Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свій позов мотивує тим, що відповідачка по справі є її дочкою, яка народила сина [PERSON] , [INFO] , який являється її онуком. Протягом останніх трьох років онук фактично проживаю з нею, вона займається його навчанням, дозвіллям, харчуванням , забезпеченням базових потреб та здоров`ям. Відповідачка, яка є матір`ю дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків не цікавиться життям дитини, практично не відвідує сина за місцем його проживання та зазвичай під час таких візитів перебуває в стані алкогольного сп`яніння та в компанії незнайомих дитині чоловіків. Також ігнорує шкільні заходи, батьківські збори, навчанням цікавиться рідко, оскільки влаштовує своє особисте життя та відкрито заявляє, що відмовляється виконувати свої батьківські обов`язки та відмовляється від своїх батьківських прав. Про батька дитиниїй нічого невідомо. У зв`язку з цим просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 14.06.2024 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечили. Відповідач в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується письмовою розпискою. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору не заперечила проти задоволення позову. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження згідно з ч.1 ст.135 СК України та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.05.2013 року (а.с.9,10). Позивач [PERSON] є матір`ю відповідачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.01.2000 року (а.с.8). Малолітній [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] ., з бабусею [PERSON] що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади та довідкою про реєстрацію місця проживання (а.с.15,16). У квартирі наявні необхідні меблі, побутова техніка. У кімнаті [PERSON] є окреме місце для відпочинку, для навчальної діяльності, меблі для зберігання особистих речей та одягу. Дитина забезпечена одягом, засобами особистої гігієни, продуктами харчування.Мати [PERSON] [PERSON] проживає окремо за адресою [ADDRESS] . Інколи спілкується з сином, у матеріальному утриманні дитини участі не бере, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Вихованням [PERSON] займається бабуся [PERSON] , що підтверджується актом обстеження умов проживання (а.с.18). Також, із заяви мешканців будинку [ADDRESS] вбачається, що їхня сусідка [PERSON] веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, знущається над своєю дитиною (а.с.12). З відповіді КЗЗСО «Луцька гімназія № 17 Луцької міської ради» вбачається, що бабуся [PERSON] , [PERSON] , бере активну участь у шкільному житті онука, систематично відвідує батьківськи збори, спілкується з класним керівником щодо успішності свого внука, бере активну участь у житті школи та класу.Матір [PERSON] , частково приймає участь у шкільному житті свого сина. Мати рідко цікавиться успішністю свого сина (зрідка телефонує до класного керівника). Батьківські збори та позакласні заходи не відвідує (а.с.17). Із висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради № 243 від 09.09.2024 року, який затверджений виконавчим комітетом Луцької міської ради 11.09.2024 року № 535-1 вбачається, що [PERSON] взятий на облік в службі у справах дітей як такий, що перебуває в складних життєвих обставинах. Згідно наданого висновку, вбачається, що [PERSON] неодноразово самоусувалась від виховання сина та лишала дитину на бабусю [PERSON] . Після введення в Україні воєнного стану [PERSON] поїхав до матері в Республіка Польща, де перебував до 14.08.2023 року. Після повернення в Україну малолітній відновив очну форму навчання в школі. Він проживає разом з бабусею, яка займається його вихованням. [PERSON] мешкає окремо, матеріально сина не утримує, стосунки з дитиною у неї конфліктні, виховного впливу на дитину мати не має. На сьогоднішній день [PERSON] виїхала за межі України. На підставі викладеного, служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] як матір малолітньої дитини свідомо ухиляється від його виховання, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріально не забезпечує та веде аморальний спосіб життя. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 ( v0020700-08 ) від 19.12.2008 року ) роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В судове засідання відповідачка жодних доказів на спростування доводів позивача не надала. Таким чином, оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачка не піклувалась про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечувала його необхідними матеріально-побутовими умовами, доглядом, вихованням, що свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. За таких обставин, суд приходить до висновку, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідачки та є підставою для позбавлення її батьківських прав. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1221,20 грн.

Outcome: approved