Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 50% з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 13.10.2023 і до повноліття дітей. В обґрунтування позову зазначила, що 31.10.2008 позивач уклала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , який народився [INFO] ; [PERSON] , яка народилася [INFO] . Також, зазначає, що шлюб між нею та відповідачем розірвано, після розірвання шлюбу діти проживають разом з позивачем. Окрім цього, позивач вказує, що фактично з початку 2018 року самостійно забезпечує потреби дітей, займається їх вихованням, організовує дозвілля дітей та щорічні відпочинки, самостійно сплачує рахунки за надані послуги, у тому числі житлово-комунальні послуги та послуги з медичного обслуговування у випадку необхідності відвідування дітьми лікаря. Подібне щоденне та щомісячне утримання двох дітей передбачає значні фінансові витрати, які вона змушена здійснювати самотужки, оскільки відповідач не здійснює такі витрати паритетно, починаючи з 2018 року. У свою чергу, зазначає, що позивач є здоровим та працездатним і зможе сплачувати аліменти на рівні 50 % з усіх видів заробітку (доходу), оскільки офіційно несе службу у Збройних Силах України та має постійний дохід, який у достатній мірі може покривати частину витрат на утримання дітей, які батько зобов`язаний здійснювати відповідно до вимог чинного законодавства. Зауважує, що відповідач не має інших осіб на утриманні, має нерухоме майно (частину квартири), транспортний засіб (на праві користування), його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів. Також, відповідач стверджує, що позивач здає в оренду свою квартиру, в якій він проживав до мобілізації, та отримує додатковий стабільний дохід. Ураховуючи, що усі обов`язки щодо утримання дітей позивач несе самостійно, відповідач жодної участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги в добровільному порядку на їх утримання не надає, позивач звернулась до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 16.10.2023 зазначену позовну заяву розподілено для розгляду судді Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М. Ухвалою від 27.02.2024 за вказаним позовом відкрито позовне провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14.03.2024 відповідач подав до суду клопотання про зупинення провадження в справі до припинення його перебування у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. 25.03.2024 позивач подала до суду заперечення проти клопотання позивача про зупинення провадження в справі. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 20.03.2024 у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження в справі відмовлено. 22.04.2024 відповідач повторно звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження в справі до припинення його перебування в складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Окрім того, 22.04.2024 відповідач подав клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи у випадку незадоволення його клопотання про зупинення провадження в справі для залучення до участі в ній представника. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 03.06.2024 у задоволенні клопотання про зупинення провадження в справі було відмовлено. Ухвалою Київського апеляційного суду від 09.08.2024 відповідачу [PERSON] було повернуто апеляційну скаргу на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 03.06.2024. 11.07.2024 відповідачем подано клопотання про допит свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яке частково було задоволено судом у частині допиту свідків [PERSON] та [PERSON] . У подальшому відповідач не наполягав на допиті свідків з огляду на визнання позивачем тих обставин, які вказані свідки мали підтвердити. 07.08.2024 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Гапановичем С.В. втретє подано клопотання про зупинення провадження в справі до припинення його перебування в складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. 12.09.2024 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення в справі, в яких відповідач зазначає, що він бере участь у вихованні та утриманні дітей. Повідомляє, що в зв`язку з наявністю в нього статусу учасника бойових дій згідно приписів Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач, здійснюючи витрати на утримання дітей, користується відповідними пільгами, а саме на: безкоштовне харчування дітей в школі, відвідування дітьми безкоштовних гуртків, безкоштовну освіту та відпочинок, розваги в ТРЦ і т.п. Вказує, що згідно усного договору при розірванні шлюбу ним був відданий позивачу автомобіль марки Субару Легасі 2.0, 2007 р.в. Звертає увагу суду, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.03.2020, яким розірвано шлюб між позивачем та відповідачем за спільним заявами, встановлено, що між батьками досягнуто згоди стосовно місця проживання дітей та участі батьків у вихованні та розвитку дітей. Зазначає, що довідка про фактичне місце проживання позивача, не є належним та допустимим доказом і не може братися судом до уваги, оскільки в ній вказано, що за адресою одночасно проживають й інші особи. Ураховуючи викладене, відповідач просив відмовити в задоволенні позову про стягнення аліментів у повному обсязі. 30.09.2024 позивачем [PERSON] подано клопотання про долучення до матеріалів справи відповіді від військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України щодо доходів відповідача. 16.10.2024 відповідачем [PERSON] подано клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи, а саме: копій квитанції щодо здійснених ним витрат, додатково просив врахувати суму перерахованих коштів та вартість придбаних ним речей, зазначив, що після 13.10.2023 (після подачі позовної заяви) ним було переказано кошти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , крім цього, придбано електросамокат, золоту підвіску, мобільний телефон, навушники, тощо. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Вважала, що необхідний розмір аліментів, який має бути стягнутий з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільних дітей, складає саме 50% від усіх видів заробітку відповідача щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Зазначила, що грошові кошти, які відповідач надає в добровільному порядку, останній перераховує на рахунок банківської картки, відкритої на ім`я їх старшого сина, який витрачає ці кошти самостійно на свої власні потреби. Факту отримання дітьми подарунків від батька не заперечувала. Проте, заперечувала ту обставину, що відповідачем у рахунок утримання дітей було передано їй автомобіль. У судовому засіданні (у режимі відеоконференції) відповідач [PERSON] не визнав позов у повному обсязі, зазначивши, що самостійно надавав та продовжує надавати допомогу в матеріальному утриманні дітей, придбавав сину електросамокат, донці - золоту підвіску, придбавав дітям одяг. Також зазначив, що самостійно перераховує грошові кошти на банківську картку, відкриту на ім`я старшого сина, який самостійно вирішує, яким чином їх витрачати. Вважав, що в зв`язку з досягненням 14-річного віку його син вправі самостійно отримувати аліменти. При цьому, відповідач факту проживання його дітей з позивачем не заперечував. Вважав достатнім на утримання дітей витрачати 1/3 частки з його заробітку. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позову в зв`язку з його безпідставністю з огляду на те, що відповідач самостійно бере участь у наданні матеріальної допомоги на утримання дітей. Проте у випадку його задоволення, вважав можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 31.10.2008 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.03.2020 у справі № 367/9270/19 (а.с. 16-17). У цьому шлюбі в сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.03.2010, виданого виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради міста Ірпеня Київської області, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.07.2016, виданого виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради міста Ірпеня Київської області (а.с. 18-19). Сторонами визнається та обставина, що їх спільні діти проживають із позивачем. На підтвердження цієї обставини позивачем також надано довідку про фактичне місце проживання від 02.10.2023 № 806, видану виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області (а.с. 10). Також, судом установлено, що відповідач [PERSON] прийнятий на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період з 14.11.2022, що підтверджується копією витягу з наказу командира ВЧ [NUMBER] № 379 від 14.11.2022 (а.с. 61), довідкою ВЧ [NUMBER] від 07.03.2024 № 891 (а.с. 34). Згідно доказів, наявних у матеріалах справи, під час проходження військової служби [PERSON] нараховано заробітну плату за період з листопада 2022 року по лютий 2023 року в розмірі 129548,25 грн. (а.с. 9), за період з 01.09.2023 по 31.12.2023 у розмірі 182794,64 грн., за період з 01.01.2024 по 24.09.2024 у розмірі 298651,21 грн. [PERSON] у період з 07.11.2023 по 05.12.2023 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України (а.с. 60), має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 35). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог щодо права позивача на стягнення з відповідача аліментів, суд виходить з такого. У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За правилами ч. 4 ст. 152 СК України дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Правила укладення договору між батьками про сплату аліментів на дитину закріплені в ст. 189 СК України, за приписами ч. 1 якої батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Окрім того, законодавцем передбачено добровільний спосіб виконання батьками обов`язку утримувати дитину шляхом сплати аліментів та порядок їх відрахування, який регламентовано нормами статті 187 СК України, за змістом якої один з батьків може подати заяву за місцем отримання доходу (за місцем роботи, виплати пенсії, стипендії) про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії або стипендії в самостійно визначеному ним/нею розмірі. У такому випадку обмеження максимального розміру відрахувань із доходу платника аліментів законодавством не встановлено. Проте, мінімальний розмір аліментів на одну дитину та загальні правила щодо розміру аліментів обов`язково враховуються. Аналізуючи приведені норми, суд дійшов висновку, що за відсутності належним чином оформленої домовленості між батьками добровільне надання матеріальної допомоги тим з батьків, який не проживає з дитиною, не є перешкодою для стягнення аліментів у судовому порядку. Той з батьків, який проживає з дитиною, може звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів у випадку, якщо він не згодний, наприклад, з розміром або формою допомоги, яка надається на утримання дитини. Суду не надано доказів укладення між сторонами договору про сплату аліментів на утримання дітей в установленому законом порядку, передання позивачем у власність майна в рахунок сплати аліментів на утримання дітей або здійснення відповідачем добровільної сплати аліментів у визначеному ст. 187 СК України порядку. Доводи відповідача щодо самостійного перерахування ним коштів на рахунок банківської картки малолітнього сина (на час звернення до суду з позовом) за відсутності такої домовленості з позивачем не може вважатися належним виконанням відповідачем його обов`язку щодо утримання двох спільних дітей сторін, які проживають із позивачем. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність між сторонами на момент звернення до суду з цим позовом домовленості щодо способу виконання ними обов`язку утримання спільних дітей та відсутність між ними згоди щодо форми надання утримання дітей батьком дітей, який проживає окремо від них. Ураховуючи викладене, з огляду на відсутність домовленості між сторонами щодо розміру та форми реалізації обов`язку щодо утримання дітей, позивач як одна з батьків, з якою проживають спільні з відповідачем діти, має право звернутися до суду з позовом про стягнення на її користь аліментів на утримання дітей. До того ж, посилання відповідача на ту обставину, що його син [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з досягненням ним 14-річного віку вправі самостійно розпоряджатися коштами, переданими відповідачем на його утримання, не спростовують права позивача на стягнення аліментів у судовому порядку, оскільки доказів того, що син відповідно ч. 4 ст. 152 СК України реалізував своє право на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, у матеріалах справи відсутні. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дітей, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України. Так, за правилами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правилами, встановленими ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому, у ч. 5 цієї статті визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Так, позивач, вважаючи необхідним стягнути з відповідача аліменти в розмірі 50% від усіх його доходів, не надала суду жодного доказу того, що такий розмір аліментів є необхідним для утримання дітей у межах, необхідних для їхнього нормального зростання і виховання, повноцінного здоров`я, задовільного фізичного, духовного та морального розвитку. До того ж, позивач не довела, що відповідач, будучи військовослужбовцем, має можливість сплачувати аліменти в заявленому нею розмірі або має додатковий дохід, який буде достатнім для сплати аліментів у такому розмірі. У свою чергу, відповідач не надав суду переконливих доказів тому, що його дохід у сукупності з іншими обставинами, які враховуються при визначенні розміру аліментів, є недостатнім для сплати аліментів у розмірі однієї третини його заробітку. За таких обставин, з огляду на приписи ч. 5 ст. 183 СК України суд вважає, що достатнім та обґрунтованим розміром аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання двох дітей, є одна третина заробітку (доходу) відповідача. При цьому, приймаючи рішення щодо необхідного розміру аліментів, судом ураховано, що відповідач є працездатним, має постійний дохід, що підтверджується відомостями щодо нарахованого йому доходу в зв`язку з проходженням військової служби. Доказів того, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача або наявність інших обставин, що мають істотне значення, не дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі однієї третини його заробітку суду не надано. У свою чергу, суд зауважує, що відповідно до приписів ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] ) аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти таких прожиткових мінімумів на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 13.10.2023 до досягнення дітьми повноліття. Судовий збір в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону.

Outcome: partial