Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

До суду звернулась позивачка [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пелех О.З. про усунення від права спадкування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, в якому просила суд ухвалити рішення яким усунути від права на спадкування за законом [PERSON] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; Визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , які посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пелех О.З. та зареєстровані в реєстрі за: - №279 від 22.07.2020 року на 11/80 часток житлового будинку по [ADDRESS] ; - №280 від 22.07.2020 року на частину земельної ділянки по [ADDRESS] ; - №297 від 28.07.2020 року на 5/48 часток квартири по [ADDRESS] ; - №298 від 28.07.2020 року на 1/12 часток у квартирі за адресою [ADDRESS] ; - №300 від 28.07.2020 року на 7/80 часток будинку по [ADDRESS] ; - №141 від 03.03.2021 року на частку вкладів. В обґрунтування позову посилається на те, що з 24.10.1998 року позивачка перебувала у шлюбі з [PERSON] [INFO] помер чоловік позивачки і батько відповідача. Оскільки, ним не було складено заповіт, відбулось спадкування за законом. Позивачка, наші сини з [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пелех О.З. із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (спадкодавця). [PERSON] (син померлого чоловіка від іншого шлюбу) також звернувся із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги та отримав свідоцтва на право на спадщину, а саме: № 279 від 22.07.2020р. на 11/80 у житловому будинку по [ADDRESS] ; № 280 від 22.07.2020р. на земельної ділянки по [ADDRESS] ; № 297 від 28.07.2020р. на 5/48 квартири по [ADDRESS] ; № 298 від 28.07.2020р. на 1/12 квартири по [ADDRESS] ; №300 від 28.07.2020р. на 7/80 будинку по [ADDRESS] ;№ 141 від 03.03.2021р. на вкладів. Вважає, що [PERSON] має бути усунутим від спадкування, а названі свідоцтва про право на спадщину визнані недійсними з таких підстав. Відповідач ухилявся від надання допомоги своєму батькові [PERSON] (спадкодавцеві), який через важку хворобу тривалий час був у безпорадному стані. Так, 05.06.2018 року [PERSON] був доставлений у лікарню у вкрай важкому стані з діагнозом: «кататравма, закрита хребетно-спинномозкова травма. Перелом хребта на рівні С6 зі стенозом спинномозкового каналу». Впродовж 5 місяців (до дня смерті [INFO] ) [PERSON] перебував у 3х лікарнях у т.ч. реанімаційних відділеннях, будучи прикутим до ліжка, і не маючи можливості себе обслуговувати - приймати ліки, їжу, воду, доглядати за собою. З 05.06.2018р. по день смерті [INFO] він перебував у трьох лікарнях- зокрема, у 8 міській клінічній лікарні - з 05.06.2018р. по 05.07.2018р., де була проведена одна операція, у лікарні швидкої медичної допомоги з 05.07.2018р. по 13.08.2018р., у військово-медичному центрі з 14.08.2018р. по 05.11.2018р., де його ще двічі оперували. Відтак, не може викликати сумніву той факт, що [PERSON] , будучи паралізованим, тривалий час перебував у безпорадному стані і не міг жити без сторонньої цілодобової допомоги. Між тим, відповідач не приймав участі у догляді за батьком, хоча достеменно знав про його хворобу, безпорадний стан та потребу у догляді. Про це йому повідомляв, зокрема, його брат - [PERSON] та розповідали спільні знайомі. До його відома було доведено, що його батько дуже хоче його бачити і просить, щоб саме його старший син був біля нього у цей час та доглядав за ним, у т.ч. допомагав у фізіологічних потребах. Він був жахливо пригнічений тим, що його інтимні місця обмивали, забирали з-під нього лікарняні судна тощо особи жіночої статі, і наполягав на тому, що такі інтимні речі повинні робити саме його дорослі сини. У той же час син [PERSON] буквально падав з ніг від безсонних ночей біля батька і не міг фізично доглядати за ним круглодобово впродовж 5 ти місяців. Незважаючи на це, відповідач жодного разу не відвідав батька, не доглядав його, не допомагав ні фізично, ні матеріально. Операції, тривале та дороговартісне лікування, медичні обстеження та аналізи контролю стану [PERSON] потребували значних коштів, які сплачувала винятково позивачка. Під час хвороби чоловіка з 05.06.2018р. по 05.11.2018р. позивачка змушена була поєднувати догляд за [PERSON] із роботою, а їх син [PERSON] - із навчанням. Саме тому, деколи їх підміняли їхні знайомі. [PERSON] сина [PERSON] , який через малолітство не міг прислуговувати батьку, який і сам цього не хотів, позивачка майже не бачила увесь цей час, оскільки доглядала за чоловіком. Її чоловік [PERSON] дуже хотів бачити свого старшого сина - [PERSON] . Увесь час він прагнув зустрічі з ним, неодноразово запитував, чому той не приходить до нього, хотів бачити біля себе рідну людину, а не знайомих, казав, що це б полегшило його стан і допомогло йому перенести лікування і перебування в такому безпорадному стані. За час перебування у лікарнях [PERSON] потребував не лише сторонньої допомоги та постійного лікування, а й матеріальної допомоги у вигляді ліків, матеріалів для операцій та догляду, про що було повідомлено відповідачу. Однак, [PERSON] ухилився від надання допомоги своєму батькові. Похорон та поховання також були організовані за кошти позивачки та з допомогою колег і знайомих, відповідач не приймав у цьому ніякої участі. Отже, є достатні підставі і докази стверджувати, що відповідач, достеменно знаючи, що [PERSON] тяжко хворий і потребує його підтримки і догляду, умисно ухилявся від виконання свого обов`язку щодо надання допомоги батькові, який тривалий час перебував у безпорадному стані. Виходячи з наведених обставин та положень ч.3, 5 ст.1224 ЦК України, відповідач [PERSON] має бути усунутий від спадкування, а відповідно слід визнати недійсними усі свідоцтва на право на спадщину, які він отримав. У зв`язку з вищевикладеним позивачка і була змушена звернутися до суду з даними позовними вимогами. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26.07.2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пелех О.З. про усунення від права спадкування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом передано за підсудністю на розгляд Франківського районного суду м. Львова. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. З метою виконання вимог ч.1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. 25.09.2023 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити повністю у задоволенні позовних вимог посилаючись на наступні обставини. Так, ні позивач, ні [PERSON] не повідомили відповідачу про нещасний випадок та про перебування батька відповідача в лікарні. Про вказану обставину відповідачу стало відомо від матері, [PERSON] в серпні 2018 р. Мати відповідача дізналась про це від дружини її брата, [PERSON] і була дуже здивована, що вже 2 місяці старшому сину (відповідачу) ніхто не спромігся надіслати хоча б декілька слів про трагедію з батьком в смс-повідомленні чи на його електронну пошту, добре відому позивачу. Ні позивач, ні [PERSON] не повідомили ні відповідача, ні його матері [PERSON] , яка була першою дружиною [PERSON] про його перебування в лікарні. Навіть якби позивач не хотіла повідомляти особисто відповідача або не знала його номеру телефону, але повідомила про це хоча б [PERSON] , остання одразу б сповістила про це відповідача, і треба зауважити ще задовго до трагедії позивач таким способом неодноразово зв`язувалась з відповідачем за значно менш важливих обставин. Окрім того, позивач мала електронну пошту відповідача, яку він у той період щодня перевіряв по роботі, але жодного слова про трагедію з батьком він і туди не отримав. Усього цього зроблено не було, що може свідчити про те, що від відповідача вказану обставину намагались приховати (ймовірно з тією метою, щоб позбавити його в подальшому права спадкування). Жодної з осіб, з зазначених в позовній заяві як свідків, включно з братом по батькові [PERSON] , в період з 5.06.2018 і до дня смерті [PERSON] включно відповідач не бачив і не чув, щонайменше за рік до трагедії з батьком ні з ким з перерахованих людей також не спілкувався. Навіть коли відповідач вже бував у Львові, щоб відвідувати батька в лікарні, починаючи з серпня 2018 р. і до дня смерті [PERSON] - з жодним з перерахованих свідків він жодного разу не спілкувався, побачив лише декого з них вже на похоронах батька. Доказів того, що відповідачу було повідомлено про нещасний випадок з [PERSON] та про його перебування в лікарні позивач не надає. З батьком [PERSON] у відповідача були сталі і спокійні відносини. Після того, як [PERSON] розлучився з матір`ю відповідача, відповідач не жив разом з батьком, бував вдома у батька періодично. З весни 2017 р. відповідач з батьком не бачився, вони спілкувалися декілька разів на рік по телефону на свята, останнього разу до нещасного випадку - 30 травня 2018 р., коли відповідач вітав батька з Днем народження. Вказане було зумовлено тією обставиною, що відповідач більшу частину часу перебував поза межами Львова. Оскільки відповідач не жив разом з [PERSON] , він не міг одразу дізнатись про те, що стався нещасний випадок, і що [PERSON] потрапив у лікарню. Після того, як відповідачу стало відомо про те, що батько перебуває в лікарні, він навідував його. В один з візитів відповідач зустрів позивача біля лікарні і вона розповіла йому свою версію подій після трагедії з батьком. Також запам`ятались візити, коли вдалось поговорити з хірургом та розмова з реаніматологом. Добре запам`ятався візит до лікарні, який співпав з перебуванням там позивача, коли медичний персонал проводив лікарські та гігієнічні маніпуляції з [PERSON] . Медики не тільки не просили їм допомоги, а навпаки вимагали відійти подалі і не заважати, що спростовує неправдиві твердження в позові. Крім того черговий лікар в реанімації завжди встановлював обмежений час для усіх відвідувань і це стосувалось не лише батька, а усіх пацієнтів. Це була вимога в інтересах пацієнтів, як пояснив реаніматолог, і позивач ніяк там не могла б лишатись цілодобово, у чому відповідач на власні очі переконався. [PERSON] був при здоровому розумі та ясній пам`яті, мав певні складнощі з вимовою через особливості травми, на запитання відповідача відповідав тихо, але зрозуміло, і так само ставив свої запитання у відповідь. Під час деяких візитів [PERSON] було важче спілкуватись, тоді він менше говорив, а відповідав лише «так» або «ні». Жодного разу [PERSON] не висловлював відповідачу побажання, щоб відповідач або будь-хто інший з його дітей чи родичів «допомагав йому у фізіологічних потребах», «щоб інтимні речі робили його дорослі сини», замість фахового медичного персоналу. Жодних претензій батько відповідачу ні разу не висловлював, ні в присутності позивача, що міг спокійно зробити, ні під час усіх інших візитів відповідача, а навпаки завжди дякував відповідачу, що той знаходив можливість і час приїжджати і навідувати його в лікарні. Вказані позивачем в позовній заяві процедури в будь-якому випадку не могли виконуватись ані відповідачем, ані іншими особами без спеціальної медичної освіти, спеціальних навичок, досвіду роботи з такими важкими травмами хребта та без перебування в трудових відносинах з медичним закладом. Станом на період перебування [PERSON] всі медичні процедури та маніпуляції повинні були здійснюватись медичними сестрами (фельдшерами) відповідно до протоколів, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я від 01.06.2013 р. № 460 (був чинним до 03.11.2021 р.). Вказані протоколи виконуються виключно медсестрами або фельдшерами, але аж ніяк не родичами пацієнта, тим більше такого який має перелом хребта - травма, яку мав [PERSON] . Виконання вищевказаних маніпуляцій людьми без спеціальної кваліфікації та навичок могло б тільки погіршити стан пацієнта та призвести до фатальних наслідків і є суворо забороненим в лікарнях. Навіть мінімальний неправильний рух тіла пацієнта з травмою шийного відділу хребта, навіть під час гігієнічного догляду некомпетентною та недосвідченою людиною, може призвести до ускладнень та погіршення стану пацієнта і як наслідок його смерті, що і трапилось з [PERSON] . Жодних розслідувань фактів, про які заявляє позивач щодо втручань її та інших сторонніх людей в лікувальний процес [PERSON] немає. Це при тому що саме в лікарні відбулось пошкодження стабільності металоконструкції (ускладнення, яке трапляється вкрай рідко). Саме це призвело до погіршення стану [PERSON] та до потреби в повторній операції, яка була проведена вже в 3-й лікарні. Зазначена операція ще більше ускладнила загальний стан [PERSON] і через пару місяців він помер. Відповідач категорично заперечує проти доводів в позовній заяві про необхідність [PERSON] в матеріальній допомозі, зокрема ліках і матеріалів для операцій, а також що нібито про вказані обставини повідомлялось відповідачу, оскільки про необхідність матеріальної допомоги йому ніхто не повідомляв. Коли відповідач відвідував батька і запитував в лікарів військово-медичного центру, чи необхідні кошти на придбання ліків, йому повідомили, що лікарня всім забезпечує пацієнтів. Коли відповідач відвідував батька і при цьому була присутньою позивач вона нічого не сказала останньому про наявність або необхідність будь-яких витрат на лікування. Доводи щодо витрат на похорони взагалі не стосуються предмету доказування, оскільки не є підставою для вирішення питання щодо усунення від права спадкування. Однак навіть у вказаній частині позову, позивач зазначає неправду, оскільки під час похорону відповідач в присутності своєї матері також запитував у позивача, чим матеріально можна допомогти, на що відповідач відповідала, що нічого не потрібно. Відповідач знала, що відповідачу добре відомо, що медичний університет, де працював [PERSON] , а також його друзі та колеги неодноразово надавали фінансову допомогу, яка покривала всі витрати на лікування та поховання, тому заява позивача з претензіями майже через 5 років після похорону, що вона нібито витратила якісь свої власні кошти на [PERSON] виглядає для відповідача неадекватною. Позивачем надано фіскальних чеків на загальну суму 24558,24 грн. та квитанцію на суму 24500 грн. Фіскальні чеки є неперсоніфікованими, з них неможливо встановити хто і на чиє лікування витратив кошти. Водночас навіть у випадку понесення вказаних витрат на лікування батька, частка відповідача від загальної суми витрат та враховуючи кількість спадкоємців складає ((24558,24+24500):4) 12264,56 грн. Відповідач був не проти компенсувати будь-які витрати, про що заявляв позивачу у присутності приватного нотаріуса Пелех О.З., зазначаючи, що у випадку наявності боргів їх можна погасити за рахунок грошових коштів-вкладів батька, які входили до складу спадщини та були розподілені між спадкоємцями. Також посилається на те, що позивачем пропущено строк позовної давності. 12.10.2023 року на адресу суд від позивач [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій посилається на наступні обставини. Так, зазначає щодо строків позовної давності, свідоцтва на право на спадщину видані [PERSON] 22.07.2020 та 28.07.2020, про що позивачка дізналась ще пізніше. Отже, позовна заява подана позивачкою 21.07.2023 року в межах строків загальної позовної давності. Приховувати стан чоловіка [PERSON] від відповідача позивачка не збиралась, оскільки йому постійно була потрібна допомога та моральна підтримка, зокрема і його старшого сина - [PERSON] . З великою вдячністю і [PERSON] і позивачка сприймали допомогу навіть сторонніх людей. Одразу, після того, як батько відповідача попав у лікарню, позивачка намагалась зв?язатись з [PERSON] . Йому дзвонили та писали повідомлення по телефону. [PERSON] був у важкому стані, тому на його прохання, дзвонили з його телефону, ті, хто був поруч, допомагав його доглядати, зокрема і їхній син [PERSON] . Спілкування з відповідачем завжди відбувалось у телефонному форматі, та ніколи не користувались електронною поштою для переписки з ним. Тим більше, у цей трагічний час ніхто не думав про те, що слід збирати речові докази про повідомлення відповідача. Роблячи наголос на відсутності у Позивача доказів повідомлення про тяжкий стан батька, сам відповідач, водночас, голослівно заявляє, що отримав таку інформацію лише в кінці серпня 2018 р. Жодних доказів як цього факту, так і описаних у відзиві, відвідин батька, відповідач не надав. Попри це Стороною Позивача доведено, що [PERSON] жодного разу не бачили біля батька, в той час, коли той потребував його постійної і моральної, і фізичної допомоги. Чоловік позивачки - батько відповідача [PERSON] , окрім медичної допомоги, яка надавалась у медичних закладах, потребував моральної підтримки та постійного догляду: його треба було годувати з ложечки, мити, переодягати, подавати та забирати засоби для справляння фізіологічних потреб. Цитування у відзиві текстів функціональних обов`язків медичного персоналу е, щонайменше, недоречним, і таким, що не спростовують доказів Позивача. Законодавець не вимагає надання медичної допомоги від спадкоємця, як це намагається трактувати представник відповідача. Ніхто б і не вимагав від відповідача надавання професійної медичної допомоги, а очікувалось, що він проявить синівську любов і піклування, співчуття, співстраждання, морально підтримає батька, який через хворобу, зазвичай, перебував у пригніченому стані безпорадності та безнадійності, а також надасть посильну допомогу батькові у відправленні звичайних людських потреб. Моральний стан та підтримка рідних та близьких були дуже важливими для одужання [PERSON] 03.11.2023 року від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення, в яких остання зазначила, зокрема, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] . Заяву про прийняття спадщини позивачем було подано 27.12.2018 р. І у вказаній заяві позивач зазначила, що спадкоємцями, крім неї, є також син померлого - [PERSON] . Тобто на вказаний момент позивач знала, що відповідач є спадкоємцем, і більше того, визнавала його право на спадкування. Заяву про прийняття спадщини було подано відповідачем 04.04.2019. При цьому 18.12.2019 р. позивач отримала у приватного нотаріуса Львівського МНО Пелех О.З. свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя від 18.12.2019 р. № 477. Отже, у вказаний день позивач була у нотаріуса та могла довідатись про те, що заяву про прийняття спадщини подано також відповідачем. Навіть якщо відраховувати строк позовної давності з 18.12.2019 р. останнім днем 3-річного строку для звернення з позовом про усунення від права на спадкування було 17.12.2022 р., а позов подано 21.07.2023 р. Отже, позивачем однозначно пропущено строк позовної давності для заявлення позовної вимоги про усунення від права спадкування. Також представник відповідача посилалась на ті ж обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву. 19.01.2024 року на електрону пошту суду від відповідача по справі надійшли письмові пояснення, в яких він, зокрема, зазначає наступне. Так, відповідач є старшим сином померлого ( [PERSON] ) від його 1-го шлюбу і одним з його 4-х дітей ( [PERSON] ). Загалом батько (в різні періоди) протягом життя перебував у 3-х шлюбах, де в 1-му шлюбі мав одну дитину, також одну дитину мав і в 2-му шлюбі (єдину доньку) і мав ще двох дітей в 3-му шлюбі, перебуваючи в якому батько і помер [INFO] . І батько завжди хотів, щоб його спадщина була розподілена між усіма його 4-ма дітьми рівномірно, і його єдина донька, яка проживає за кордоном, також отримала свою частку, рівну з іншими спадкоємцями. Відповідач зазначає, що лише на 5-й рік після смерті батька, він зміг дізнатись про факти та отримати документи, які підтвердили мої підозри та на сьогоднішній день дають усі підстави вважати, що це могло бути добре сплановане умисне вбивство його батька ( [PERSON] ) під час перебування останнього в лікарні в безпорадному стані, що було організовано та здійснено його 3-ю дружиною ( [PERSON] ) з її спільниками з метою подальшого незаконного переоформлення на цю 3-ю дружину нерухомого майна його батька та захоплення собі усього іншого, чим за життя володів батько відповідача. І станом на сьогодні позивачці вже вдалося реалізувати практично все це нею задумане і захопити практично усе спадкове майно батька відповідача, до набуття якого позивачка не мала ніякого відношення, і це вже є доконаним фактом, що кожен зможе перевірити особисто, ознайомившись з цими поясненнями або з матеріалами судових справ. Відповідач, як старший син, вимушений самостійно збирати докази та проводити власні розслідування, що насправді трапилось з батьком в 2-й лікарні його перебування, внаслідок чого він і помер, та роль у цьому 3-ї дружини батька. А також виключно через суди вже багато років йому доводиться витребовувати усі документи щодо цього, а також і щодо незаконного захоплення спадщини батька його 3-ю дружиною - позивачкою, оскільки усі причетні до цього старанно приховували деталі тих злочинних оборудок. І за 5 років після смерті батька, через крадіжку спадщини позивачкою, відповідач так і не зміг нічим скористатись у жодному з об`єктів спадщини батька, хоча згідно закону України він також мав повне право на свою частку у спадщині, як його син. Оскільки відповідач не жив разом з батьком і в той період знаходився не у Львові, то не міг одразу дізнатись про те, що стався нещасний випадок, і що батько потрапив у лікарню, а особливо враховуючи, що 3-я дружина робила все можливе, щоб відповідачу про це не повідомили, і робила вона це з конкретним умислом, який став очевидним значно пізніше. Про нещасний випадок з батьком відповідачу стало відомо в серпні 2018 р. Він дізнався про нещасний випадок з батьком зовсім не від [PERSON] , і зовсім не від осіб, яких вона зазначає як свідків, а дізнався він про це від його мами, [PERSON] (перша дружина батька), якій стало відомо про це абсолютно випадково від її знайомої, [PERSON] . Відповідач був дуже здивований, що нещасний випадок трапився ще в червні 2018 р., і аж 2 місяці після нещасного випадку з батьком, йому як старшому сину, ніхто не спромігся надіслати хоча б декілька слів про це в смс-повідомленні чи коротке повідомлення на його електронну пошту, добре відому позивачці. Бо насправді ні [PERSON] , ні [PERSON] не повідомили ні відповідача, ні його матір [PERSON] , про перебування батька в лікарні. Навіть якби позивачка не хотіла розмовляти і усно повідомляти це по телефону особисто відповідачу, то нормальна людина у таких випадках надсилає хоча б повідомлення в смс або інший спосіб, якщо справді хоче щось важливе повідомити. Окрім того, позивачка мала і емейл відповідача, який він у той період щодня перевіряв по роботі, але жодного слова про трагедію з батьком він і туди не отримав. І це тривало не день чи два, це біля 2 місяців [PERSON] навмисно не повідомляла відповідачу жодного слова про перебування батька в лікарні ні в усній, ні в письмовій формі. Після того, як батько відповідача ( [PERSON] ) розлучився зйого мамою ( [PERSON] ), він не жив разом з батьком, бував вдома у батька періодично, або як запрошував його на різні свята, а також коли батько просив побути поряд, бо його було потрібно витягувати з важкого емоційного стану або через інші обставини. З батьком [PERSON] у відповідача були нормальні і сталі відносини, спілкувались нечасто після 2017 р., коли відповідач звільнився з медичного університету і багато часу був за межами Львова. Тому приблизно з весни 2017 р. і до серпня 2018 р, відповідач з батьком не бачився, спілкувалися декілька разів на рік по телефону на свята, останнього разу до нещасного випадку спілкувалися - 30 травня 2018 р., коли відповідач вітав батька з його днем народження, і батько був у гарному настрої та відповідач навіть запідозрити не міг, що через 5 днів з батьком може статися нещасний випадок і він опиниться в реанімації. Про те, що відповідач більшу частину часу перебував поза межами Львова, добре знав як батько, так і його 3-я дружина (позивачка), про що вона свідомо замовчує в своїй позовній заяві, як позивачка замовчує і те, що сама перебувала за кордоном, коли з батьком стався нещасний випадок 5 червня 2018 р. І в самий критичний для батька момент, його доставляла в лікарню зовсім не позивачка, як вона намагається створити враження, а насправді 5 червня 2018 р. батька доставляли в лікарню зовсім інші люди. Коли відповідач дізнався про нещасний випадок з батьком (серпень 2018 р.) і зміг навідати батька в лікарні, він був вже нетранспортабельним, оскільки під час перебування в 2-й по рахунку лікарні (Лікарні швидкої медичної допомоги) батько отримав ускладнення (подробиці щодо причин виникнення ускладнень є в інших розділах), через що довелось проводити повторну операцію, яка ще більше погіршила стан батька, і на той момент вже після цих ускладнень щось суттєво змінити вже було не в силах відповідача. Відповідач зазначає, що під час візитів, при всій важкості травми, його батько [PERSON] був при здоровому розумі та ясній пам`яті, мав певні складнощі з вимовою через особливості травми, на його запитання відповідав тихо, але зрозуміло, і так само ставив свої запитання у відповідь. Під час деяких візитів батькові було важче спілкуватись, тоді він менше говорив, а відповідав лише «так» або «ні». Жодного разу батько не висловлював відповідачу побажання чи вимоги, щоб останній або будь-хто інший з його дітей чи родичів «допомагав йому у фізіологічних потребах», і щоб замість фахового медичного персоналу «інтимні речі робили його дорослі сини», як стверджує у своїй позовній заяві [PERSON] . Тим більше, жодних претензій, що також неправдиво заявила позивачка в позовній заяві, батько відповідачу ні разу не висловлював під час усіх його візитів до нього в лікарню. А навпаки батько завжди дякував відповідачу, що він знаходив можливість і час приїжджати і навідувати його в лікарні. Вказані позивачкою в позовній заяві процедури в будь-якому випадку не могли виконуватись ані відповідачем, ані іншими особами без спеціальної медичної освіти, спеціальних навичок, досвіду роботи з такими важкими травмами хребта, та без перебування в трудових відносинах з медичним закладом. І будь-яка людина, яка бажає добра близькому, не буде втручатись в процес його лікування при такій важкій травмі, як вчиняла 3-я дружина, замість професійно навченого персоналу, які за це відповідають, навіть якщо про таке хтось просить чи вимагає зі сторонніх людей, бо нормальній людині зрозуміло, що це скоріше не допоможе, а може дуже нашкодити та призвести до серйозних ускладнень, що і трапилось у випадку з батьком, коли непрофесійні втручання призвели до ускладнень і його смерті. Відповідач, також пояснює, що позивачка не повідомляла йому про те, що їй необхідні кошти на лікування чи поховання, а коли відповідач запропонував в лікарні надати кошти позивачка відмовилась. Також відповідач при похованні запитував у позивачки чим можна допомогти, остання відповідала, що нічого не потрібно. Також, відповідач зазначає, що йому відомо, що між [PERSON] та його батьком було укладено шлюбний контракт про який також позивачка не згадує, як і не згадує про наявність ще однієї дитини в [PERSON] його доньки від другої дружини. 22.01.2024 року на електрону пошту суду від відповідача надійшли пояснення аналогічні тим які вказані вище. 23.01.2024 року через канцелярію суду від відповідача надійшли пояснення аналогічні тим які вказані вище. 13.02.2024 року від позивачки [PERSON] надійшли пояснення, в який вона зазначила, що вона проживала з [PERSON] з серпня 1995 року (шлюб зареєстрований ) до дня смерті її чоловіка. У шлюбі в них народилося двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . 05 червня 2018 року, коли чоловік попав у лікарню, позивачка з молодшим сином була з групою дітей на Міжнародному фестивалі у Греції та Болгарії, так як ще з 2005 року є засновником і керівником дитячої студії при народному ансамблі танцю «Горицвіт» ЛНМУ ім. Данила [PERSON] , засновником і керівником якого був чоловік. [PERSON] та [PERSON] разом працювали, представляли українське мистецтво на Всеукраїнських та Міжнародних фестивалях та конкурсах в Україні та світі, отримали велику кількість нагород, подяк та інших відзнак світового рівня. Чоловік був Народним артистом України, Володарем «Оскару фольклору-2012» та ще мав дуже багато різних державних і міжнародних нагород. Коли позивачці повідомили, що чоловік потрапив у лікарню, а це було вночі 05 червня 2018р., позивачка без вагань почала шукати можливість до їзду до Львова, вона змушена була залишити групу 43 людей (діти та дорослі) , у т.ч. сина на заступницю, бо до закінчення поїздки залишалось ще чотири дні, а позивачці треба було чимшвидше добратися до [PERSON] , щоб робити усе можливе для порятунку чоловіка. Добиралась і потягом, і автобусом, і літаком. Позивачку зустріли друзі на вокзалі і вони відразу поїхали в лікарню. По дорозі позивачка питала чи повідомили старшому сину [PERSON] , на що казали що дзвонили кілька разів і писали СМС про трагічну подію. Дуже багато разів чоловік за допомогою позивачки, їхніх синів, друзів, які постійно приходили відвідати, поспілкуватися, приносили домашню їжу їм, намагалися зв?язатися з [PERSON] . Але, його ніхто так і не побачив у лікарні ні в серпні (коли, з його слів, він дізнався про подію), ні за всі 5 місяців перебування [PERSON] у лікарнях. Позивачка біля хворого була (чергувала) щоночі, за винятком реанімаційних відділень, хоча протягом дня завжди знаходилася під реанімацією, бо стан чоловіка часто змінювався і у любий момент потрібні були спеціальні ліки, яких в лікарні не було, і позивачка за допомогою близьких друзів шукала ці ліки і доставляла в реанімацію. Коли чоловіка переводили в післяопераційну палату (після операцій і після реанімації) він потребував постійного догляду, бо був в безпорадному стані через параліч - треба було почистити зуби, поголити , нагодувати, та навіть почухати носа чи голову. Позивачка слідкувала за артеріальним тиском, температурою тіла і в разі потреби могла завжди покликати на допомогу, так як дзвінком, який був біля ліжка чоловіка він, на жаль не міг скористатися. Хоча чоловік був у важкому безпорадному стані, він був при повній свідомості, спілкувався, а найчастіше з їхніми синами, які щодня чи приходили чи телефонували, чим неабияк підтримували батька. Але думки про старшого сина [PERSON] не давали [PERSON] . спокою, і він часто просив, щоб розшукали і привели [PERSON] , так як дуже потребував, щоб той прийшов, поговорив, підтримав його, але за 5 місяців у того не знайшлося часу навіть на телефонний дзвінок. Позивач пояснює, що чоловік просив набрати номер першої дружини [PERSON] (матері відповідача), але трубки вона не брала і не віддзвонювала. Хоча раніше такого ніколи не було, завжди протягом 1-2 днів як Ростислав, так і його матір віддзвонювали чоловікові. Цього разу, позивачка переконана, що вони знали про важкий стан чоловіка, бо в лікарнях протягом 5 місяців їх відвідувало багато родичів, спільних друзів і знайомих, які повідомляли про тяжку ситуацію. Їм неодноразово телефонували близькі друзі з Канади, Італії, Франції, Румунії, Німеччини та інших країн, питали про здоров?я чоловіка, підтримували морально, це на той час було дуже важливо. Адже підтримка, добре слово, віра в одужання, давали [PERSON] сил і наснагу. Старший син [PERSON] від першого шлюбу ігнорував будь які телефонні дзвінки, повідомлення СМС, а батько дуже потребував його підтримки та допомоги, так як був у безпорадному стані через каліцтво, тяжкий перебіг хвороби та похилий вік, а саме 64 роки. На момент червня 2018 року їх молодшому сину [PERSON] було всього 9,5 років, а старшому [PERSON] 18,5 років і весь цей надважкий для них період вони допомагали, підтримували, підбадьорювали один одного, вірили в одужання чоловіка і батька. Ростиславу на той час було 35 років, але йому було байдуже до здоров?я, важкого стану його батька. Діти у той час змушені постійно бути самі, харчувалися в їдальнях, кафе, родичів, сусідів, частково, що могли самі приготувати. Старший син [PERSON] позивачку 3-4 рази в тиждень на кілька годин підміняв, щоб вона могла поїхати додому перепрати одяг, зварити домашньої їжі їм в лікарню, приготувати для них їжу, купити ліки, прибрати в будинку та інше. Важко було постійно, але коли почався вересень і навчальний процес в [PERSON] в школі, в [PERSON] ІІ курс медичного університету, це було неймовірно складно і допомога [PERSON] була б дуже доречною, але його і далі не було. У жовтні 2018 р. вони з чоловіком змушені були припинити діяльність їх приватного стоматологічного кабінету, так як позивачка була директором і все було на ній, а у зв?язку з її відсутністю бізнес почав занепадати і ставав нерентабельним, прибутків не було, а витрати зростали. І знову ж таки, якби Ростислав був поруч біля батька, можливо цього вдалось би уникнути. 05 червня 2018 року чоловік [PERSON] отримав травму при падінні з висоти і швидкою допомогою евакуйований у К8МКЛ у важкому стані з травмою хребта і спинного мозку, травмою коліна, йому було зроблено КТ голови і грудного відділу хребта, рентгенографія правої ноги в ділянці коліна. Травми були дуже важкі і складні. Як вбачається з медичної виписки, повний діагноз такий: Кататравма, Поєднана травма. Закрита хребетно-спінальна травма. Передній вивих С6 хребця з синдромом повного порушення провідності спинного мозку з рівня травми. Спінальний шок. Забійна рана голови. Перелом правого надколінника. Позивачкою організовувались усі можливі і необхідні у т.ч. великовартісні обстеження і аналізи. [PERSON] був госпіталізований у нейрохірургічне відділення того ж дня, а вже 06 червня 2018 р. він був прооперований - стан був важкий, але стабільний. На операцію була придбана пластина Medtronic вартість якої була біля 27 000,00 грн(двадцять сім тисяч гривень) та усі необхідні медикаменти, які купувалися в аптеках лікарні за призначенням лікарів, а саме мерограм, лораксон, фленокс, прозерин, флуконазол, кокарніт, АТФ, амброксол, корвітин, дексаметазон, метрогіл, розчин Хартмана, циплофоксацин, нітроксолін, урофурагін, памперси, пеленки, шприци, системи, підключичні набори, одноразові рукавиці та ще багато інших медикаментів, які купувалися у період з 05.06.18 по 05.07.2018 перебування у 8 міській клінічній лікарні [ADDRESS] . Після операції було знову зроблене дороговартісне обстеження, а саме: комп?ютерна томографія шийного відділу хребта (12.06.2018). Чоловік десь біля 10 днів був у реанімації, позивачку туди пускали кожного дня по кілька разів, щоб принести ліки, засоби по догляду, погодувати домашньою їжею, принести чистий одяг, поголити, зробити гігієну вух, нігтів, поспілкуватися, так як він був при повній свідомості і потребував спілкування. Протягом дня позивачка постійно знаходилася у лікарні, або ж чергувалася зі старшим сином [PERSON] , бо в любий момент могли знадобитися необхідні ліки, яких не було в лікарні. Підміняв її старший син, щоб вона могла купити продукти і приготувати свіжу їжу, випрати одяг і хоч трохи вдень побути з молодшим сином [PERSON] , адже йому на той час було всього 11 років і він дуже важко переживав усе, що відбувалось. Коли стан чоловіка стабілізувався, його перевели у загальну палату, де йому був потрібний постійний, цілодобовий догляд, так як він був нерухомим і безпорадним, не міг себе самостійно обслужити (травма була дуже складною, так як був повний параліч тіла і частковий параліч рук). Позивачка годувала його з ложечки, робила щодня гігієну. Попри медикаментозне лікування, яке здійснювалось медичним персоналом лікарні, йому було призначені щоденні процедури реабілітолога - фізіотерапевта та масажиста. Багато дороговартісних медичних препаратів купувалися нею в аптеках, про що збереглися, на жаль, небагато чеків, робилися обстеження комп?ютерної томографії, магнітно - резонансні томографії, рентгенографії, купувалися металеві (титанові) пластини для операцій. У медичних сестер на посту був листок призначення лікаря, а позивачка вела свої записи, які частково збереглися з трьох лікарень. Так як кровообіг по тілу був ускладнений за рахунок паралічу, ще в реанімації вже на 3-4 день з?явився великий пролежень на куприку та правій п?яті, що дуже ускладнювало ситуацію і догляд. Більшість чеків за медикаменти збереглися тільки за кінець серпня, вересень та жовтень місяці. З них видно, що лікування було дуже дороговартісним, тільки медикаментів по чеках, які збереглися за 2,5 місяці, були на суму 44 309,81 грн. Ще є підтвердження - оплачений рахунок за набір імплантів для остеосинтезу (фіксація шийного відділу хребта) на суму 24500,00грн. від 20.08.2018 р. Медикаменти купувалися позивачкою, або старшим сином [PERSON] щодня. Так як вони переїздили з однієї лікарні в іншу чеки за період з 05.06.2018 по 20.08.2018 не збереглися ( [PERSON] тоді про них не думала, а робила усе можливе для порятунку чоловіка). В період з 05.07.2018 по 16.08.2018 чоловік знаходився на лікуванні у лікарні швидкої допомоги, що знаходиться у [ADDRESS] у відділеннях урології та нейрохірургії, позивачка все робила щоб поліпшити його стан, але травма від початку була дуже ускладненою. В лікарні чоловік і далі потребував постійного догляду, допомоги, позивачка і далі годувала його з ложечки, робила гігієну зубів, вух, брила бороду і волосся на голові, міряла температуру тіла і АТ кілька разів на добу, допомагала медичному персоналу поміняти памперси, змінити постіль і пеленки, купувала ліки і була поруч постійно на всіх обстеженнях УЗД, рентгенографія, КТ, МРТ, які також оплачувала при потребі як вдень так і вночі кликала лікаря чи медичну сестру, бо натиснути на дзвіночок для виклику чоловік не міг фізично, так як кінцівки рук парезні частково (пальці були зовсім нерухом), а ноги повінстю парезні. В період з 16.08.2018 по 05.11.2018 чоловік знаходився на лікуванні у Військово-клінічному медичному центрі Західного регіону у нейрохірургічному відділенні, де йому була проведена ще одна операція, обстеження КТ, аналізи та медикаментозне лікування, яке позивачка оплачувала, де збереглися більшість чеків які додаються. Будучи на загальній палаті [PERSON] і далі була поруч з чоловіком, а коли він перебував в реанімаційному відділенні, вона навідувала його два-три рази на день приносила домашню перетерту їжу, купувала медикаменти і знаходилася в коридорі, бо в любу хвилину могли знадобитися ліки. Також чоловік потребував донорської крові та плазми і позивачка шукала знову [PERSON] , але він і надалі не підіймав телефону. Тоді вона звернулася до учасників ансамблю і багато хто з них здавали кров для чоловіка, і це також вимагало від неї та членів їх родини багато зусиль. На жаль, травма від самого початку була надскладною. Позивачка консультувалась з різними лікарями як в Україні, так і за кордоном, але на жаль вирок був у всіх один і той самий. Супутні захворювання погіршували стан чоловіка. Після смерті чоловіка 05.11.2018, позивачка організовувала похорон, поминки після похорону, 9 днів та 40 днів. Відповідач у всьому цьому не приймав жодної участі. Його батько, не дочекався від нього допомоги ні в моральному , ні в матеріальному плані. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.02.2024 року клопотання позивача [PERSON] про допит свідків - задоволено частково. Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення, та фактично посилались на ті ж обставини, які викладені у позовній заяві, у відповіді на відзив та у поясненнях. Представника відповідача - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила суд відмовити у їх задоволенні та надала пояснення аналогічні тим які викладені у відзиві на позовну заяву та у поясненнях. Третя особа в судове засідання не з`явилась надало заяву про слухання справу без її участі, за наявними в матеріалах справи документами. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, та пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та кожен доказ окремо, дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.11.2018 року. З 24.10.1998 року по день смерті [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . [PERSON] 05.06.2018 року був доставлений в лікарню у тяжкому стані, та останньому було проведено комп`ютерну томографію шийного відділу хребта від 05.06.2018 року, та зроблено висновок: травматичний повний вивих на рівні С6-С7 з вентральним зміщенням хрібців, стен озуванням хребтового каналу та між хребцевих отворів, краєві переломи суглобових паростків на рівні С6-С7 та компресійни перелом тіла С7 хребця. Дегенеративні зміни шийного вдділу хребта, остеохондроз, спондильоз. Головним лікарем К8МКЛ видано довідку [PERSON] та поставлено діагноз ката травма закрита хребетно-спинно-мозкова травма. перелом хребта на рівні С6 зі стенозом спинномозкового каналу. Рекомендовано: оперативне втручання. З виписки №5984-2018 р. із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] який перебував в стаціонарі з 05.06.2018 по 05.07.2018 з діагнозом: поєднана травма, закрита хребетно-спінальна травма. Передній вивих С6 хребця з синдромом повного порушення провідності спинного мозку з рівня травми. Спінальний шок. Забійна рана голови. Перелом Правого наколінника. З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №18321 [PERSON] за період перебування в його стаціонарі з 05.07.2018 по 13.08.2018 діагноз нейрогенний сечовий міхур /наслідки перенесеної хребтовоспинно мозкової травми. Хронічна затримка сечі. Хронічний цисто-пієлонефрит в стадії тазових органів. Гострий лівобічний стопово підколінний флеботромбоз. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертронічна хвороба ІІст.СН ІІа. З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1250 [PERSON] вбачається, що за період з 14.08.2018 по 16.08.2018 було встановлено діагноз наслідки важкої закритої ХСМТ. передній вивих С6 хребця (редислокація). Стеноз каналу хребта на рівні С6-С7. Порушення функцій тазових органів. Також, з виписки з історії хвороби №10449 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] від 16.08.2018 року діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): а) основний: Наслідки поєднаної кататравми (05.06.2018р): закритої хребетно-спинномозкової травми, переднього вивиху С6 хребця, забою-стиснення спинного мозку важкого ступеню, операції - відкритого вправлення переднього вивиху тіла Сб, дискектомії С6-С7, міжтілового корпородезу кейджем, пластиною Medtronic; повторного переднього вивиху С6 з компресією спинного мозку (06.2018р), операцій - корпоректомії С7, передньої декомпресії спинного мозку, переднього міжтілового металокісткового корпородезу C6-Th1 кейджем, пластиною (20.08.2018р.), трансартикулярного спонділодезу штангово-гвинтовою системою С6-Th1 (29.08.2018) у вигляді вехнього комбінованого парапарезу, нижньої спастичної параплегії, порушення функції тазових органів, нейротрофічного синдрому зі значним порушенням функції центральної нервової системи. Закритий багатоуламковий перелом правого надколінника з наявністю металоконструкції (20.08.2018р.) в стадії консолідації. Функціонуюча трахеостома (31.08.18). в) супутній: Церебро-васкулярна хвороба: дисциркуляторна енцефалопатія другої стадії з розсіяною органічною симптоматикою. Ішемічна хвороба серця: атеросклеротичний кардіосклероз. Стентування коронарних артерій (2013р.). СН І. Атеросклероз аорти. Гіпертонічна хвороба другої стадії, другого ступеня. Гіпертензивне серце. Ризик дуже високий. Гіпертронічна згідно з оригіноком ангіопатія сітківки. Крім того, [PERSON] було зроблено магінтно-резонанстну томографію, та комп`ютерну томографію. Перебування [PERSON] постійно у лікарнях також підтверджується наявними в матеріалах справи листаким непрацездатності. Також, [PERSON] було призначено ряд медикаментів, що підтверджується з листка лікарських призначень. Позивачка у своїх поясненнях зазначала, що нею було придбано ряд медикаментів у період перебування [PERSON] у лікарнях, та в підтвердження цього надано ряд чеків з придбанням ліків, оскільки лікування було довготривалим та потребувало значних коштів. З рахунку-фактури №2008/204 від 20.08.2018, вбавається, що було придбано набір імплантів для остеосинтезі (фіксація шийного відділу хребта) вартість якого становит 24500,00 грн. Платником згідно квитанції є [PERSON] . У зв`язку зі своїм станом [PERSON] за час перебування на стаціонарному лікуванні потребував постійний, цілодобовий догляд, оскільки він був нерухомим та безпоріднім, не міг себюе самостійно обслужити у зв`язку з повним паралічем тіла та часковою паралічу рук. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Після смерті [PERSON] відкрилась спадкова справа, та з заявам про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округ Пелех О.З. звернулися: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також звернувся [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] отримав свідоцтва на спадщину, а саме: № 279 від 22.07.2020р. на 11/80 у житловому будинку по [ADDRESS] ; № 280 від 22.07.2020р. на земельної ділянки по [ADDRESS] ; № 297 від 28.07.2020р. на 5/48 квартири по [ADDRESS] ; № 298 від 28.07.2020р. на 1/12 квартири по [ADDRESS] ; №300 від 28.07.2020р. на 7/80 будинку по [ADDRESS] ;№ 141 від 03.03.2021р. на вкладів. Відповідно до п.2 ч.3 ст.1224 Цивільного кодексу України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Частиною першою ст.202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Відповідно до ч.5 ст. ст.1224 Цивільного кодексу України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно роз`яснень, що містить в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Не пред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17, від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц. Допитані в судовому засіданні свідок [PERSON] з позивачем працювала в лікарні, відповідача не знає, працювала в лікарні, підміняла позивачку біля чоловіка, щоб остання могла ліки підвести, речі попрати по догляду. В лікарні в основному була позивачка, був [PERSON] син, допомоги родичів потербував морально, коли необхідно покликати медичний персонал. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з позивачкою знаються давно, дружили сім`ями. Відповідача - [PERSON] знає як сина після 1 шлюбу, бачила давно коли в університ поступав. Позивачці було важко бо [PERSON] був лежачий вона фактично цілодобово біля нього, син [PERSON] був малий, та позивачка їздила додому щоб побути з [PERSON] . Позивачка при свідку дзвонила, шукала відповідача, той не брав трубки. Наскільки вдомо свідку позивачка контактувала з мамою відповідача та просила передати що батько в тяжкому стані. Відповдача не бачила в лікарні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає позивачку 20 років, консультував її чоловіка. Відповідача не знає. Тільки позивачку [PERSON] бачив біля [PERSON] Є протоколи лікування та обстеження, але бачив випадки коли родичі виходжували, а жінки з того світу витягували. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що позивачку [PERSON] знає давно як і її чоловіка [PERSON] З [PERSON] сина бачив разів п`ять. В лікарні був не один раз, був багато разів. Дев`яносто відсотків бачив у лікарні позивачку, один раз бачив сестру, та один раз бачив медсестру, був коли масаж робили. [PERSON] був при свідомості, але не міг себе обслужити сам, брати не міг, в руку клав. Сина [PERSON] в лікарні не бічив. Сина [PERSON] бачив на похороні батька. Свідок [PERSON] в судовом засіданні пояснив, що позивачку та відповідач знає добре, працював з [PERSON] у Львівському національному медичному університеті, а також в цьому ж університеті навчався син [PERSON] - [PERSON] , та деякий час працював. Батько [PERSON] не просто надавав підтримку сину, а опікувався ним. 05.06.2018 коли трапився трагічний випадок з [PERSON] свідок поїхав до лікарні, та останній лежав в реанімаційному відділені. Стан був безпорадний, потребував моральної підтримки. [PERSON] у лікарні жодного разу не бачив, останій раз бачив при звільненні з університету. В лікарні бачив дружину та їх синів. Особисто набирав номер [PERSON] , за номером телефона який дав батько [PERSON] , проте той не відповідав. [PERSON] потребував моральної підтримки, оскільки перебував у безпорадному стані. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що сторін по справі знає. В лікарні де перебував [PERSON] з, [PERSON] часто бачив дружину [PERSON] , та їх синів. Старшого сина [PERSON] не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є працівником лікарні в якій перебував [PERSON] . Останній не міг рухатися, не ходив, мав лежачий стан. Знаходився в реанімаційному відділені, із відвідувачів бачила частіше дружину [PERSON] , яка майже постійно була біля хворого. Крім ліків, [PERSON] потребував харчування та стороннього догляду. Інших родичів крім дружини не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сторін по справі вона знає, але сина [PERSON] не бачила багато років, у лікарнях була переважно його дружина [PERSON] . Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом установлено, що [PERSON] з моменту потрапляння [PERSON] до лікарні, а саме з 05.06.2018 та до дня його смерті опікувалася своїм чоловіком, а також їй допомагав їх син [PERSON] . Також судом установлено, що спадкодавець [PERSON] перебував у безпорадному стані, зумовленим тяжкою хворобою та каліцтвом, що вбачається з медичної документації яка міститься в матеріалах справи. Позивачка та її син [PERSON] намагались зв`язатись з відповідачем, але той допомоги не надав. Крім того, з відповідачем намагались зв`язатися знайомі [PERSON] , а саме свідок [PERSON] , пояснив, що особисто дзвонив на телефон відповідача, номер йому дав батько [PERSON] , але останній трубки не взяв, отже свідомо ухилявся від виконання свого обов`язку. Відповідач зазначає, що він дізнався про перебування батька у лікарні в серпні 2018 року, та відвідував його, проте посилання відповідача про надання догляду та допомоги спадкодавцю з боку відповідача не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені жодними доказами та спростовуються показаннями позивачки та свідка. Крім того, суду не надано доказів, що відповідач був позбавлений можливості надавати допомогу своєму батькові. Враховуючи викладене, оскільки [PERSON] потребував підтримки та допомоги у зв`язку зі своїм безпорадним станом, а відповідач мав можливість її надавати, однак ухилявся від виконання цих обов`язків, то суд вважає за необхідне позов задовольнити та усунути його від права на спадкування після померлого [PERSON] . Щодо посилання представника відповідача на застосування строків позовної давності, то суд не вбачає підстав для застосування таких, оскільки моментом коли особа дізналась або могла дізнатися про своє порушене право є момент отримання відповідачем свідоцтва про спадщину. Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримав свідоцтва про право на спадщину за законом 22.07.2020 року, 28.07.2020, та 23.03.2021 року, а позивачем було направлено позовну заяву за допомогою засобів поштового зв`язку на адресу суду 21.07.2023. Отже строк звернення до суду не є пропущеним. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved