Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

07.08.2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] в інтересах Димб [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим прімещенням. Свої вимоги мотивовано тим, що позивачу на підставі ордеру на житлове приміщення №42 серія 009249 від від 23.09.2014 року, ордеру на житлове приміщення №02 серія 009263 від 11.01.2015 року, рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1285 від 26.12.2014 року та договору найму житлового приміщення від 05.02.2021 року на праві користування належить житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі не проживають в житловому приміщенні понад три роки без поважних причин. Факт реєстрації відповідачів порушує право вимоги позивача на вільне розпорядження і користування майном. Ухвалою суду від 13.08.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання було повідомлено належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно ордеру на житлове приміщення №42 серія 009249 від від 23.09.2014 року, ордеру на житлове приміщення №02 серія 009263 від 11.01.2015 року, рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1285 від 26.12.2014 року та договору найму житлового приміщення від 05.02.2021 року на праві користування належить житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про заміну імені серія [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції від 12.11.2015 року [PERSON] змінила на [PERSON] . Згідно довідки від 28.03.2024 року виданої Державним підприємством "ЖИТЛОБУД" на житловій площі за адресою: [ADDRESS] проживають з правом на житлову площу 4 чоловіки, в тому числі: мати - [PERSON] син - [PERSON] , [PERSON] , донька - [PERSON] . Згідно актів №9 від 15.12.2023 року, №24, №8 від 15.12.2023 року, №23 від 15.12.2023 року [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] понад три роки. Дослідивши в сукупності надані докази, суд вважає встановленим факт відсутності [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] понад один рік без поважних причин. Відповідно до вимог ч. 4\~ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК України\~встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. З аналізу вказаної норми є, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрацію в ньому. Обов`язковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Згідно із ч. 1\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України\~врегульовано, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,72,116,156 ЖК України\~,стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. Відповідно до положень ст.\~71\~ст.\~72, Житлового кодексу України,\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі такого судового рішення, яке набрало законної сили. При цьому, положення\~ст.7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що в повному обсязі відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року, справа № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18; Верховного Суду від 22 листопада 2018 року, справа № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18. Із матеріалів справи, поважних причин відсутності відповідачів за місцем реєстрації понад шість місяців судом не встановлено. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі житлом не цікавиться, витрат по його утриманню не несуть. Відповідачі без поважних причин, понад шість місяців відсутні за місцем реєстрації, що є правовою підставою для визнання їх, згідно ст.71,72 Житлового Кодексу України, такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням. З огляду на вищевказане, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню.

Outcome: approved