Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Заявник - [PERSON] звернувся з вказаною заявою до суду, в якій просив: 1) встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , який народився в селі Карнаюл, Тісульського району, Кемеровської області, Російська Федерація, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків [NUMBER] , який помер [INFO] , визнавши датою його смерті [INFO] , а місцем смерті - місто Бердянськ, Запорізької області; 2) розглядати справу без його участі. В обґрунтування заяви зазначив, що померлий є його дідом. [PERSON] за життя склав заповіт на ім`я [PERSON] . Факт спорідненості підтверджується Свідоцтвом про народження заявника, з якого вбачається, що батьком записаний [PERSON] , у свідоцтві про народження кого батьком записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . 22.10.2021 дід [PERSON] залишив заповіт, яким заповів заявнику все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на момент його смерті буде йому належати та на що за законом він матиме право. 23.09.2024 дід помер в місті Бердянську на тимчасово окупованій території і відповідно до чинного законодавства, з цього приводу повинна була б відкритися спадщина. Однак, в силу того, що місто Бердянськ включене до згадуваного Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, отримати належний документ, який би у законний спосіб підтверджував факт смерті діда, заявник позбавлений можливості. Факт смерті підтверджується медичним свідоцтвом серії 23 № 2022451ЭЗ від 24.09.2024, яке було видане «Бердянским Филиалом Бюро судебно-медицинской экспертизы». Чи було видане відповідним органом країни агресора Свідоцтво про смерть [PERSON] , заявнику невідомо в силу того, що ця територія окупована агресором. В свою чергу, бабуся - [PERSON] (дружина [PERSON] ), укладаючи 01.08.2018 з ПАТ КБ «ПриватБанк» Договір вкладу «Стандарт» на випадок своєї смерті зробила відповідне розпорядження банку, яким розпорядилася своїм вкладом таким чином, що 40 % вкладу і нарахованих на нього відсотків після її смерті повинні бути виплачені її чоловіку, тобто [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Таким чином, заявник є спадкоємцем по заповіту після смерті діда [PERSON] , який успадкував грошові кошти у вигляді вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк» за Договором вкладу «Стандарт», що 01.08.2018 був укладений його дружиною (бабусею заявника) оскільки [PERSON] прийняв цю спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи №288/2024, яка знаходиться в Дванадцятій Київській державній нотаріальній конторі. Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори від 18.07.2024 відмовлено [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, а тому з наведених обставини вбачається інтерес заявника щодо встановлення факту смерті громадянина України, його діда - [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки, встановлення цього факту дасть йому змогу реалізувати його як спадкові, так і інші цивільні права. Ухвалою суду від 21.10.2024 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами окремого провадження. Заявник [PERSON] судове засідання не з`явився. У заяві та у поданій окремо заяві від 21.10.2024 просив розгляд справи здійснювати без його участі. Представник заінтересованої особи - Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану міста Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом восьмим ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Частиною 1 ст.315 ЦПК України визначено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом. Так, відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи, а згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Як передбачено ч.1, 2 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до роз`яснень, наданих в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що відповідно до ID-паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 23.10.2023 органом №2317, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) народився [INFO] у м. Запоріжжі. 17.10.2000 [PERSON] було внесено до Державного реєстру фізичних осіб та Бердянською об`єднаною ДПІ присвоєно РНОКПП [NUMBER] , що підтверджується відповідною довідкою, копію якої долучено до заяви. Згідно Довідки №04-19/6-1071 від 15.09.2020 про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] зареєстрований в Єдиному державному демографічному реєстрі за адресою: [ADDRESS] . Згідно долученої до заяви копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 03.08.1996 Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області, [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Карнаюл Тісульського району Кемеровської області мав останнє зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно долученої до заяви копії заповіту від 22.10.2021, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Постол Н.Г. (зареєстровано в реєстрі за №2-700), [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , уродженець села Карнаюл Тісульського району Кемеровської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] заповідав [PERSON] , [INFO] все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати, та на що він за законом матиме право. Реєстрація заповіту в Спадковому реєстрі підтверджена Витягом про реєстрацію №66957192 від 22.10.2021, копію якого долучено до заяви. Згідно долученої до заяви сканкопії Медичного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.09.2024, виданого (мовою оригінала): «Бердянским филиалом областного бюро судебно-медицинской экспертизы», [PERSON] , [INFO] , умер [INFO] дома по адресу: [ADDRESS] ; документ удостоверяющий личность: паспорт Украины серия [NUMBER] , выдан 03.08.1996 Бердянским ГО УМВД Украины в Запорожской области». Свідоцтва про смерть [PERSON] суду надано не було. Згідно долученої до заяви сканкопії постанови державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 18.07.2024, [PERSON] та [PERSON] від імені якого діє [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] - відмовлено у зв`язку з неможливістю встановити коло спадкоємців та визначити розмір частки спадкового майна після померлої. З огляду на вищевказані письмові докази, вбачається, що факт смерті [PERSON] є підтвердженим, а встановлення цього факту через суд необхідно заявнику, щоб реалізувати свої права на прийняття спадщини після померлого. З огляду на вказане, суд не приймає як докази, що стосуються даної справи (а саме встановлення факту смерті особи на окупованій території), долучені до заяви копії наступних документів: експертного висновку кандидата філологічних наук Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/1095-5/3 від 07.06.2024; свідоцтво про народження [PERSON] , паспорта громадянина України серії [NUMBER] та РНОКПП, виданих на ім`я [PERSON] ; свідоцтва про народження (мовою оригіналу) « [PERSON] »; Договору №SAMDNWFD0072017420701 «Вклад «Стандарт» срочный на 12 мес.» від 01.08.2018; Свідоцтва про смерть [PERSON] . Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 зазначеного Закону України). Загальновідомою та такою, що не потребує доказування за змістом ст. 82 ЦПК України є обставина, що у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з подальшими змінами, на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан, дія якого станом на час розгляду справи у суді, не скасована. Відповідно до Наказів Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022 та №309 від 22.12.2022, було внесено зміни до Переліку територіальних громад, розташованих у районах проведення воєнних (бойових) дій, або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до якого починаючи з 27.02.2022 та станом на дату смерті [PERSON] ( [INFO] ) м. Бердянськ Запорізької області входить до переліку тимчасово окупованих територій України. Заявнику Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану міста Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , оскільки на підтвердження факту його смерті надано документ, виданий на території, на якій наразі на незаконних правових підставах здійснюється діяльність медичного закладу (на тимчасово окупованій території), тому документи видані від імені цього закладу само по собі не є підставою для вчинення актового запису. Відповідно до ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. До того ж, відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064. Частиною другою статті 319 ЦПК України визначено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 (з наступними змінами), визначено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Вказані вище нормативно-правові акти не містять спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово окупованій території, що унеможливлює державну реєстрацію факту смерті в позасудовому порядку. Як встановлено судом, подія смерті [PERSON] , [INFO] , відбулася 23.09.2024 на території м. Бердянськ Запорізької області, тобто у частині України, яка розташована у районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточені (блоковані), відповідно до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточені (блоковані), затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 (з подальшими змінами) та Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309. Даючи оцінку допустимості у даній цивільній справі таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується вимогами міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а також положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Разом з тим, згідно з ч.4 ст.9 цього Закону, встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню у межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії», «Іласку та інші проти Молдови та Росії»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. В контексті цього не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи зазначений висновок у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це ставило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Отже, встановлюючи наявність факту смерті [PERSON] , [INFO] , яка сталася [INFO] в м. Бердянськ Запорізької області, суд вважає за можливе прийняти в якості належного та допустимого доказу долучену до заяви сканкопію Медичного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.09.2024, виданого (мовою оригінала): «Бердянским филиалом областного бюро судебно-медицинской экспертизы», [PERSON] , [INFO] , умер [INFO] дома по адресу: [ADDRESS] ; документ удостоверяющий личность: паспорт Украины серия [NUMBER] , выдан 03.08.1996 Бердянским ГО УМВД Украины в Запорожской области». З матеріалів справи вбачається, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідне заявнику для забезпечення встановленого в Україні правового порядку регулювання правових наслідків смерті фізичної особи. В даному випадку заява до суду подана особою, прізвище, ім`я та по-батькові, а також дата народження повністю співпадає з даними особи, у відношенні якої померлим складено заповіт, що відповідає вимогам ЦПК України. Слід зазначити, що судом враховані норми ст. 317 та п. 9 ст. 10 ЦПК. З урахуванням наведеного вище, враховуючи засади добросовісності, справедливості і розумності регулювання цивільно-правових відносин, а також досліджені у судовому засіданні письмові докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Карнаюл Тісульського району Кемеровської області мав останнє зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , дійсно помер [INFO] за адресою останньої реєстр рації. Згідно із ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи те, що військова агресія РФ проти України розпочалася 24.02.2022, і наразі чинним законодавством України не встановлений порядок набрання рішенням у справах про встановлення факту смерті особи на території, на якій ведуться бойові дії законної сили, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону та відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України визначити, що рішення про встановлення факту смерті особи на території, де ведуться воєнні (бойові) дії/перебувають у тимчасовій окупації/оточені (блоковані), підлягає до негайного виконання. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved