Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У квітні 2024 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 01 листопада 2021 року [PERSON] отримала від [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 1\~500 доларів США, на підтвердження чого склала розписку. Крім того, 01 листопада 2021 року [PERSON] отримала від [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 1\~700 доларів США, на підтвердження чого склала розписку. Згідно розписок позичальник зобов`язується повернути суми позик до 01 грудня 2021 року. Однак, у визначені строки борг [PERSON] не повернула, чим порушила умови договірних зобов`язань. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за вищевказаними розписками складає 125\~508,48 грн. (за курсом НБУ станом на 02.04.2024). З огляду на викладене, позивач просить стягнути із відповідача суму боргу у розмірі 125\~508,48 грн., а також проценти за користування коштами у розмірі 42\~530,15 грн., визначених у відповідності до ч. 4 ст. 1048 ЦК України, у розмірі облікової ставки НБУ, що на день подання позову становить 14,50 %, за період з 02 грудня 2021 року по 02 квітня 2024 року. Також просила стягнути судовий збір у розмірі 1680, 38 грн. та 3\~000 грн. витрат на правову допомогу. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Бойкініч Р.С. не з`явилися, до початку розгляду справи від адвоката надійшла заява, в якій останній заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити та слухати справу за відсутності позивача та її представника, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Обставини справи, що встановлені судом Згідно розписки від 01 листопада 2021 року, [PERSON] , [INFO] , взяла в борг у [PERSON] суму в розмірі 1\~500 доларів США, строком до 01.12.2021, і зобов`язалася повернути вчасно (а.с. 22). Крім того, відповідно до розписки, складеної 01 листопада 2021 року, [PERSON] , [INFO] , взяла в борг у [PERSON] суму в розмірі 1\~700 доларів США, строком до 01.12.2021, і зобов`язалася повернути вчасно (а.с. 23). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини У відповідності до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей. За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У Постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц зроблено наступний правовий висновок щодо розписки як договору позики: договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15 та постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі провадження № 61-20376св18. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, гак і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно- правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Судом встановлено, що 01 листопада 2021 року [PERSON] надала дві розписки позивачу [PERSON] про те, що вона зобов`язується віддати останній грошові кошти в розмірі 1500, 00 доларів США, а також 1700 доларів США - до 01.12.2021. Таким чином, суд, встановивши справжню правову природу розписок, приходить до висновку, що укладення між позивачем та [PERSON] 01 листопада 2021 року договорів позик, відбулося. Доказів на підтвердження повернення [PERSON] боргу за розписками від 01 листопада 2021 року, чи заперечень щодо факту укладення вказаних розписок, суду не надано і судом не встановлено. Крім повернення основної суми боргу, позивачем [PERSON] заявляються вимоги щодо стягнення із відповідача процентів за користування коштами, наданими у позику. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зі змісту боргових розписок від 01 листопада 2021 року видно, що сторони не обумовили розмір процентів за користування коштами, наданими у позику відповідачу. З розрахунків, зазначених [PERSON] у позові, вбачається, що проценти позивач визначила за період 02 грудня 2021 року по 02 квітня 2024 року у розмірі 42\~530,15 грн., виходячи з розміру на рівні облікової ставки Національного банку України, що на день подання позову 02.04.2024 становить 14,50 %. Перевіривши доводи позивача та проведені ним розрахунки, суд погоджується із вищевказаним розміром процентів за користування грошовими коштами, які відповідач отримала у позику, та вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та доведеними. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу та процентів за користування коштами ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума основного боргу за борговими розписками від 01 листопада 2021 року у розмірі 125\~508, 48 грн., а також проценти за користування позиками у розмірі 42\~530, 15 грн. Щодо судових витрат. Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1680, 38 грн., що підтверджується квитанцією від 01.04.2024. Крім того, позивачу надавалася правова допомога адвокатом Бойкініч Р.С. відповідно до Договору про надання правничої допомоги № 28/03/2024 від 28 березня 2024 року. Вартість наданих послуг, згідно п. 4.1 вищевказаного договору, становить 3\~000 грн. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 1\~680,38 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 3\~000 грн. На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: approved