Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, уточненим у подальшому до [PERSON] , [PERSON] , Акціонерного товариства «Одесагаз» (далі - АТ «Одесагаз»), посилаючись на те, що 22 жовтня 2020 року між нею та [PERSON] було укладено договір дарування, за умовами якого вона отримала від [PERSON] в дар 327/1000 частини квартири [ADDRESS] , яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, загальною площею 118,8 кв.м., житловою площею 81,9 кв.м. 22 жовтня 2020 року її право власності на 327/1000 часток квартири [ADDRESS] було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Іншим співвласникам квартири [ADDRESS] належить на праві власності: [PERSON] - 226/1000 частини квартири, а [PERSON] - 229/1000 частини квартири. Зазначила, що в її користування знаходиться житлова кімната, площею 26,8 кв.м., в користуванні [PERSON] - житлова кімната, площею 15,9 кв.м., у користуванні [PERSON] житлова кімната, площею 18,6 кв.м. Крім того, [PERSON] користується приміщеннями загального користування, площею 31,3 кв.м., а вони з [PERSON] користуються приміщеннями загального користування (кухня, коридор, санвузол), площею 21,5 кв.м. Вказувала, що вона є побутовим споживачем житлово-комунальних послуг, має особистий рахунок у ЖКС «Хмельницький», а також була споживачем газопостачання, яке проводилось колишньою співвласницею квартири в її кімнату, а саме [PERSON] через загальні лічильники, які були встановлені в кімнаті останньої. Стверджувала, що вона щомісяця надавала оплату за газопостачання [PERSON] , в кімнаті якої були встановлені загальні лічильники, а остання проводила розрахунки з АТ «Одесагаз». У [PERSON] в квартирі встановлений свій газовий лічильник. 26 червня 2023 року [PERSON] не пояснюючи причини відключила її кімнату від газопостачання, при цьому, хто проводив відключення не відомо, оскільки всі роботи були проведені у її відсутність. Зазначила, що у зв`язку з даними обставинами, вона 27 червня 2023 року звернулась зі скаргами та заявами до АТ «Одесагаз» з проханням приєднати її до газопостачання, встановити лічильник, укласти договір та відкрити особистий рахунок, надавши при цьому необхідні документи. ЛистомАТ «Одесагаз» від 04 липня 2023 року №8636/23 їй було роз`яснено, що розподіл газу може бути надано за заявою сторін договору або представнику за дорученням. Стверджувала, що відповідачі відмовляються надати згоду щодо відновлення газопостачання в її частину квартири. Посилаючись на\~порушення своїх\~прав,\~позивачка просила\~суд визнати\~дії[PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~АТ «Одесагаз»\~щодо відключення\~газопостачання в\~частину квартири\~ [ADDRESS] яка\~належить їй\~на праві\~власності,\~неправомірними;\~зобов`язати [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~АТ «Одесагаз»\~поновити газопостачання\~в частину\~квартири [ADDRESS] ,\~яка належить\~їй на\~праві власності,\~стягнути з\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~на її\~користь моральну\~шкоду в\~розмірі 10000,00\~грн.\~з кожної. Ухвалою суду від 22 вересня 2023 року по справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 34а-35). Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року було прийнято до провадження заяву представника позивача про зміну предмета позову та залучено до участі у цивільній справі в якості співвідповідача [PERSON] (т. 1 а.с. 84-85). Ухвалою суду від 28 березня 2024 року підготовче провадження по справі було закрито, справа призначена до судового розгляду (т.1 а.с. 209). \~ \~ \~ \~ Позивач та\~її представник,\~діючий на\~підставі доручення\~для надання\~безоплатної вторинної\~правової допомоги\~від 29\~лютого 2024\~року,в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись відповідно до вимог ст. 128 ЦПК. Раніше надали заяву, в якій просили виключити [PERSON] з числа відповідачів але 15 січня 2024 року надали заяву, в який просили суд не розглядати раніше подану заяву та вважати її поданою помилково (т. 1 а.с. 105, 111, 196, т. 2 а.с. 48). Відповідачка [PERSON] \~та її\~представник,\~діючий на\~підставі ордеру\~від 18\~січня 2024\~рокута\~договору про\~надання правової\~допомоги від\~17\~січня 2024\~року,\~в судове\~засідання не\~з`явились,\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання повідомлялись\~відповідно до\~вимог ст.\~128\~ЦПК.\~Раніше надав\~відзив на\~позов,\~в якому\~просив суд\~відмовити в\~задоволенні позовних\~вимог у\~повному обсязі (т. 1 а.с. 122, 124, 163-166, т. 2 а.с. 49). Відповідачки [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та їх\~представник,\~діючий на\~підставі ордерів\~від 15\~січня 2024\~року та\~від 12\~березня 2024\~року,в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися відповідно до вимог ст. 128 ЦПК. Раніше надали відзиви на позов, в яких просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог, а також надали додаткові пояснення на позов, в обгрунтування яких зазначили, що раніше 782/1000 часток квартири [ADDRESS] належали на праві власності [PERSON] (три кімнати), інши 319/1000 часток вказаної квартири належали на праві власності [PERSON] (дві кімнати). В 2012 році [PERSON] продав 319/1000 часток квартири [PERSON] , а 19 липня 2013 року [PERSON] відчужила 782/1000 часток квартири, які належали їй на праві власності - [PERSON] , яка у свою чергу 07 липня 2014 року відчужила 229/1000 часток квартири - [PERSON] ; 16 травня 2016 року відчужила 327/1000 часток квартири - [PERSON] ; 14 липня 2023 року відчужила 226/1000 часток квартири [PERSON] , а 22 жовтня 2020 року [PERSON] відчужила 327/1000 часток квартири [PERSON] (т. 1 а.с. 113, 169-177, 187-192, 193, 194, т. 2 а.с. 37-41, т. 2 а.с. 50). Представник АТ «Одесагаз», діючий на підставі довіреності від 24 жовтня 2023 року, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК (т. 1 а.с. 130-131, 132, 133, 134). Раніше надав відзив на позов, в обгрунтування якого зазначив, що АТ «Одесагаз» є оператором газорозподільної системи та здійснює діяльність з розподілу природного газу, яка регулюється Кодексом газорозподільних систем та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженими Постановами НКРЕКП №№ 2494, 2498 від 30 вересня 2015 року. Вказував, що відповідно до п. 1.1 Договору-договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Пунктом 1.2 Договору визначено, що його умови однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу.. Відповідно до п. 7 глави 3 розділу У1 Кодексу ГРС та п.1.3 Договору фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема, надання підписаної споживачем заяви приєднання, та/або сплата рахунку оператора ГРМ, т а/або документальне споживання природного газу. Договір розподілу природного газу має бути укладений оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні оператора ГРМ. Зазначив, що за однією поштовою адресою укладається один договір розподілу природного газу з побутовим споживачем. Якщо об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, уклалається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників. Зазначив, що за адресою: [ADDRESS] відкрито два особових рахунку на: [PERSON] договір №10385355 та на [PERSON] договір №10385356. Вказані договори були укладені до прийняття Кодексу ГСМ. Вказував, що відповідно до акту обстеження від 30 червня 2023 року споживач [PERSON] самовільно відключила газові прилади. Стверджував,\~що у\~зв`язку з\~відсутністю письмової\~згоди всіх\~співвласників квартири\~на укладання\~договору розподілу\~природженого газу\~з позивачкою,\~у АТ\~«ОДЕСАГАЗ» не\~було правових\~підстав для\~укладання вказаного\~договору (т. 1 а.с. 132, 203-204). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним Кодексом, Кодекс газорозподільних систем, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) 30 вересня 2015року № 2494, Правилами постачання природного газу затверджений постановою НКРЕКП 30 вересня 2015року № 2496, Типовим договором постачання природного газу постачальником «останньої надії», затверджений постановою НКРЕКП 30 вересня 2015року № 2501, Типовим договором розподілу природного газу, затверджений постановою НКРЕКП 30вересня 2015року № 2498, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються вказані правовідносини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Судом встановлено, що АТ «Одесагаз» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, що підтверджується відповіддю з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 221736 від 11 вересня 2023 року (т. 1 а.с. 33-34). Встановлено, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №5137-7501039290 від 10 червня 2022 року (т. 1 а.с. 11). Крім того, позивачка є інвалідом 3 групи, що підтверджується довідкою МСЕК та пенсійним посвідченням (т. 1 а.с. 10, 25). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] належить на праві власності на підставі договору дарування частки квартири від 22 жовтня 2020 року 327/1000 часток квартири [ADDRESS] , яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, загально площею -118,8 кв.м., житловою площею - 81,9 кв.м. (т. 1 а.с. 12, 226). 22 жовтня 2020 року право власності [PERSON] на 327/1000 часток квартири [ADDRESS] було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 13). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №487679 від 12 березня 2024 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 202). Зі змісту позову [PERSON] вбачається, що вона, як співвласник квартири [ADDRESS] позбавлена можливості користувааться газопостачанням, яким вона, як співвласник та споживач користувалась після придбання частини квартири і яке було відключено колишньою співвласницею квартири [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що позивачка неодноразово зверталась до АТ «Одесагаз» з проханням укласти з нею договір на газопостачання, але їй було відмовлено (т. 1 а.с. 17, 18, 19, 20). Судом встановлено, що 226/1000 часток квартири [ADDRESS] , яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, загально площею - 118,8 кв.м., житловою площею - 81,9 кв.м. належить на праві власності на підставі договору дарування від 04 липня 2023 року - [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 1 а.с. 13, 225). 229/1000 часток квартири [ADDRESS] , яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, загально площею -118,8 кв.м., житловою площею - 81,9 кв.м. належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 07 липня 2014 року [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 1 а.с. 13, 227). Крім того, [PERSON] належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №189 від 22 лютого 2012 року 319/1000 часток чотирикімнатної квартира [ADDRESS] , загальною площею - 84,6 кв.м., житловою площею - 64,0 кв.м. в м. Одесі, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 1 а.с.228). Згідно технічного паспорту від 15 жовтня 2020 року квартира [ADDRESS] , складається з п`яти житлових кімнат, площею 15,9 кв.м., 26,8 кв.м,18,6 кв.м.,9,4 кв.м.,11,2 кв.м., двох коридорів, площею 5,7 кв.м.,11,5 кв.м , санвузла, площею 2,4 кв.м., туалету, площею 1,0 кв.м., двох кухень, площею 7,3 кв.м.,8,1 кв.м., балкону, площею 0,9 кв.м., загальною площею118,8 кв.м., житловою площею 81,9 кв.м. (т. 1 а.с. 14-15). З матеріалів справи вбачається, що в КП «ЖКС «Хмельницький» на ім`я [PERSON] відкрито особистий рахунок № [NUMBER] , що підтверджується випискою з особистого рахунку №123 від 28 серпня 2023 року (т. 1 а.с. 16). Встановлено, що при обстеженні квартири [ADDRESS] було виявлено, що [PERSON] самовільно відключила газові прилади, що підтверджується актом обстеження від 30 червня 2023 року (т.1 а.с. 58). Судом встановлено, що 24 жовтня 2023 року [PERSON] , як співвласник квартири [ADDRESS] оформила нотаріально посвідчену заяву, якою надала згоду [PERSON] , яка є власницею 327/1000 часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] на підключення електропостачання та газопостачання в належній їй на праві власності частки вказаної квартири. В тому числі на оформлення та підключення окремих особових рахунків, приладів обчислення та лічільтників, з усіма правами, що не потребує додаткового узгодження з нею у майбутньому (т. 1 а.с. 78). Встановлено, що 07 червня 2012 року між ПАТ «Одесагаз» та [PERSON] було укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання (т. 1 а.с. 154). 11\~червня 2012\~року абоненту\~ [PERSON] \~був відкритий\~особовий рахунок\~ [NUMBER] ,\~що підтверджується\~довідкою про\~присвоєння особового рахунку та встановлення обладнання від 11 червня 2012 року (т. 1 а.с. 156). 06 лютого 2024 року за заявою [PERSON] для зміни адреси було проведено обстеження ПБСГ та ДБН, що підтверджується актом обстеження №3116 від 06 лютого 2024 року (т. 1 а.с. 155). Встановлено, що 15 січня 2023 рокуза заявою [PERSON] для зміни власника особового рахунку було проведено обстеження ПБСГ та ДБН, що підтверджується актом обстеження від 15 січня 2023 року (т. 1 а.с. 180). 19 січня 2024 року [PERSON] надала на ім`я оператора ГРМ: АТ «Одесагаз» заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) (т. 1 а.с. 153). З матеріалів справи вбачається, що 21 грудня 2012 року були встановлені абонентам [PERSON] (особовий рахунок [NUMBER] ) та [PERSON] (особовий рахунок [NUMBER] ) газовий лічильник в квартирі [ADDRESS] (т. 1 а.с. 237). Встановлено, що [PERSON] належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 28 березня 2003 року 782/1000 частини квартири [ADDRESS] (т. 2 а.с. 20). 11 липня 2010 року на ім`я [PERSON] було виготовлено робочий проєкт на газопостачання квартири [ADDRESS] (т. 2 а.с. 14-20). 13 червня 2012 року на ім`я [PERSON] було виготовлено робочий проєкт на реконструкцію системи газопостачання квартири [ADDRESS] (т. 2 а.с. 21-23). Розділ VI глава 3 Кодекс газорозподільних систем визначає порядок укладення до-говору розподілу природного газу, який є обов`язковою умовою здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем (п. 1). Підставою для присвоєння оператором ГРМ споживачу (у тому числі побутовому споживачу) персонального ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та в установленому законодавством порядку передачі його оператору ГТС, забезпечення споживача належними йому (його постачальнику) обсягами природного газу через газорозподільну систему (п.2), є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК за формою Типового договору розподілу природного газу (п. 3). Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (п.7), а у разі якщо в результаті реконструкції чи технічного переоснащення вже підключеного до ГРМ об`єкта та/або зміни форми власності чи власника цього об`єкта є необхідність внесення змін до персоніфікованих даних споживача або укладання договору розподілу природного газу з новим власником, споживач (замовник) повинен самостійно звернутися до Оператора ГРМ з відповідною заявою про внесення змін до персоніфікованих даних або укладання договору розподілу природного газу. За відсутності зауважень або після їх усунення оператор ГРМ протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви (або дати усунення зауваження) повідомляє споживача про коригування персоніфікованих даних, а для нового споживача надає (підтверджує) сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (п. 6). Аналогічні умови\~містять також\~Типовий договір\~постачання природного\~газу постачальником\~«останньої надії»\~(п.\~1.3). За умови укладеного в установленому порядку з оператором ГРМ договору розподілу природного газу споживач набуває право правомірно відбирати газ із газорозподільної системи, припинення газопостачання можливо тільки у випадках, передбачених законодавством та договором (п. 2.2, п. 3.2, п. 3.5). Пунктами 1.1, п.1.3 Типового договору розподілу природного газу визначено, що фактом приєднання споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за встановленою формою, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Відповідно до Правил постачання природного газу за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу. У разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні (п. 10 розділ ІІІ). При цьому\~споживач має\~право:\~на отримання\~природного газу\~в обсягах,\~визначених договором\~постачання природного\~газу,\~за умови\~дотримання його\~умов;\~самостійно припиняти\~(обмежувати)\~відбір природного\~газу для\~власних потреб\~з дотриманням\~вимог чинного\~законодавства,\~про що\~повинен письмово\~повідомляти всіх\~суб`єктів\~ринку природного\~газу,\~з якими\~укладено відповідні\~договори;\~вимагати поновлення\~постачання природного\~газу в\~установленому порядку\~після усунення\~порушень і\~компенсації оплати\~послуг за\~відключення та\~підключення,\~якщо припинення\~газопостачання відбулося\~без розірвання\~договору постачання\~природного газу\~(п.\~21\~розділ ІІІ). Якщо в результаті реконструкції чи технічного переоснащення об`єкта побутового споживача, зміни його власника та щодо нових побутових споживачів, що будуть приєднані до газорозподільних систем оператора ГРМ, є необхідність внесення змін до персоніфікованих даних споживача або укладання договору постачання природного газу з новим власником, побутовий споживач (новий власник) повинен самостійно звернутися до постачальника із спеціальними обов`язками з відповідною заявою про внесення змін до персоніфікованих даних або укладання договору постачання природного газу. За відсутності зауважень або після їх усунення постачальник із спеціальними обов`язками протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви (або з дати усунення зауваження) повідомляє споживача про корегування персоніфікованих даних або укладання договору постачання природного газу (п. 5 розділ ІІІ). Судом встановлено,\~що між\~АТ «Одесагаз»\~та колишнім\~власником квартири\~-\~ [PERSON] \~було укладено\~договір розподілу\~природного газу\~№10385355\~на адресу\~квартири [ADDRESS] ,\~у зв`язку\~із чим\~їй присвоєно\~особовий рахунок. Газопостачання в частину квартири, належної позивачці було припинено відповідачкою [PERSON] самовільно 26 червня 2023 року. 27 червня 2023 року позивачка подала відповідачу АТ «Одесагаз» документи із від-повідною заявою, до якою додала документи про право власності на 327/1000 частки квартири [ADDRESS] , та просила відновити газопостачання в її частину квартири. Оскільки позивачка отримала у власність 327/1000 частки квартири [ADDRESS] , яку придбала у [PERSON] , а остання у [PERSON] , то суд вважає, що права та обов`язки останньої за договором розподілу природного газу перейши не тільки [PERSON] та [PERSON] , а також і позивачці, тому у відповідача відсутні підстави для не відновлення газопостачання в квартиру, яке було припинено за ініціативою [PERSON] , колишньої власниці частини квартири [ADDRESS] , оскільки договір про розподіл природного газу №10385355, укладений раніше відповідачем із [PERSON] є чинним, оскільки став підставою для укладення договору з [PERSON] , яка також надала нотаріально посвідчену згоду на укладення договору розподілу природного газу з [PERSON] . Суд вважає, що підстави для отримання письмової згоди на укладення договору із позивачкою від співвласника [PERSON] відсутні, оскільки договір про розподіл природного газу є чинним для позивачки, а тому відсутня необхідність укладати новий договір. Розділ VI глава 3 п.6 Кодекс газорозподільних систем, п.10 розділ ІІІ Правила постачання природного газу в даному випадку передбачають тільки внесення змін до персоніфікованих даних, що і було виконано позивачкою шляхом подання відповідної заяви. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачки щодо зобов`язання АТ «Одесагаз» поновити постачання газу до часткової власності в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки існує чинний договір із АТ «ОДЕСАГАЗ» на відповідний розподіл газу конкретному споживачу, тому відповідно до ч.1 ст. 16 ЦПК особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову, чого відповідач протягом цього часу від моменту подання позивачкою усіх необхідних документів не здійснив. Суд вважає, що АТ «ОДЕСАГАЗ» не виконало свого обов`язку станом на момент розгляду справи стосовно повідомлення позивачки як споживача про корегування персоніфікованих даних. У відповідності до ч. 4 ст. 293 ЦК України фізична особа має право на належні, безпечні і здорові умови проживання. Отже, за думкою суду безперервне постачання газу добросовісним споживачам є передумовою та складовою безпечних і здорових умов проживання, на що має право і позивачка. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди, то суд прийшов до висновку про відмову в їх задоволенні, у зв`язку з їх необгрунтованістю та не доведеністю. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 1 ст. 22ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності не є безумовною і достатньою підставою для стягнення моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. При цьому, сам лише факт порушення прав позивачки не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) відповідачів спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. Однак, позивачкою таких доказів суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що позивачкою не доведено наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі\~№ 800/416/17 визначила, що не обґрунтування заподіяння моральної шкоди та не обґрунтування заявленого розміру відшкодування моральної шкоди є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди з боку суду Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір у справі складає 1073,60 грн.. який було відстрочено позивачу ухвалою суду від 22 вересня 2023 року до ухвалення рішення у даній справі (т. 1 а.с. 34а-35).

Outcome: partial