Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

У квітні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до КП «Київпастранс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо - транспортної пригоди, в якому просить: стягнути з відповідача 101 689,90 грн суму матеріальної шкоди, 60 000,00 грн. завданої моральної шкоди, 2 800,00 грн витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, вирішити питання розподілу судових витрат. Позов обґрунтовує тим, що 9 грудня 2023 року на перехресті Берестейському, 3, сталась дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля марки Фольсваген Джетта, д.н.з. [NUMBER] (яким позивач керував, по генеральній довіреності) та трамваю інв. № 5847, яким керував [PERSON] , який є працівником КП «Київпастранс». Так, Шевченківським районним судом м. Києва 26.12.2023 року було винесено постанову, відповідно до якої визнано винним саме водія трамваю № 5847 [PERSON] Шевченківським районним судом м. Києва було встановлено, що [PERSON] , який працює у КП «Київпастранс», керуючи трамваєм ін. № 5847, виїхав на регульоване перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем «Фольсваген», який рухався по проспекту Берестейському на зелений сигнал світлофору. Свою провину у ДТП [PERSON] визнав повністю, та підтвердив обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. Позивач зазначає, що 9 грудня 2023 року він звернувся до ТОВ «ЕКСПЕРТПЛЮС», задля проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу - автомобіля, пошкодженого у ДТП, задля отримання висновку про вартість матеріального збитку завданого в результаті ДТП. Так вартість матеріального збитку (без ПДВ за винятком вартості робіт) складає 101 689,90 грн. Позивач неодноразово звертався до КП «Київпастранс», з заявами про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП, проте шкоду на час подачі позову не відшкодовано. Крім того, позивач зазначає, що йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 60 000,00 грн., яка полягає у тому, що раніше дуже часто на вихідних він із сім`єю виїжджав з міста на відпочинок від тяжкого робочого тижня, після ДТП змога на законний відпочинок зникла. Крім того, на тривалий час після ДТП йому довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні, багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом довелося відкласти, а від деяких з них взагалі позивач був змушений був відмовитись. Також, позивач вказує, що він заробляв тим, що працював у таксі, наразі, у нього відсутня можливість працювати та годувати свою родину. За таких обставин, позивач просить стягнути на його користь з КП «Київпастранс», суму матеріальної шкоди, яка складає 101 689,90 грн., суму моральної шкоди у розмірі 60 000.00 грн., судові витрати у розмірі 4 239,20 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження - 2 800,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2024 матеріали позову передані на розгляд судді Аббасовій Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.06.2024 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 18.07.2024 від КП «Київпастранс» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що в обґрунтування завданої матеріальної шкоди позивачем надано Звіт про визначення вартості матеріального збитку № 20231209/Ф, яким встановлено що вартість матеріального збитку становить 101 689,90 грн, проте, на думку представника відповідача, такий доказ є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Крім цього, вказаний звіт виконано експертом, який не повідомлений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Представник зазначає, що матеріали справи не містять розширеної довідки про факт ДТП, із зазначенням дати, часу, місця та пошкоджень транспортного засобу, а також довідки про реєстрацію і обставини ДТП (схема ДТП), виданої уповноваженим на те органом, із зазначенням обставин та наслідків пригоди. Відсутність таких доказів унеможливлює встановлення факту, що пошкодження, описані в Акті огляду колісного транспортного засобу від 04.01.2024 стосується саме ДТП, яке сталося 09.12.2023. З фото, наданих позивачем, неможливо встановити які саме пошкодження автомобіль позивача отримав внаслідок вказаної ДТП. Також позивачем не надано доказів в обґрунтування наявності та розміру моральної шкоди, а також не надано доказів сплати за надані послуги експерта з проведення експертного дослідження. Ухвалою суду від 07.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до КП «Київпастранс», третя особа: [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову у повному обсязі, зазначивши, що позивачем не надано належних доказів завдання йому матеріальної та моральної шкоди. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 09.12.2023 року о 07 год. 04 хв. [PERSON] керуючи трамваєм ін. № 5847, виїхав на регульоване перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем «Фольксваген», який рухався по проспекту Берестейському на зелений сигнал світлофору. Факт настання ДТП було зафіксовано працівниками УПП м. Києва, якими в подальшому відносно водія трамвая ін. № 5847 [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення. У схемі ДТП, яка сталася 09.12.2023, зафіксовано власників транспортних засобів, зокрема, зазначено, що трамвай Татра борт [NUMBER] належить КП «Київпастранс» та зафіксовано пошкодження транспортних засобів, зокрема, автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] . Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.12.2023 року по справі №761/47093/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В результаті настання вищевказаного ДТП транспортному засобу марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , який на праві власності належить [PERSON] та яким на підставі довіреності від 31.08.2023 розпоряджається позивач, були завдані механічні пошкодження. Згідно зі Звітом № 20231209/Ф від 10.01.2024 про визначення вартості матеріального збитку, завданому автомобілю «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного транспортного засобу пошкодженого внаслідок ДТП від 09.12.2023 становить 114 108,10 грн. (з ПДВ) та 101 689,90 грн. (без ПДВ). За складання даного Звіту позивачем сплачено 2 800 грн. Позивач звертався до відповідача з листами про відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП, яке сталося 09.12.2023, з відповідей на які від 27.12.2023, 19.02.2024 вбачається, що відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду за ст. 1166 ЦК України визначають, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із положенням ст. 1187 ЦК України, відповідальність покладається на власника (працівника) джерела підвищеної небезпеки та відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до чинного законодавства, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених чинним цивільним законодавством. Відповідно до зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). За загальним правилом, установленим ч. 2 ст. 1187 ЦК, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Проте, не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися. Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом установлено, що транспортний засіб відповідача не був застрахований, що також підтверджено представником відповідача. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому, під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження №14-497цс18) зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким, суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Подібні висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 28.10.2022 по справі №601/278/21, від 18.10.2022 по справі № 592/9529/21, від 10.08.2022 по справі № 635/6868/16-ц, від 05.07.2022 по справі № 511/323/19, від 02.06.2022 по справі № 395/223/21. У ході розгляду справи судом установлено, що [PERSON] , перебував у трудових відносинах з КП «Київпастранс», що також підтверджено представником КП «Київпастранс». Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України). Згідно зі звітом від 10.01.2024 №20231209/Ф, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП від 09.12.2023 становить 114 108,10 грн. (з ПДВ) та 101 689,90 грн. (без ПДВ). Поряд з тим, вартість робіт по здійсненню оцінки наведеного транспортного засобу становить 2500,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На основі наявних в матеріалах справи доказів позивач довів, що розмір завданої йому внаслідок ДТП матеріальної шкоди становить 101 689,90 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 101 689,90 грн. ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення оцінки матеріальних збитків у розмірі 2 800,00 грн. В частині стягнення моральної шкоди у розмірі 60 000,00 грн слід зазначити про таке. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується». Згідно п. 9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Позивач в своєму позові зазначає, що йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 60 000,00 грн., яка полягає у тому, що раніше дуже часто на вихідних він із сім`єю виїжджав з міста на відпочинок від тяжкого робочого тижня, після ДТП змога на законний відпочинок зникла. Крім того, на тривалий час після ДТП йому довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні, багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом довелося відкласти, а від деяких з них взагалі позивач був змушений був відмовитись. Також, позивач вказує, що він заробляв тим, що працював у таксі, наразі, у нього відсутня можливість працювати та годувати свою родину. У свою чергу, заявляючи до стягнення кошти на відшкодування моральної шкоди, позивач не наводить будь - яких обґрунтувань щодо її розміру та не надає будь - яких доказів, які б підтверджували завдання моральної шкоди, з огляду на що суд вважає такі вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене вище, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене та

Outcome: partial