Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дітей. Позов мотивований\~тим,\~що позивачка\~з відповідачем\~перебувала в\~зареєстрованому шлюбі\~з 30.07.2006,\~який рішенням\~Вінницького міського\~суду Вінницької\~області від\~12.04.2017\~було розірвано.\~Від шлюбу\~сторони мають\~двоє неповнолітніх\~дітей \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~які проживають\~з позивачкою\~та перебувають\~на її\~утриманні. Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2022 збільшено розмір аліментів, визначених заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.08.2017 та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. Позивачка повідомила, що спільні із відповідачем діти є дітьми з інвалідністю та мають вроджену спадкову генетичну хворобу «Фенілкетонурія», не здатні метаболізувати фенілаланін (частина протеїну), який через це накопичується в кров та перешкоджає нормальному розвитку мозку, що за умови відсутності лікування, призводить до розумової відсталості. У зв`язку з чим, позивачка змушена для повноцінного життя та харчування дітей купувати продукти харчування із низьким вмістом білка, які продаються за високою ціною у спеціалізованих магазинах дієтичного харчування, а також у закордонних інтернет-магазинах. Позивачка зазначила, що вказане захворювання має досить серйозний характер з тяжкими наслідками для здоров`я, якщо не дотримуватись низько білкової дієти, а лікування при такому діагнозі не існує, оскільки це захворювання є спадковим і єдине, що необхідно хворим на фенілкетонурію - це дотримання дієти Придбання спеціальних продуктів потребує значних коштів, які позивачка самостійно заробляє, оскільки відповідач не бере жодної участі у вихованні дітей та сплачує лише аліменти, розмір яких не перевищує 4\~300, 00 гривень на двох дітей, які він сплачує нерегулярно. В період з грудня 2021 року і по червень 2024 року на придбання спеціальних дієтичних продуктів позивачкою будо витрачено 45 825, 35 гривень. Відповідач жодного разу не поцікавився чи є у позивачки можливість придбання продуктів для спільних дітей та не запропонував свою матеріальну участь. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогами про стягнення на її користь з відповідача понесених додаткових витрат на утримання дітей в розмірі 22\~912, 68 гривень. Ухвалою суду від 31.07.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів\~справи вбачається,\~що вищевказане\~судове рішення\~та копію\~позовної заяви\~з доданими\~до неї\~документами було\~отримано відповідачем\~22.08.2024,\~що підтверджується\~відповідним рекомендованим\~повідомленням про\~вручення поштового\~відправлення.\~(а.с.\~59)\~Водночас, за\~інформацією з\~офіційного веб-сайту\~Укрпошти вбачається,\~що вищевказане\~поштове відправлення\~було особисто\~вручено відповідачу\~04.09.2024\~(трекінг\~відправлення 0600281569373). Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. У строк, встановлений ухвалою суду від 31.07.2024, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачкою разом із позовною заявою, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили. В період з 26.08.2024 до 20.09.2024 суддя І.Борисюк перебувала у відпустці, а з 23.09.2024 до 04.10.2024 на лікарняному. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2017 у справі № 127/5513/17, яке набрало законної сили 25.04.2017, шлюб між позивачкою та відповідачем, зареєстрований 30.07.2006, розірвано. (а.с. 18) У шлюбі в подружжя народилося двоє дітей [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження. (а.с. 7, 10-11) Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 18.12.2018 у справі № 127/16944/18, яке набрало законної сили 17.01.2019, відповідача позбавлено батьківських прав відносно дітей, що також підтверджується відомостями з ЄДРСР, доступ до якого є публічним. (а.с. 19-20) З ЄДРСР, доступ до якого є публічним, вбачається, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2022 у справі № 127/26493/21, яке набрало законної сили 12.07.2022, збільшено розмір аліментів визначених заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.08.2017 та вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 21-22) Відповідно до медичного висновку № 16/44 від 07.06.2007, [PERSON] , [INFO] , має захворювання порушення обміну амінокислот, фенілкетонурію та відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , виданого 29.05.2008, є дитиною-інвалідом до 18 років, терміном до 14.02.2025. (а.с. 14-15) Крім того, рішенням ЛКК при ВОДКЛ № 36 від 07.11.2013 [PERSON] , [INFO] , встановлений діагноз «вроджене спадкове порушення обміну амінокислот: фенілкетонурія». Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , виданого 20.07.2023, [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю. (а.с. 16-17) Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Зважаючи на те, що відповідач був позбавлений батьківських прав відносно своїх двох неповнолітніх доньок [PERSON] і Софії, суд зауважує, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України). Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на дітей судом враховано положення ч. 1 та ч. 2 ст. 141 СК України, відповідно до яких мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Тобто, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину у зв`язку із хворобою, можуть бути висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). В обґрунтування позовних вимог щодо понесення додаткових витрат позивачкою надано суду копії фіскальних чеків та платіжних інструкцій в період з листопада місця 2021 року по червень місяць 2024 року (включно), з яких вбачається оплата позивачкою продуктів харчування, а саме: низькобілкового хліба, сирів, ковбас та інших продуктів. (а.с. 24-51) Водночас, позивачкою не доведено, що вищевказані продукти харчування є необхідними або ж спеціальними для вживання дітьми у зв`язку з наявністю у них захворювання на «фенілкетонурію», а їх придбання були викликані даними особливими обставинами. Доведення суду встановленого дітям певного діагнозу, не вказує на особливості лікування та/або харчування, що може визначатись виключно лікарем і підтверджуватись відповідними належними медичними документами, які суду не надані. Матеріали справи не містять доказів в підтвердження того, що купівля продуктів харчування, вказаних у вищезгаданих платіжних документах, здійснюється з метою виконання індивідуальних програм реабілітації дітей або дієт виписаних лікарем, у результаті чого позивачка вимушена була нести додаткові витрати, які не покриваються аліментами. Крім того, навіть за умови необхідності дітям дієтичного харчування, дана обставина не свідчить про існування особливих обставин харчування, а є звичайним щоденним харчуванням дітей за виключенням певних продуктів. Придбання продуктів харчування не є особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України. Позивачкою не доведено, зокрема, різницю у вартості між звичайним і дієтичним та/або спеціальним харчуванням. Також судом прийнято до уваги, що підставою для збільшення розміру аліментів, які стягувались із відповідача на користь позивачки на утримання дітей, як те встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2022 у справі № 127/26493/21, стала, зокрема, хвороба дітей. А отже, потреба дітей в особливому, як стверджує позивачка, харчуванні охоплюється аліментами, які стягуються з відповідача на користь позивачки. Отже, суд не погоджується із необхідністю стягнення із відповідача в якості додаткових витрат на дітей понесених позивачкою на придбання продуктів харчування, оскільки слід зауважити, що звичайні регулярні витрати становлять основу аліментів, а будь-які додаткові витрати, обумовлені особливими обставинами та спрямовані на розвиток здібностей, лікування тощо, є додатковими витратами на дитину і не можуть враховуватися при визначенні розміру аліментів, однак таких обставин позивачкою не доведено. Суд прийшов\~до висновку,\~що належних\~доказів,\~які б\~підтверджували наявність\~саме особливих\~обставин,\~що спричинили\~додаткові витрати\~на дітей,\~позивачкою суду\~не надано.\~Наведені позивачкою\~витрати є\~звичайними,\~відносяться,\~зокрема, до загальних витрат, оскільки матеріали справи не містять доказів, що такі витрати є обов`язковими, а не добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Вищевикладене узгоджується із позицією Верхового Суду, висловленою, зокрема, у постанові від 01.04.2019 у справі № 233/3518/17. Позивачкою не було повідомлено суд про неможливість подання доказів у встановлений законом строк, тобто разом із позовом, у відповідності до ч. 4 ст. 83 і п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Звертаючись до суду із позовом позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, дослідивши надані позивачкою докази, суд приходить до висновку, що дані витрати не є додатковими витратами в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки позивачкою не наведено наявності особливих обставин для їх понесення, а тому дані витрати охоплюються аліментними зобов`язаннями, які були визначені судовим рішенням щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньок. Крім того,\~судом звернуто\~увагу на\~те,\~що позивачка\~отримує й\~державну соціальну\~допомогу на\~обох дітей,\~як те\~вбачається з\~матеріалів справи. Зважаючи на доводи позивачки щодо розміру аліментів, який на її думку є недостатнім для утримання дітей, суд вважає за необхідне роз`яснити, що ухвалення судового рішення про стягнення аліментів не позбавляє, зокрема, одержувача аліментів права звернутися до суду із позовом про збільшення розміру аліментів в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 31.07.2024 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені позивачкою в позовній заяві, а також докази надані разом із нею. Суд, дослідивши письмові пояснення викладені позивачкою в позовній заяві та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи те,\~що позивачка\~на момент\~звернення до\~суду була\~звільнена від\~сплати судового\~збору на\~підставі п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» та положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1\~211, 20 гривень підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed