Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова`про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні та просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 48950,00 грн.та 297216,00 грн.середнього заробітку.Позов обґрунтовано тим, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем з 25.09.1995 та був звільнений за власним бажанням наказом від 01.04.2022, на підставі ст. 38 КЗпП. Після звільнення відповідач не провів з позивачем остаточного розрахунку, не виплатив заробітну плату, заборгованість якої складає 48950,00 грн. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України розрахунок по заробітній платі з позивачем не був проведений в день звільнення. Таким чином, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодовувати йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.04.2022 по 17.06.2024. Крім того зазначає, що його середньоденна заробітна плата складає 516,00 грн. Кількість робочих днів за період заборгованості з 02.04.2022 по 17.06.2024 складає 576 днів. За підрахунками позивача, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, станом на момент звернення до суду з даною заявою складає 297216,00 грн. (576 дні х 516,00грн. середньоденну заробітну плату). У зв`язку з чим, просив суд стягнути з відповідача на його користь 297216,00 грн. середнього заробітку, заборгованість по заробітній платі у розмірі 48950,00 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 26.06.2024 відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.20). Представник відповідача надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. На думку відповідача заявлений позов не підлягає задоволенню, оскільки державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» перебуває в тяжкому економічному стані, що спричинило фінансовою кризою в країні, розірвання контрактів з РФ, які складали питому вагу в загальній кількості, через що виникли великі фінансові збитки та відсутність обігових коштів. У зв`язку з чим, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.22-24). Позивач у судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся належними чином, представник який діє в його інтересах надавсуду заяву про розгляд справи за їх відсутність, на задоволенні позову наполягав. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 25.09.1995 по 01.04.2022 перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки позивача(а.с.12-13). Наказом №334вк від 01.04.2022 позивач був звільнений за власним бажанням, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. (а.с. 13). Відповідно до довідки від №86/2 від 27.08.2024, заборгованість Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова`по заробітній платі перед [PERSON] за період з травня 2021 по травень 2021 складає 48950,00 грн. (а.с.25). Відповідно розрахунку наданого представником позивача середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 516 грн.(3097,00 грн. : 6 дні), оскільки відповідачем не надано довідки, щодо розміру середньоденної заробітної плати, судом приймається до уваги наданий позивачем розрахунок У статті 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП України працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У статті 116 КЗпП України\~\~зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що на дату звільнення позивача заборгованість по заробітній платі складала 48950,00 грн., станом на дату розгляду справи заборгованість не виплачена., у зв`язку з чим саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП Україниу разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставіст.117 КЗпП України наступає після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок та невиплати після пред`явлення цієї вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Звертаючись з вимогою про стягнення заборгованості з відповідача на свою користь, позивач просить суд стягнути 297216,00грн.середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У той же час суд не погоджується з періодом нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку, який просить позивач, а саме з 02.04.2022по 17.06.2024, оскільки це не ґрунтується на законі, бо час затримки обмежений відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП Українишістьма місяцями, а тому закінчується 02.10.2022. Кількість робочих днів з 02.04.2022по02.10.2022 становить 130. Сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні за період 02.04.2022по02.10.2022 буде дорівнювати: 67080 грн.00 коп. із розрахунку: 130 робочих дні х 516 грн.00 коп. Проте, як вбачається із матеріалів справи, сума заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем на час звільнення становить 48950,00 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченогост.117 КЗпП України, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц, від 13.05.2020 у справі № 810/451/17, від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17. Згідно частин 1-3ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи доуваги розмірпростроченої заборгованостіроботодавця щодовиплати працівникупри звільненнівсіх належнихсум,періодзатримки виплатитакої заборгованості,суд вважаєсправедливим,пропорційним татаким,що відповідатимеобставинам справи,визначення розмірувідповідальності відповідачав сумі48950,00 грн.,яка підлягає відшкодуваннюз роботодавця.Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було б передбачити. Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. 10.05.2024 між позивачем та адвокатом Харламовим Д.В. укладено договір про надання правової допомоги, здійснення захисту та представництва №Т36/5 (а.с.15). Відповідно до акту виконаних та підготовлених до виконання послуг, виконаних адвокатом Харламовим Д.В. від 16.05.2024 встановлена фіксована сума за вказані послуги, а саме за підготовку, складання та подачу позовної заяви про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки, вартість наданих послуг склала 2500,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірними із:\~\~1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);\~\~2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);\~\~3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;\~\~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, суд вважає за необхідне, виходячи з обсягом фактично виконаних робіт, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 342,54грн.

Outcome: partial