Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому прохають визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за набувальною давністю на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що 05.05.1998 р. між батьком позивачів [PERSON] (орендатором), який на той час працював в АТЗТ Концерн «ІНКОМБУД», та АТЗТ Концерн «ІНКОМБУД» (орендодавцем) було укладено договір №1 на оренду з правом викупу квартири [ADDRESS] ) Полтавської обл. [PERSON] повністю сплатив орендодавцю вартість вказаної квартири, що підтверджується, зокрема, квитанцією до приходного касового ордеру №б/н від 05.05.1998 р. 14.09.1998 р. [PERSON] було видано ордер серії ЖД №1 на право зайняття ним вказаної квартири, а вже 22.09.1998 р. останній вселився у неї та зареєстрував за її адресою місце свого проживання. 12.09.2001 р. [PERSON] був звільнений з роботи з АТЗТ Концерн «ІНКОМБУД», проте зі вказаної квартири останній не висилився та договір купівлі-продажу вказаної квартири з АТЗТ Концерн «ІНКОМБУД» не уклав. 14.02.2007 р. за адресою вказаної квартири було зареєстроване місце проживання позивачів, як членів сім`ї [PERSON] , та по теперішній день вони безперервно, відкрито та добросовісно володіють цим житловим приміщенням. В подальшому, рішенням Господарського суду м. Києва від 11.09.2017 р. у справі №15/186-б було ліквідовано АТЗТ Концерн «ІНКОМБУД», як юридичну особу, у зв`язку з банкрутством та на підставі цього судового рішення до ЄДРПОУ був внесений запис №10741170012014223 від 23.12.2017 р. про державну реєстрацію припинення АТЗТ Концерн «ІНКОМБУД» без визначення правонаступників. Маючи на меті приватизувати вказану квартиру, [PERSON] отримала від АТ «ОЩАДБАНК» довідку №249 від 12.06.2023 р. про невикористання нею житлових чеків, згідно якої вона значиться у списках міської ради на приватизацію за адресою: [ADDRESS] . Звернувшись до відповідача із заявою про приватизацію вказаної квартири вона отримала лист Органу приватизації Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області №20-10/36 від 11.09.2023 р., згідно якого вбачається, що вказана квартира не перебуває у комунальній власності Горішньоплавнівської міської територіальної громади, а тому її приватизація є неможливою. При цьому, згідно інформаційної довідки з ДРРП від 13.06.2023 р. №335429047, відомості про права власності та інші речові права на вказану квартиру в реєстрі відсутні, а згідно довідки КП КМБТІ від 01.09.2023 р. №61/3983, за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 р. вказана квартира перебувала у власності юридичної особи. Так, починаючи з 14.02.2007 р. і по теперішній час позивачі добросовісно, відкрито, безперервно та безтитульно користуються вказаною квартирою для їхнього постійного проживання. Вони регулярно сплачують комунальні платежі, утримують її в належному санітарно-технічному стані. За цей час ніхто не звертався до них з вимогою залишити вказану квартиру. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 30.01.2024 року позовна заява [PERSON] прийнята до провадження та призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Представник позивачів направив на адресу суду заяву, в якій просив суд позов задовольнити, а розгляд справи проводити без участі позивачів та їх представника. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідач у відповідності до\~ст. 278 ЦПК України\~відзив на позов, у наданий судом строк до суду не подав. Ухвалою суду від 24.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та надавши їм правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачі є дочками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження позивачів (а.с. 11 та на звороті). Відповідно до копії паспорту громадянина України та трудової книжки серія [NUMBER] [PERSON] , [INFO] був прийнятий на роботу в «ІНКОМБУД» (а.с. 12-13) Згідно Договору № 1 [PERSON] , [INFO] отримав у оренду квартиру [ADDRESS] з правом викупу. (а.с. 14) Так, п. 1.1., 1.2. вказаного договору, орендодавець передає, а орендар приймає в оренду вказану квартиру з правом послідуючого її викупу. Після виплати остаточної вартості вказаної квартири оформлюється договір купівлі-продажу і квартира переходить у власність орендаря. [PERSON] повністю сплатив орендодавцю вартість вказаної квартири, що підтверджується, зокрема, квитанцією до приходного касового ордеру №б/н від 05.05.1998 р. (а.с. 15) Користування квартирою [PERSON] також підтверджується квитанціями про оплату комунальних послуг (а.с. 15 на звороті) Відповідно до ордеру серії ЖД №1 14.09.1998 р. [PERSON] було надано право на зайняття ним вказаної квартири. (а.с. 16 та на звороті) Також суду надано технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] (інвентаризаційна справа № 2023-35) замовниками, якого є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 17-18 та на звороті) Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 335429047 від 13.06.2023, відомості про власника квартири [ADDRESS] відсутні. (а.с. 19) Згідно з довідкою № 20-11/2658 від 30.06.2023 наданою Сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 19 на звороті) Так, довідкою № 249 від 12.06.2023 наданою АТ «Державний ощадний банк України» підтверджується, що [PERSON] , [INFO] в списках на приватизацію значиться по доп. списку ГМР від 12.06.2023 року за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 20) Відповідно до довідки № 20-10/22 від 09.06.2023 виданої Органом приватизації Горішньоплавнівською міською радою Кременчуцького району Полтавської області про те, що [PERSON] , 2006 р.н. під час реєстрації місця проживання у м. Горішні Плавні Кременчуцького району Полтавської області у період з 14.02.2007 по теперішній час за адресою : [ADDRESS] не брала участь у приватизації державного житлового фонду на території міста. (а.с. 20 на звороті) Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.09.2017 р. у справі №15/186-б було ліквідовано АТЗТ Концерн «ІНКОМБУД», як юридичну особу, у зв`язку з банкрутством та на підставі цього судового рішення до ЄДРПОУ був внесений запис №10741170012014223 від 23.12.2017 р. про державну реєстрацію припинення АТЗТ Концерн «ІНКОМБУД» без визначення правонаступників. (а.с. 21-22) Довідкою № 61/3983 від 01.09.2023 Кременчуцького міжміського бюро технічної інвентаризації виданою [PERSON] повідомлено, що за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 року в КП «КМБТІ» зареєстровано нерухоме майно « [ADDRESS] за юридичною особою». (а.с. 24) \~ \~ \~ \~Органом приватизації Горішньоплавнівською міською радою Кременчуцького району Полтавської області позивачу [PERSON] надано відповідь № 20-10/36 від 11.09.2023 відповідно до якої Квартира [ADDRESS] не перебуває у комунальній власності Горішньоплавнівської міської територіальної громади, тому приватизація є неможливою. (а.с. 25) Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, \~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства про виникнення, припинення, захист права власності та інших речових прав пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановляє дати судам такі роз`яснення: вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі\~статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов`язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві. У постанові від 01.08.2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156 св 18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291 гс 18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347 св 22). У постанові Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 214/3083/18 зазначено, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до ч. 5\~ст. 12 ЦПК України\~суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~ст. 16 ЦК України\~на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів. Положеннями ст.\~77,\~79,\~80,\~81 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не збирає докази самостійно. Вимоги до доказів встановлені\~ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved