Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

[PERSON] 26.12.2022 року звернулась до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що 22.07.2020 року було зареєстровано шлюб з [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис. Шлюбні відносини та ведення спільного господарства з відповідачем припинено з лютого 2021 року по причині втрати почуття любові та поваги один до одного та у зв*язку з різними поглядами на подружне життя та сім*ю. Майновий спір відсутній. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим у зв*язку з чим наполягає на розірванні шлюбу. У зв*язку з викладеним просить розірвати шлюб з [PERSON] . Ухвалою судді від 10.02.2023 року, після усунення недоліків поданої позовної заяви, прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 24.03.2023 року Ленінський районний суд м.Дніпропетровська звернувся до компетентного органу Турецької Республіки про вручення судових документів відповідачу [PERSON] , а також з запитом про допит відповідача по суті позовних вимог. 04.03.2024 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська від Міністерства юстиції України отримано документи, складені в ході виконання доручення суду про проведення окремих процесуальних дій стосовно [PERSON] на підставі Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах 1970 року. Відповідно до наданих документів, 10.10.2023 року в судовому засіданні було вручено відповідачу позовну заяву та додатки до неї. Відповідач зазначив, що на момент початку війни позивачка разом з їхньою дитиною проживала на території Туреччини. 25.04.2021 року з його сторони мав місце факт домашнього насильства щодо позивачки. Позивачка звернулася до суду й отримала заборонний припис. Після цього вона виїхала на відпочинок на батьківщину і десь за місяць повернулась до Туреччини. Примирились.У квітні 2021 року видав їй нотаріально посвідчену заяву про згоду на вивезення дитини за кордон на один рік. 19.03.2022 року позивачка виїхала до Праги, як особа, що шукає притилку, пообіцявши, що згодом повернеться. Зазначив, що позовні вимоги категорично відхиляє. Розривати шлюб на території України не бажає. Розглядати справу за його відсутності у статусі відповідача не дозволяє. Надати строк для подачі відзиву на позовну заяву не просить. Брати участь у цивільних процесах на території України не буде. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Ресенчук О.Ю. не з*явились. Письмово просили розглядати справу у відсутності позивача та її представника. Позов підтримують та просять задовольнити. Справу розглянуто у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.07.2020 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Шлюб зареєстровано РАЦС Манавгат, Турецька Республіка, реєстраційний номер шлюбу 2020/626. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинено по причині, як зазначила позивач, втрати почуття любові один до одного. Проживають окремо. 24.04.2021 року мав місце факт домашнього насильства щодо позивачки. Позивачка зверталася до суду й отримала заборонний припис. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, окільки вважає, що примирення та збереження шлюбу є неможливим. В судовому засіданні 10.10.2023 року [PERSON] також зазначив, що причиною, з якої шлюб не може тривати далі, є постійні докори та закиди позивачки на його адресу та втечу її з дому. Тобто, відповідач також вважає, що примирення є неможливим. Майновий спір між сторонами відсутій. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Статтею 51 Конституції України\~та згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до\~ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Як роз`яснено в п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Приймаючи до уваги, що подружжя стосунки не підтримує, разом не мешкає, спільне господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, спору стосовно спільно нажитого майна немає, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу між сторонами. Крім того, згідно положень статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача, а отже з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати в сумі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved