Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом та заявою про зміну предмета позову, в яких\~ просить скасувати державну реєстрацію земельних ділянок площею 13,0912га та 22,6629га, розташованих на території Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області, власником яких є Червоноградська (на даний час Шептицька) міська рада Львівської області, шляхом закриття Поземельної книги із скасуванням кадастрових номерів; скасувати право власності Червоноградської (на даний час Шептицької) міської ради Львівської області на зазначені земельні ділянки; зобов`язати Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру зареєструвати вказані\~ земельні ділянки на підставі Державних актів на право довічного успадкованого володіння землею. Свої вимоги мотивує наступним. Він є спадкоємцем майна після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , в тому числі земельних ділянок площею 10,0га та 20,0га, призначених для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованих на території Острівської сільської ради, належних батькові на підставі державних актів на право довічного успадкованого володіння землею Під час оформлення спадщини зазначеним земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери, розроблено технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості). Він неодноразово звертався до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з метою реєстрації спадкових земельних ділянок в Державному земельному кадастрі, однак йому надавалися відмови. Він звертався зі скаргами до державних органів, однак земельні ділянки не було внесено до Державного земельного кадастру. З відповідей на скарги його повідомлено, що до Державного земельного кадастру внесено земельну ділянку площею 22,6629га кадастровий №4624884200:12:000:0089 та земельну ділянку площею 13,0912га кадастровий №4624884200:17:000:0016 та право власності на вказані земельні ділянки зареєстровано за Червоноградською міською радою Львівської області. В той же час, земельні ділянки площею 10,0га та 20,0га були сформованими після його звернення до нотаріуса з метою прийняття спадщини і цим земельним ділянкам були присвоєні кадастрові номера (станом на 04.09.2008р.). Вказані кадастрові номери не були скасовані та існували на момент реєстрації спірних земельних ділянок в Державному земельному кадастрі,\~ що було перешкодою для їх внесення в цей реєстр, присвоєння їм нових кадастрових номерів, а також реєстрації права власності за Червоноградською (на даний час Шептицькою) міською радою. Вказані обставини створюють йому перешкоди в оформленні спадщини після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 09.01.2024р. до участі у справі залучено співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Львівській області. Представник відповідача Шептицької міської ради Львівської області подав відзив на позовну заяву, в якому покликався на Указ Президента України «Про заходи щодо протидії рейдерству» від 22.07.2019р. №542/2019, яким зобов`язано до 2021 року забезпечити перенесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру. Також, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення інвентаризації земель та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 05.06.2019р №476 проводиться інвентаризація земель з метою формування земельних ділянок усіх форм власності, визначення угідь та у разі потреби віднесення таких земельних ділянок до певних категорій для інформаційного наповнення Державного земельного кадастру. Земельним ділянкам, які перебували в користуванні [PERSON] , було присвоєно кадастрові номери, проте лише в паперовому виді, вони облікувалися як землі запасу та не були внесені до Державного земельного кадастру. Вважає, що позивач з моменту заведення спадкової справи в 2007 році до початку проведення державної інвентаризації земель в 2020 році\~ не вчинив дій з метою реєстрації спадкових земельних ділянок в Державному земельному кадастрі. У комунальній власності перебувають земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до\~ закону. Спірні земельні ділянки передано у власність міській раді на підставі технічної документації із землеустрою та у відповідності до вимог законодавства. Вважає, що Шептицька міська рада не є належним відповідачем, оскільки не зможе виконати рішення суду в частині скасування державної реєстрації земельних ділянок та їх реєстрацію. Окрім того, вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки на даний час в законодавстві не закріплено правового регулювання «права довічного успадкованого володіння», яке по своїй суті є правом користування земельною ділянкою. Для реєстрації речових прав на спірні земельні ділянки позивачу необхідно буде вчинити низку дій. Представник відповідача Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру подав відзив на позов, в якому вказав, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є неналежним відповідачем, оскільки здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. Державна реєстрація земельних ділянок в Державному земельному кадастрі здійснюється державними земельним реєстраторами. Реалізація повноважень Держгеокадастру на території Львівської області є завданням Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, яке є належним відповідачем в даному спорі. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Львівській області подала відзив на позовну заяву, у якому на заперечення позовних вимог зазначила, що управлінням не було вчинено дій, які б свідчили про порушення законодавства. Окрім того,\~ втручання в діяльність державного кадастрового реєстратора, в тому числі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, заборонено. Позивач подав відповіді на відзиви та вказав, що ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Також, відомості про земельну, ділянку у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки, набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора, відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних, зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про реєстратора, дату і час набуття статусу архівних. Тому, вважає такими, що суперечать закону доводи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру з приводу необхідності вилучення відомостей з державного кадастру в разі скасування державної реєстрації земельних ділянок. Станом на момент реєстрації в Державному земельному кадастрі земельних ділянок, власником яких на даний час є Шептицька міська рада, вже були сформованими та існували земельні ділянки площею 10,0га та 20,0га, оскільки таким вже були присвоєні кадастрові номери. Реєстрація земельних ділянок площею 13,0912га та 22,6629га та включення до складу цих земельних ділянок вже сформованих до 2004 року земельних ділянок площею\~ 10,0га та 20,0га відбулася в результаті помилкових дій Державних кадастрових реєстраторів, які входять до складу Держгеокадастру. Формування земельних ділянок (яке вчинено до 01.01.2013р.), належних на праві довічного успадкованого володіння [PERSON] не було скасовано, вони вважаються зареєстрованими в державному земельному кадастрі, а кадастрові номери вважаються присвоєними. Такі земельні ділянки підлягали перенесенню центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політку у сфері земельних відносин та його територіальними органами відповідно до їх повноважень до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. Тому, позивач не повинен був вчиняти жодних дій для внесення спірних земельних ділянок до Державного земельного кадастру, що спростовує покликання представника Шептицької міської ради на його бездіяльність з цього приводу. Також, вважає, що Червоноградська міська рада є належним відповідачем, оскільки за нею зареєстровано право власності на спірні земельні ділянки і такі припинять існувати як об`єкти права власності після скасування їх державної реєстрації. Оскільки кадастрові номери присвоєні земельним ділянкам з порушенням законодавства, то позовні вимоги про скасування державної реєстрації та цих кадастрових номерів є належним способом захисту. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З відповіді Управління земельних ресурсів у Сокальському районі Львівської області №456/03-14 від 04.09.2008р. та відповіді Міськрайонного управління Головного управління Держгеокадстру у Львівській області в Сокальському районі та місті Червонограді №0-13-0.18-1612/122-17 від 27.09.2017р. встановлено, що земельним ділянкам, які належали [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі наказу Львівського обласного управління земельних ресурсів №61 від 08.05.2002р. присвоєні кадастрові номери: ділянці площею 20,0га - №4624884200:12:000:0030, ділянці площею 10.0га - №4624884200:17:000:0002. Електронна база запроваджена в 2004 році та зазначені земельні ділянки не були зареєстровані в цій базі. До 01.01.2016р. облік земель здійснювався на підставі Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель. Згідно із статистичною звітністю земельні ділянки станом на 01.01.2016р. за [PERSON] не облікувалися, а облікувалися як землі запасу. Із свідоцтва про смерть встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . З довідки №166/01-16 від 10.05.2023 від 10.05.2023р. встановлено, що 23.04.2007р. за заявою позивача [PERSON] заведено спадкову справу №251/2007 після смерті [PERSON] . Позивач є спадкоємцем та прийняв спадщину після смерті батька. Згідно відповіді №169/02-14 від 12.05.2023р., для видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки площею 10га та 20га нотаріусу необхідно надати державні акти та витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки. Згідно технічних документацій із землеустрою, такі складені 2019 року та 2021 року щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства, належних [PERSON] , розташованих на території Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області, площею 10,0000га та площею 20,000га.\~ Зазначені земельні ділянки належать [PERSON] на праві довічного успадковуваного володіння на підставі державних актів серія Б №059180 та серія Б №060319, які видані на підставі Виконавчого комітету Сокальської районної ради №236 від 20.09.1990р. та рішення Виконавчого комітету Сокальської районної ради №63 від 20.09.1992р. З відповідей №97-13-0.181-2957/181-19 від 12.12.2019р. та №97-13-0.181-18/181-20 від 03.01.2020р. встановлено, що Міськрайонним управлінням в Сокальському районі та місті Червонограді Головного управління Держгеокадстру у Львівській області відмовлено\~ [PERSON] в здійсненні реєстрації земельних ділянок, оскільки «із заявою звернувся громадянин, який не має права звертатися». 22.01.2021р. Міськрайонним управлінням в Сокальському районі та місті Червонограді Головного управління Держгеокадстру у Львівській області надано відповідь №18-13-0.18-31/122-21, якою [PERSON] повідомлено, що Листом №27-28-0.213-2036/2-21 від 23.02.2021р. Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру надано відповідь [PERSON] , в якій зазначено, що правова позиція про можливість спадкування земельних ділянок, належних на праві довічного успадковуваного володіння була сформована після віднесення успадкованих ним земельних ділянок площею 10,0га та 20,0га до земель державної власності, то вини працівників Головного управління Держгеокадастру у Львівській області не вбачається. На даний час державній реєстрації вказаних земельних ділянок перешкоджає наявність в межах цих ділянок інших земельних ділянок, що є підставою для відмови в їх державній реєстрації Рішенням від 28.05.2021р. відмовлено [PERSON] у внесенні відомостей до державного земельного кадастру із в`язку з тим, що «електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено в протоколі проведення перевірки електронного документа», зокрема в державному акті не зазначено дату та номер реєстрації. Рішенням від 23.05.2023р. [PERSON] відмовлено у внесенні відомостей до державного земельного кадастру із в`язку із знаходженням в межах земельних ділянок, які передбачалося зареєструвати, інших земельних ділянок або їх частин. Роз`яснено, що вирішення даного земельного спору здійснюється судом. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.07.2023р. встановлено, що 13.09.2021р. за Червоноградською (на даний час Шептицькою) міською радою Львівської області зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 13,0912га кадастровий №4624884200:17:000:0016 та на земельну ділянку площею 22,6629га кадастровий №4624884200:12:000:0089. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.ст.6, 50 ЗК України (від 18.12.1990р.),\~ у довічне успадковуване володіння земля надається громадянам Української РСР для ведення селянського (фермерського господарства). Громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ. Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року, яка втратила чинність на підставі Постанови Верховної Ради України N 2201-XII від 13 березня 1992 року, затверджено форми державних актів: на право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею. ЗК України у редакції 13.03.1992р. не передбачав такого виду права як довічне успадковуване володіння земельною ділянкою. При цьому відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до ЗК України. Пунктом 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2001 року визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. У Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 р. №5-рп (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що у Земельному кодексі Української РСР від 18 грудня 1990 року була регламентована така форма володіння землею, як довічне успадковуване володіння. ЗК України в редакції від 13 березня 1992 року закріпив право колективної та приватної власності громадян на землю (зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення сільського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (ст. 6)). Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь - якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з непереоформленням правового титулу. Конституційний Суд України вважав, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 01 січня 2008 року, потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до вимог частини 2 статті 14, частини 2 статті 41 Конституції України. У зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: - пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення; - пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року N 563-ХII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. З огляду на викладене, особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння за Законом не може бути позбавлена права на таке володіння. На відповідні відносини щодо такого володіння поширюються гарантії, встановлені статтею 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція» та ст. 41 Конституції України. Ці норми не лише гарантують право довічного успадковуваного володіння землею (як різновид «мирного володіння майном» в розумінні Конвенції, та як речове право, захищено статтею 41 Конституції України), але і обмежують у можливості припинити відповідне право. Таким чином, дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у довічне успадковуване володіння були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка б дозволяла припинити право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України. Отже, враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у статті 1219 ЦК України, спадкоємець стає учасником правовідношення з довічного успадковуваного володіння. Такого висновку дійшла Велика палата Верховного суду в постанові від 368/54/17 від 20.11.2019р. Відповідно до ч.3 та ч.5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В свою чергу, прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Враховуючи вищезазначені обставини, норми законодавства та практику Верховного Суду, [PERSON] в 2007 році прийняв у спадок земельні ділянки, належні його батькові [PERSON] на підставі актів про право довічного успадковуваного володіння незалежно від того, що він не оформив щодо них правовстановлюючих документів з тих чи інших причин. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Відповідно до ч.6, ч.7 ст.79-1 ЗК України, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Нормами ч.9 та ч.10 ст.79-1 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. За визначенням ст.1 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо. Положеннями статті 22 Закону України «Про землеустрій» визначено, що землеустрій здійснюється на підставі укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою. У відповідності з наведеним у ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до частин 1, 4, 7, 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр», внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення). Відповідно до ст.202 ЗК України, в редакції чинній станом на 2002 рік на час присвоєння кадастрових номерів належним [PERSON] на праві довічного успадковуваного володіння земельним ділянкам площею 10,0га та 20,0га,\~ державна\~\~ реєстрація\~ земельних\~ ділянок\~ здійснюється\~ у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги\~ записів\~ реєстрації\~ державних\~\~ актів\~\~ на\~\~ право власності\~ на\~ землю\~ та\~ на право постійного користування землею, договорів\~ оренди\~ землі\~ із\~\~ зазначенням\~\~ кадастрових\~\~ номерів земельних ділянок; б) Поземельної\~ книги,\~ яка\~ містить\~ відомості\~ про земельну ділянку. Відповідно п.п.1.7, 1.8 до Порядку присвоєння кадастрових номерів земельним ділянка для ведення Державного реєстру земель від 20.03.2002р., сформованим\~\~ новим\~\~ земельним\~ ділянкам\~ в\~ результаті виділення\~ або\~ поділу\~ чи\~ об`єднання\~\~ їх,\~ місцевими органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів присвоюються нові кадастрові номери. Відповідно до положень п.7 Перехідних положень ЗК України, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі, на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відповідно до п.2 розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» закону України «Про Державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту, детального плану території за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом, або органу місцевого самоврядування, що затвердив комплексний план просторового розвитку території територіальної громади, генеральний план населеного пункту, детальний план території. Заява також може подаватися особою, якій на підставі рішення Кабінету Міністрів України та відповідного договору було передано у господарське відання об`єкт державної власності, що використовується у процесі провадження діяльності з передачі електричної енергії і транспортування та/або зберігання природного газу, і на замовлення якої була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, у постійне користування зазначеній особі. Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок. У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Враховуючи вищезазначені встановлені судом обставини та зазначені вище норми, земельні ділянки площею 10,0га та 20,0га були передані [PERSON] в користування, зокрема довічне успадковуване володіння та цим ділянкам в 2002 році присвоєно кадастрові номери 4624884200:17:000:0002 та 4624884200:12:000:0030.\~ Таким чином, дані земельні ділянки є сформованими і зареєстрованими в Державному земельному кадастрі, а кадастрові номери вважаються присвоєними, виходячи з положень п.2 та п.4 розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» закону України «Про Державний земельний кадастр». В свою чергу, [PERSON] є спадкоємцем майна, належного його батькові [PERSON] , він вчасно звернувся до нотаріуса та прийняв спадщину, в тому числі і спірні земельні ділянки незалежно від того чи оформив він правовстановлюючі документи. Також, за правилами статті 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. В свою чергу, суду не надано доказів того, що спірні земельні ділянки були вилучені (із зазначенням законних підстав такого вилучення) з володіння [PERSON] або його спадкоємця [PERSON] . За таких підстав, позивача протиправно позбавлено права на спірні земельні ділянки, які вилучено з його володіння всупереч вимогам законодавства та включено в склад земельних ділянок, на які надалі зареєстровано право власності за Шептицькою (раніше Червоноградською) міською радою Львівської області. Тому, державна реєстрація земельних ділянок, а також право власності Шептицької (раніше Червоногрнадської) міської ради Львівської області на ці земельні ділянки підлягають скасуванню. Також, судом встановлено, що [PERSON] як спадкоємець неодноразово звертався до відповідача з метою державної реєстрації земельних ділянок площею 10,0га кадастровий №4624884200:17:000:0002 та площею 20,0га кадастровий №4624884200:12:000:0030, однак в здійсненні такої реєстрації йому було відмовлено. В той же час, зазначені земельні ділянки підлягають державній реєстрації, про що судом вказано у вищенаведених мотивах. Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити державну реєстрацію спірних земельних ділянок є ефективним захисном його порушених прав. Відповідно до частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У справі наявні докази сплати позивачем 4298,40грн. судового збору під час звернення з позовом та 5368грн. судового збору під час подання заяви про зміну предмета позову, що загалом у сумі становить 9666,40грн. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідачів у рівних частинах\~ підлягає стягненню на користь позивача сплачена ним сума судового збору по 4833,20грн.

Outcome: approved