Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

10 липня 2024 року Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради в особі представника звернулось до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, відповідно до якого просило стягнути солідарно з відповідачів на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради суму заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3 % річних та інфляційного збільшення у розмірі 66 085,28 грн., з них 57 992,71 грн. сума основного боргу, 92940,00 грн. сума 3% річних, інфляційне збільшення 7 163,17 грн. та судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3 028,00 грн. Вимоги позовної заяви обґрунтовані наступним. Між КП «Дніпроводоканал» та відповідачем [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкрито особовий рахунок. Відкритий особовий рахунок є підтвердженням отримання послуг та договірних відносин. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання по оплаті послуг водопостачання та водовідведення належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , якому відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 31 травня 2024 року складає 57992,71 грн. Вказана заборгованість утворилася за період з листопада 2010 по травень 2024 року. Загальна заборгованість відповідача перед КП «Дніпроводоканал» складає 66085,28 грн., з яких 57992,71 грн. сума основного боргу, 92940,00 грн. сума 3 % річних та 7163,17 грн. - інфляційне збільшення суми боргу. Повідомлення позивача про наявність боргу за надані комунальним підприємством послуги, залишились проігнорованими з боку [PERSON] . До теперішнього часу сума боргу не погашена. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 липня 2024 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П. В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, 11 липня 2024 року суддею сформовано запити до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на які надано відповіді №№ 686941, 686947, 686953 від 11.07.2024. Ухвалою судді від 12 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 13.09.2024 року представник позивача подав уточнену позовну заяву в якій виправив описки та просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради суму заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3 % річних та інфляційного збільшення у розмірі 66\~085,28 грн., з них 57 992,71 грн. сума основного боргу, 929,40 грн. сума 3% річних, інфляційне збільшення 7\~163,17 грн. та судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3 028,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з наведених в позові підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в межах строку позовної давності. Просив суд застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Відповідно до заяв, які надійшли до суду 23.10.2024 року просили суд розглядати справу без їх участі та застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та відповідачем [PERSON] встановились фактичні відносини з приводу надання послуг згідно рішення Дніпропетровської міської ради № 526 від 20 квітня 1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як зазначає позивач в своїй позовній заяві відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де уповноваженим власником є [PERSON] , якому відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за період з листопада 2010 року по травень 2024 року складає 57992 грн.71 коп.; інфляційне збільшення суми боргу за період з 07. 2018 по 01.2022 року 7163 грн.17 коп. та 3% річних за період з 07.2018 по 01.2022 року 929 грн.40 коп., а всього 66085 грн. 28 коп. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1,2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст.16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до п.1 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (Закон №1875-IV, який втратив чинність 01.05.2019), а також пп.1 п.32 Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21 липня 2005 р. №630 (який втратив чинність 01.05.2022), виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Статтею 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» закріплені права та обов`язки споживачів питної води, відповідно до яких споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно зі статтями 319, 321 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з\~ч.1\~ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до Постанови Верховного суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15 та Постанови Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №750/12850/16-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України\~від 30\~березня 2020\~року №\~540-IX\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України,\~спрямованих на\~забезпечення додаткових\~соціальних та\~економічних гарантій\~у зв`язку\~з поширенням\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення»\~ЦК України\~у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього\~Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Вирішуючи спір, суд доходить висновку, що останнім днем для звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності був квітень 2020 року, однак Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Постановою Кабінету\~Міністрів України\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2»\~від 11\~березня 2020\~року №\~211\~з 12\~березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. З урахуванням уточненого розрахунку, який було надано представником позивача, заборгованість в межах строку позовної давності з квітня 2017 року по травень 2024 року склала 47162,22 грн. Виходячи із вищевикладеного, тому суд доходить висновку про те, що заявлені вимоги про солідарне стягнення із відповідачів заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення підлягають задоволенню частково в межах строку позовної давності з 01.04.2017 року по 31.05.2024 року в розмірі 47162 грн.22 коп. Щодо солідарного стягнення з відповідачів інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 7163 грн.17 коп. (за період з липня 2018 року по січень 2022 року) та 3% річних в розмірі 929 грн.40 коп. (за період з липня 2018 року по січень 2022 року), то суд виходить з наступного. У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наданий позивачем розрахунок нічим не спростовується, а тому приймається судом. Виходячи із вищевикладеного та наданого позивачем розрахунку заборгованості по особовому рахунку інфляційні та 3% річних нараховуюся на суму заборгованості за період з 01.07.2018 року по 01.01.2022 року, що становить: 3 % річних- 929,40 грн. та інфляційне збільшення - 7163,17 грн., тому суд вбачає законні підстави для задоволення позовних вимог позивача в цій частині позову. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані й тому підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи що позовна заява підлягає задоволенню та у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 3028,00 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто рівними частками по 1009,34 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial