Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа Верхньодніпровська міська рада Дніпропетровської області, згідно якої просить встановити факт належності їй Державного акту на право приватної власності на землю. Згідно поданої заяви заявниця просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме: Державного Акту на право приватної власності на землю серії ДП ВДПр0039, виданого 22.09.1998 року головою Першотравенської сільської ради народних депутатів. В обґрунтування заяви посилається на те, що під час звернення до державного реєстратора прав на нерухоме майно Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована на території села Новогригорівка Першотравенської сільської ради Дніпропетровської області, їй було відмовлено через те, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, шо їх посвідчують. Під час перевірки документів державним реєстратором виявлено розбіжності, а саме: в державному акті на право приватної власності на землю серії ДП ВДПр0039, виданого 22.09.1998 року головою Першотравенської сільської ради народних депутатів ім`я позивачки зазначено як " [PERSON] ", а в паспорті громадянина України та РНОКПП, також в усіх інших документах - " [PERSON] ". Ухвалою суді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04.09.2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 173/2450/24 за правилами окремого провадження з викликом учасників справи в судове засідання на 21.10.2024 року. У судове засідання сторони не з`явилися, про час то місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заявник подала заяву про розгляд справи у її відсутність, на своїх вимогах наполягала та просила суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи також подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи без участі заявника та заінтересованої особи, на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «[…] у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що в паспорті громадянина України ім`я заявниці вказано як « [PERSON] », що підтверджується копією паспорта. Факт чого підтверджується також копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] та копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , доданих до заяви. Згідно з копією Державного акту на право власності на землю серії ДП ВДПр0039, виданого 22.09.1998 року головою Першотравенської сільської ради народних депутатів [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , що був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №39, їй передано на підставі рішення виконкому Першотравенської сільської ради народних депутатів від 27 червня 1997 року № 40, земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку 0,25 га, ведення особистого підсобного господарства 0,15 га, що розташовано на території с. Новогригорівка, Першотравенської сільської ради. Вказане свідчить про належність Державного акту саме заявнику, а зазначення ім`я « [PERSON] » замість « [PERSON] » є опискою, якої допустився орган при його видачі. Той факт, що в Державному акті при його видачі допущено помилку в написанні ім`я заявника заінтересованою особою не заперечується, будь яких заяв та заперечень з цього приводу від нього не надходило. Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.99 №43, будь-які виправлення в державних актах на право постійного користування землею не допускаються. У зв`язку із набуттям чинності з 01 січня 2013 року Закону України "Про державний земельний кадастр" та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" заявник не може поновити чи отримати дублікат правовстановлюючого документу на земельну ділянку у позасудовому порядку, оскільки з 2013 року державні акти не видаються, а отже отримати новий акт замість того, в якому міститься помилка, неможливо. Отже, в раніше виданих державних актах на право власності на земельну ділянку чи право постійного користування земельною ділянкою жодних виправлень робити не можна, оскільки його можна визнати зіпсованим. Факт належності заявнику Державного акту на право власності на землю, як правовстановлюючого документу, має для неї юридичне значення, оскільки є підставою для володіння, користування та розпорядження майном. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючого документу знайшов своє підтвердження в матеріалах справи, будь-якого спору між заявником та заінтересованою особою не має, окрім того, встановлення факту є реалізацією гарантованого ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України права заявника вільно розпоряджатися своєю власністю, перешкодою чому є невірне зазначення ім`я в правовстановлюючому документі, а тому суд вважає, що даний факт підлягає встановленню. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України у справах окремого провадження, при ухваленні судового рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved