Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради та просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою та визначити місце проживання дітей. В обґрунтування позову покликається на те, що 06 грудня 2007 року між ним та відповідачкою [PERSON] будо зареєстровано шлюб у Вороблевицькій сільській раді Дрогобицького району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 11. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: донька [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO] . На даний час, вони з відповідачкою проживають окремо. Їх подружнє життя, з самого початку, складалося добре, проте, згодом їх стосунки почали погіршуватися, виявилися різні погляди на життя, ведення спільного побуту. Діти проживають разом з ним та повністю перебувають на його утриманні. Їх шлюб існує формально, між ними відсутні такі складові сім`ї як спільне проживання, пов`язаність спільним побутом та наявність взаємних прав та обов`язків подружжя. З його боку відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дітей разом з ним, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток. Примирення між ними не можливе через втрату почуття взаємної любові, фактичного припинення спільних зобов`язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, утвердження в сім`ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності один перед одним, а тому є всі підстави для розірвання їх шлюбу, передбачені ст. 112 СК України. Примирення між ними не можливе та недоцільне, так як буде неефективним і суперечитиме його інтересам та інтересам дітей. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.09.2024 після одержання судом інформації відповідного органу про місце реєстрації відповідача, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 02.10.2024. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, 02.10.2024 подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Одночасно просив під час постановлення рішення судові витрати залишити за ним. Відповідачка в підготовче судове засідання, яке призначалось на 02.10.2024 не з`явилася, попередньо подавши суду заяву, у якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позову, росила розгляд справи здійснювати у її відсутності та після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище « [PERSON] ». Представник третьої особи, головний спеціаліст відділу служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради подала суду заяву у якій просить розглядати справу у її відсутності. Заперечень з приводу задоволення позову у поданій заяві не висловила, не заперечила проти його задоволення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Коваля Р.Г. від 02.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено до розгляду цивільну справу у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 11.10.2024 о 09.00 год. Учасники справи в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи містяться заяви учасників справи про розгляд справи у їх відсутності, а відтак суд провів її розгляд у їх відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями частин 3 та 4 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей. Згідно з частиною 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Матеріалами справи встановлено, що 06 грудня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] будо зареєстровано шлюб у Вороблевицькій сільській раді Дрогобицького району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 11, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.12.2007 року. Від цього шлюбу у сторін народилось двоє дітей: донька [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, як видані Дрогобицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області Серія 1-СГ № 609183 та Серія 1-СГ № 609182 - відповідно. Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні, оскільки не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Як встановлено, причиною припинення шлюбно-сімейних відносин сім`ї сторін по справі є те, що з часом їх стосунки почали погіршуватися, у них виявилися різні погляди на життя, ведення спільного побуту фактично сім`я припинила своє існування, а шлюб розпався та має лише формальний характер, сторони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, не ведуть спільного домашнього господарства. Подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати. Що стосується позову в частині визначення місця проживання дитини, суд вважає за доцільне зазначити наступне. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. У відповідності до ч. 2, 3 ст. Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно ч.3 цієї статті той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Приписами ст. 161 СК України визначається, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Відповідно до копії паспорта позивача [PERSON] вбачається, що останній зареєстрований в [ADDRESS] . Як вбачається з Акту обстеження умов проживання, складеного посадовими особами служби у справах дітей Дрогобицької міської ради Львівської області від 05.09.2024, позивач по справі [PERSON] з доньками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживає разом у квартирі за адресою [ADDRESS] . Діти забезпечені усім необхідним для проживання та розвитку. Порушень прав дітей не виявлено. Факту проживання за вказаною адресою відповідачки [PERSON] разом із своєю сім`єю не встановлено. З копії паспорту відповідачки [PERSON] вбачається, що остання зареєстрована в [ADDRESS] . Дана обставина також є Акт підтверджується відповіддю № 797704 від 20.09.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, в якій вказано, що відповідач [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , що дає суду вважати що на даний час вулиця на якій зареєстрована відповідачка перейменована. Встановлено, що із сторони позивача [PERSON] відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали б проживання його дітей разом з ним за адресою [ADDRESS] , чи негативно впливали на їх виховання та розвиток. Доказом того, що позивач [PERSON] спільно проживає із своїми доньками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у квартирі [ADDRESS] , є Акт затверджений головою ОСББ «Тріо-16» від 03.08.2024. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] проживають окремо, їх діти проживають разом з батьком, який займається їх вихованням та утриманням, а тому враховуючи вищенаведене та інтереси дітей, суд дійшов до висновку, що доцільним є визначити місце їх проживання з батьком за адресою місця реєстрації останнього, оскільки зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дітей, сприятиме їх повноцінному вихованню та розвитку. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Крім того, суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дітей участь обох батьків у вихованні дітей є важливою, та, останніми, як батьками малолітніх доньок, в свою чергу, слід налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання дітей. За таких обставин суд вважає вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогами немайнового характеру і підтверджуються відповідною квитанцією, враховуючи позицію позивача, а тому такі витрати слід залишити за останнім. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved