Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

ТзОВ «ФК «Амбрелла» звернулося в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 10.07.2008 року між ПАТ «Банк Фінанси та кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір №Ф1-08/62657-10. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідачем, між ПАТ «Банк Фінанси та кредит» та [PERSON] був укладений договір поруки, за яким останній зобов`язувався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов`язань [PERSON] . Вказує, що відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконували, у зв`язку з чим ПАТ «Банк Фінанси та кредит» звернулось з позовом до суду і рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.101.2010 року у справі №2-2143/10 стягнуто з відповідачів на користь банку 487363,58 грн. В подальшому, за результатами відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів №UA-EA-2019-01-28-000112-b було укладено 22.03.2019 року договір відступлення (купівлі-продажуґ) прав вимоги між ПАТ «Банк Фінанси та кредит» та ТзОВ «ФК «Довіра та гарантія», відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №Ф1-08/62657-10 від 10.07.2008 року, укладеним з [PERSON] та всіма договорами забезпечення перейшло до ТзОВ «ФК «Довіра та гарантія». 22.03.2019 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТзОВ «ФК «Амбрелла» укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №Ф1-08/62657-10 від 10.07.2008 року, укладеним між ПАТ «Банк Фінанси та кредит» та [PERSON] та всіма договорами, перейшло до ТзОВ «ФК «Амбрелла». У зв`язку з чим, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.10.2020 року замінено стягувача у справі №2-2143/10 з ПАТ «Банк Фінанси та кредит» на ТзОВ «Фінансова компанія «Амбрелла». Зазначає, що станом на день звернення з позовом до суду, рішення суду не виконане, що завдає товариству фінансових збитків. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідачів на користь товариства заборгованість за період з 16.05.2017 року по 16.03.2020 року в розмірі 153839,57 грн., яка складається з суми інфляції в розмірі 112380,57 грн. та 3% річних 41459,00 грн., а також стягнути понесені судові витрати. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2024 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 31.07.2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив, у якому вона просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю та за пропуском строків позовної давності. 20.08.2024 року від ТзОВ «ФК «Амбрелла» до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач виклав свої заперечення проти відзиву, зазначивши, що відповідач навмисне вводить суд в оману для подальшого ухилення від обов`язку взятих на себе грошових зобов`язань. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що 10.07.2008 року між ПАТ «Банк Фінанси та кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір №Ф1-08/62657-10 (а.с. 6-8). З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідачем, між ПАТ «Банк Фінанси та кредит» та [PERSON] був укладений договір поруки, за яким останній зобов`язувався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов`язань [PERSON] (а.с. 8 зворот 9). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.101.2010 року у справі №2-2143/10 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ «Банк Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 487363,58 грн. (а.с. 10). В подальшому, за результатами відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів №UA-EA-2019-01-28-000112-b було укладено 22.03.2019 року договір відступлення (купівлі-продажуґ) прав вимоги між ПАТ «Банк Фінанси та кредит» та ТзОВ «ФК «Довіра та гарантія», відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №Ф1-08/62657-10 від 10.07.2008 року, укладеним з [PERSON] та всіма договорами забезпечення перейшло до ТзОВ «ФК «Довіра та гарантія». Надалі, 22.03.2019 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТзОВ «ФК «Амбрелла» укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №Ф1-08/62657-10 від 10.07.2008 року, укладеним між ПАТ «Банк Фінанси та кредит» та [PERSON] та всіма договорами, перейшло до ТзОВ «ФК «Амбрелла». Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.10.2020 року замінено стягувача у справі №2-2143/10, тобто ПАТ «Банк Фінанси та кредит» на ТзОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» (а.с.11 зворот 13). Відповідно до частини першої\~статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною другою статті 625\~ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Зважаючи, що рішення суду є обов`язковим та з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості і не виконали його, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Статтею 599\~ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною першою статті 1050\~ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц зроблено висновки про правильне застосування норм права, зокрема те, що стаття 625\~ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535, 625\~ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. За змістом ч. 2 ст.\~625\~ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Правомірність застосування ст.\~625\~ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також у постановах: Верховного Суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, Верховного Суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018, № 463/4711/15 від 04.07.2018, № 703/4704/15-ц від 28.02.2018, № 361/7939/2015ц від 06.08.2018. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 у справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, також з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша етапі 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601,604-609 ЦК України. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631\~ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. З аналізу статей 525, 526, 599, 611\~ЦК України та змісту кредитного договору суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів (постанови ВСУ у справах № 6-1047цс16 від 06.07.2016, № 6-157цс16 від 25.05.2016, № 6-1206цс15 від 23.09.2015, № 6-2739цс15 від 21.09.2016, № 6-2631цс15 від 21.09.2016, постанови ВС у справах № 199/1029/15-ц від 14.03.2018, № 161/12888/15-ц від 01.02.2018, № 309/4208/13-ц від 18.01.2018). Таким чином, у відповідності до ст.\~625\~ЦК України підлягає стягненню з відповідача заборгованість у вигляді 3% річних від простроченої суми, що становить 41459,00 грн. При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви та наданого розрахунку заявлені до стягнення 3% річних у сумі нараховані у зв`язку з невиконанням рішення суду, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором еквівалентно іноземній валюті. Водночас, щодо стягнення інфляційних втрат, то суд приходить до наступних висновків. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №130/2604/18 відповідно до частини другої статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625\~ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625\~ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таким чином, враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення інфляційних нарахувань у сумі 112380,57 грн. задоволенню не підлягають. Крім того, вирішуючи заяву відповідача про застосування до заявлених позовних вимог позовної давності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.\~257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст.\~261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст.\~267\~Цивільного кодексу\~України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі та сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Стосовно обов`язковості застосування строків позовної давності, то у справі «Grafescolo S.R.L. проти Молдови» суд вказав, що роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство закону, що є обов`язковим для країн, які підписали конвенцію. Суди не повинні ігнорувати заяви про застосування позовної давності і належним чином обґрунтовувати причини її незастосування. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом з`ясовано, що предметом позову ТзОВ «ФК «Амбрелла» до відповідачів є стягнення 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням рішення суду. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 на всій території України було установлено карантин з 12 березня 2020 р., який в подальшому продовжено відповідними постановами Кабінету Міністрів України. Остаточно на всій території України з 1 липня 2023 року скасований карантин, який був встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19. Враховуючи вищевикладене, на період дії карантину з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року було зупинено перебіг строку позовної давності. Зважаючи, що позивач звернувся до суду 21 травня 2024 року та враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, а тому вказаний строк, на думку суду, не пропущений. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову ТзОВ «ФК Амбрелла» платіжною інструкцією сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн., однак, зважаючи, що судом задоволено позовні вимоги частково в сумі 41459,00 грн., тому на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 816,03 грн. ((41459,00/153839,57) * 3028,00)).

Outcome: partial