Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. У вересні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.11.2019 у справі № 686/24987/19 з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка, посилаючись на статті 180-182, 192 СК України, просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються із [PERSON] з 1000 грн щомісячно на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що на даний час матеріальний стан позивача змінився, зросли витрати на утримання дитини. Водночас, відповідач у справі є працевлаштованим, має належний стан здоров`я, інших дітей на утриманні немає, що дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відтак, є всі обґрунтовані підстави для зміни розміру аліментів, що стягуються із платника аліментів на утримання сина. 23.09.2024 від відповідача у справі надійшов відзив, у якому останній частково заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що немає матеріальної можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Проте, зазначив, що погоджується сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги частково, зазначив, що має змогу виплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Суд ухвалою від 20.09.2024 прийняв вказану позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23.09.2024 від відповідача у справі надійшов відзив. Інші заяви від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не здійснювалися. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що на утриманні [PERSON] знаходиться син [PERSON] , [INFO] . Батьком указаної дитини, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , є відповідач - [PERSON] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.11.2019 у справі № 686/24987/19 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 13.09.2019 до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] сплачує аліменти на утримання сина у повному розмірі відповідно до вказаного рішення, про що свідчать долучені останнім до матеріалів справи квитанції. Разом з тим, позивачкою стверджується, що присуджені судом аліменти не покривають витрат на утримання сина, а тому їх розмір належить змінити. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] , є відносини, які пов`язані із виконанням обов`язку щодо утримання дитини, а саме щодо зміни способу стягнення аліментів, із твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів (сімейні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст.\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів мати дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої\~статті 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до\~статті 141 СК України\~мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано\~постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями частини другої\~статті 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно\~зі ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований та отримує стабільне грошове забезпечення, інших дітей на утриманні немає, що не заперечується ним, може надавати допомогу в утриманні своєї дитини, обставини, які б перешкоджали цьому судом не встановлено. При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача на наявність у нього боргових зобов`язань, витрат на оренду житла, утримання матері та витрат на здоров`я, оскільки вказані обставини не знімають з відповідача обов`язку по утриманню своєї дитини на належному рівні. Наведені [PERSON] обставини не свідчать про значне погіршення його матеріального стану, як платника аліментів та відповідно неспроможність останнього сплачувати аліменти, що могло б слугувати підставою для зменшення заявленого позивачкою розміру аліментів на утримання спільного сина. Відтак, із врахуванням указаних обставин та беручи до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, належних та достатніх доказів неспроможності сплачувати аліменти останнім суду не надано, виходячи з мінімальних потреб дитини для належного утримання та забезпечення, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову, у зв`язку з чим визначає розмір аліментів в\~частці від доходу платника аліментів, а саме в частці всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 23\~постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~у новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Розподіл судових витрат у справі. За приписами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за вимогу про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання дитини, з огляду на звільнення позивачки від сплати судового збору за вказану позовну вимогу при поданні позовної заяви. Також, разом із позовною заявою позивачкою заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу у фіксованому розмірі 3000,00 грн. У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частинами 1,2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3-5 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат . До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати. На підтвердження понесених витрат позивачкою надано Договір про надання правничої допомоги від 17.09.2024, відповідно до п. п. 1.1, 1.2. якого в обсяг роботи адвоката входить консультування клієнта із правових питань, підготовка позовної заяви, представництво інтересів-супровід інтересів клієнта у судових засіданнях. Також указаним договором (п. 3.1. Договору) встановлено фіксований розмір гонорару 3000,00 грн. за підготовку позовної заяви. Сплата вказаної суму гонорару підтверджується долученою квитанцією до прибуткового касового ордера від 17.09.2024. Із врахуванням указаних обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем у встановленому порядку доведено належними та допустимими доказами понесені витрати на правничу допомогу в указаній цивільній справі, а тому вимога про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача підлягає до задоволення.

Outcome: approved