгляду справи [PERSON] франшизу позивачу не відшкодував, а тому вказані кошти обґрунтовано підлягають стягненню з відповідача. Щодо вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 23\~ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). У даному випадку ДТП сталася із вини [PERSON] , позивачем доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями з боку відповідача, які це спричинили. Безумовно, внаслідок ДТП, позивачу було завдано душевних страждань та переживань. Між тим, позивачем не в повній мірі обґрунтовано розмір моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Обґрунтовуючи свої вимоги в частині заподіяння моральної шкоди позивач посилався на те що, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, був позбавлений можливості вільно користуватися своїм транспортним засобом, був вимушений витрачати свій особистий час для багаторазових чисельних поїздок до страхової компанії, експертної установи, станцій технічного обслуговування. Так, згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Суд, враховуючи обставини справи, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає, що достатнім для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, є стягнення з відповідача 5000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов слід задовольнити частково, а саме стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , франшизу в сумі 2600,00 грн та моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 5000 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню понесений позивачем судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: partial