Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

У липні 2024 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що 13.03.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та [PERSON] укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 000210316728, відповідно до умов якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування. 28.10.2021 на підставі договору факторингу № 20211028-Ф від 28.10.2021, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 000210316728 перейшло до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф». Оскільки після відступлення ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» права вимоги до [PERSON] останній не здійснював жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просить суд стягнути на його користь з [PERSON] 26 526 грн. 74 коп. заборгованості за договором. Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку письмового провадження). Ухвалою суду, яка направлена відповідачці в установленому порядку, останній був наданий строк для подання відзиву на позов. У встановлений строк відповідачка відзив на позов не подала. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом установлено, що 13.03.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та [PERSON] укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 000210316728, згідно якого товариство надало [PERSON] кредит у розмірі 6 729 грн. 00 коп. строком на 30 днів, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за його користування. (а.с. 13-17). Згідно договору факторингу № 20211028-Ф від 28.10.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Форза» відступило ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» право вимоги до [PERSON] згідно договору позики № 000210316728, що підтверджується витягом з реєстру прав вимог № 1 до договору факторингу № 20211028-Ф від 28.10.2021 (а.с. 27, 29-34). ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» надсилало [PERSON] повідомлення про відступлення прав вимоги від 03.11.2021 (а.с. 28, 47). Як вбачається з наданого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] має заборгованість у розмірі 26 526 грн. 74 коп., з яких 6 729 грн. 00 коп. - залишок заборгованості за тілом, 3 734 грн. 70 коп. - залишок заборгованості по процентам за користування, 15 140 грн. 25 коп. залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховане новим кредитором за період 29.10.2021 по 26.01.2022) та 922 грн. 79 коп. - інфляційне збільшення (нараховане новим кредитором за період 12.04.2021 по 23.02.2022); Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем). Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що на підставі наданих доказів установлено, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення отриманих коштів за укладеним договором про надання позики, право вимоги за яким перейшло до позивача, не виконує, суд дійшов висновку про задоволення позову. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. З урахуванням указаних положень закону, обсягом наданих адвокатом послуг, часом витраченим на їх надання, документально підтвердженим розміром цих витрат, інших обставин, установлених ст. 137 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 2422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved