Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що вона з 23.11.2010 по 07.05.2024 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Під час шлюбу, а саме 22 квітня 2019 року, вони з чоловіком придбали 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд [ADDRESS] та 1/2 частину розташованої за цією адресою земельної ділянки, кадастровий номер 7110500000:04:001:0176. Вказане нерухоме майно було придбане за спільні кошти та зареєстроване на праві власності за відповідачем. Позивач мала намір поділити це майно у добровільному порядку, але на даний час сторони не досягли згоди щодо його поділу. А тому позивач просить суд в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку та на 1/4 частину земельної ділянки. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 серпня 2024 року суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач у встановлений судом строк відзиву до суду подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, зважаючи на те, що позивач не висловила своїх заперечень проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 23 листопада 2010 року\~ перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2024 року, ухваленому по справі №703/664/24, яке набрало законної сили 07 травня 2024 року, цей шлюб розірвано. 22 квітня 2019 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони було укладено договір купівлі-продажу 1/2 (однієї другої) частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, за умовами якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчено 22 квітня 2019 року приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області Леус Н.В. та зареєстровано в реєстрі за №409. За відомостями з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності в склад вказаного домоволодіння входять житловий будинок з прибудовами (літ. А-1,а,а1,а2) загальною площею 139,4 кв.м., житловою площею 90,2 кв.м., та надвірні споруди: сарай, літня кухня (літ. Б,В), сарай (літ. Е), гараж (літ. Г,Д), погріб з шийкою (літ. П,П1), убиральня (літ. Є,У1), колодязь питний (літ. К,К1), огорожа (1,2,3,4,5,6,7,8,9). Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав від 14.08.2024 за [PERSON] було зареєстровано право власності на 1/2 частину цього будинок за реєстраційним номером 31285585. 22 квітня 2019 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони було укладено договір купівлі-продажу 1/2 (однієї другої) частки земельної ділянки, за умовами якого якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 7110500000:04:001:0176, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчено 22 квітня 2019 року приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області Леус Н.В. та зареєстровано в реєстрі за №410. За відомостями з Державного реєстру речових прав від 14.08.2024 за [PERSON] було зареєстровано право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки за реєстраційним номером 31284378. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У статті 65 СК України передбачено, зокрема, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, до складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі, яке знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18. Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів (постанова Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 707/1359/16-ц). З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Отже, спільне майно подружжя можна поділити шляхом встановлення режиму спільної часткової власності або встановлення режиму приватної власності на конкретну річ для кожного з подружжя (поділити в натурі). Суд зауважує, що цивільне процесуальне судочинство здійснюється, зокрема, на основі принципів змагальності та диспозитивності, що знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом або витребування відповідних доказів у сторін, які в силу вимог процесуального закону повинні самостійно довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, зокрема шляхом подання відповідних доказів, в той час як суд тільки оцінює надані сторонами матеріали. Суд зазначає, що будинок та земельна ділянка, які є предметом спору, є нерухомим майном. Враховуючи, що їх було придбано за договором купівлі-продажу в період шлюбу сторін, оскільки відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 14.08.2024 [PERSON] сплатила 1287 грн. 50 коп. судового збору за звернення до суду з наведеним позовом. Зважаючи на те, що позов підлягає до повного задоволення, понесені позивачем судові витрати на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Докази на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять. На підставі наведеного,

Outcome: approved