Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

Адвокат Чернецька Олена Анатоліївна в інтересах [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 20.11.2004 року між позивачем та відповідачем Відділом реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська було зареєстровано шлюб, про що 20.11.2004 року зроблено у книзі реєстрації актів про одруження відповідний запис за № 877, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Від цього шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років сімейне життя між позивачем та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин та спільного проживання. Позивач та відповідач мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, спільне проживання. За таких обставин позивач зазначає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. На даний час спільне господарство не ведеться, позивач з відповідачем, як зазначалось вище, проживають окремо. Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час немає. На підставі викладеного представник просила шлюб між сторонами розірвати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Чернецька О.А. в судове засідання не з`явились, від представника до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 листопада 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська зроблено відповідний актовий запис №877 від 20 листопада 2004 року та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають трьох дітей, двоє з яких є неповнолітніми: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 31.07.2007 року серія [NUMBER] , видане Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №956, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18.08.2010 року серія [NUMBER] , видане Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1133. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Спору про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дітей між сторонами немає. Як вбачається з наведених сторонами обставин, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, у зв`язку із чим суд вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням задоволення позовних вимог позивача та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, а саме в сумі 605,60 гривень, інша частка у розмірі 50 відсотків сплаченого судового збору, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved