Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача надміру виплачені кошти державної допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі 5957,14 грн. та судові витрати у розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що відповідач з 2015 року перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач державної допомоги на дітей одиноким матерям. 01 вересня 2021 року відповідач надала позивачу чергову заяву про призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям. На підставі поданої заяви та декларації про доходи і майновий стан осіб, які звернулися за призначенням державної допомоги, відповідачу була призначена державна допомога на дітей одиноким матерям на період з 01 вересня 2021 року по 28 лютого 2022 року у розмірі 2592,78 грн. Постановою КМУ №211 від 11 березня 2020 року встановлено карантин на усій території України, на період якого строк виплати державної допомоги на дітей одиноким матерям продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна допомога виплачується за повний місяць без звернення особи до органів соціального захисту населення. Призначення державної допомоги відповідачу після закінчення шестимісячного строку її виплати було здійснено у розмірі 2787,78 грн починаючи з 01 березня 2022 року. 02 березня 2022 року відповідач звернулась із заявою та декларацією про доходи і майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Оскільки відповідач не працювала і не сплатила, або за неї не було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, вона не мала права на допомогу одиноким матерям. Позивачем було визначено обсяг надміру виплачених коштів за період з 01 грудня 2022 року до 31 грудня 2022 року у розмірі 921,30 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше представник надав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити по наступним підставам. Відповідач з 2015 року перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач державної допомоги на дітей одиноким матерям. 02 березня 2022 року відповідач звернувся до Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, у якій просила призначити допомогу, зокрема, на дітей одиноким матерям. Вказаною заявою відповідач зобов`язався повідомити органи праці та соціального захисту населення в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання соціальної допомоги, компенсації та пільг. Разом із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг відповідач надав декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Згідно наданого позивачем розрахунку надміру отриманих коштів, розмір надміру виплачених коштів за період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року становить 5957,14 грн. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Державна допомога на дітей одиноким матерям призначається на підставі Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (далі - Закон) та «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751. Відповідно до ст. 3 Закону допомога на дітей одиноким матерям є одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми. Положеннями ст. 18-1 Закону та п. 33 Порядку передбачено, що право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Частиною другою цієї статті передбачено, що суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Згідно із п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 632 від 22 липня 2020 року встановлено, що з 1 липня 2020 року призначення і виплата державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям особам, у яких закінчився строк таких виплат у березні - червні 2020 року, здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Відповідно до пункту 35-1 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, допомога на дітей одиноким матерям, яку призначено за умовами, що діяли до 30 червня 2020 року (включно), виплачується до закінчення строку її призначення. Згідно із п. 35-2 Порядку, встановлено, що допомога на дітей одиноким матерям не призначається, якщо у складі сім`ї є працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та не працювали, не проходили військової служби, не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобували освіти за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, не зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи. Допомога на дітей одиноким матерям у зазначеному випадку призначається, якщо особи протягом періоду, за який враховуються доходи сплатили або за них сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Пунктом 49 Порядку визначено, що особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, зобов`язані повідомляти органам соціального захисту населення про зміну всіх обставин, які впливають на виплату такої допомоги (зміни у складі сім`ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї тощо). Якщо отримувачам державної допомоги сім`ям з дітьми, якими подано документи із свідомо неправдивими відомостями, не подано відомостей про зміни у складі сім`ї, приховуються обставини, які впливають на призначення і виплату допомоги, було надміру виплачено суми допомоги, органи соціального захисту населення: визначають обсяг коштів, які підлягають поверненню, з місяця призначення державної допомоги сім`ям з дітьми та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють отримувачу державної допомоги сім`ям з дітьми про обсяг коштів, які підлягають поверненню, та строки їх повернення. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Разом з тим, ст. 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18) Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач не допустила будь-якої недобросовісної поведінки, не подавала до органів недостовірної інформації та не вчиняла жодних дій, які призвели або могли призвести до виникнення переплати їй державної соціальної допомоги. Також судом враховується, що відповідачем було подано позивачу декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, в якій відповідач вказала, що інших доходів, окрім ПУСЗН Чечелівського району, не має. На державну соціальну допомогу, отриману відповідачем, поширюється дія пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України. Вказана грошова сума не підлягає поверненню, якщо особа, яка її сплатила не доведе, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Враховуючи вищевикладене, позивачем не наведено обов`язкових умов повернення надмірно виплаченої соціальної допомоги, зокрема, не надано суду будь-яких доказів, що підтверджували б наявні ознаки (обставини) навмисного подання саме відповідачем недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру. Таким чином, перераховані грошові кошти у вигляді соціальної допомоги надані позивачем добровільно та за відсутності недобросовісності зі сторони відповідача. Враховуючи соціальний статус сім`ї відповідача, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд вважає, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на відповідача надмірного тягаря. Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради задоволенню не підлягають. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed