Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

ТОВ «Інстафінанс» звернулось через систему «Електронний суд» до Іваничівського районного суду Волинської області із вказаним позовом, у якому просить: - стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № ID8655168 від 28.12.2020 у розмірі 14000,00 грн, з яких: 7000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1719,00 грн - заборгованість за процентами для початково зазначеної тривалості, 5281,00 грн - заборгованість за процентною ставкою в день для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту, 0,00 грн заборгованість за платою за організацію продовження, якщо сплачується у порядку післяплати. - стягнути з [PERSON] на свою користь понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3600, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.12.2020 між ТОВ «Інстафінанс» та [PERSON] укладено договір кредитної ліні № ID8655168 (в інформаційно -телекомунікаційній системі компанії № ID4554949), відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач прийняв у власне користування грошові кошти, які зобов`язався повернути у строки, визначені у кредитному договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, які передбачені кредитним договором. Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла вищезазначена заборгованість. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням погасити наявну заборгованість, однак всі звернення, як і вимога від 25.07.2024 щодо добровільного погашення заборгованості відповідачем задоволена не була та на момент звернення до суду із цією позовною заявою сума боргу за кредитним договором залишається непогашеною, у зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 29.07.2024 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові просив розглядати справу без участі представника ТОВ «Інстафінанс». Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно з вимогами ч.8 ст.128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, у порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ст.77, 79, 80, 89 ЦПК України). Судом встановлено, що між ТОВ «Інстафінанс» та [PERSON] 28.12.2020 укладено договір кредитної лінії №ID8655168 (в інформаційно телекомунікаційній системі компанії №ID4554949), відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач прийняв у власне користування грошові (кредитні) кошти, які відповідач зобов`язався повернути у строки, визначені у кредитному договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, які передбачені кредитним договором. Договір підписано [PERSON] в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором В16Y82, відправленим та введеним 28.12.2020, що підтверджується витягом з журналу дій інформаційно - телекомунікаційної системи. Згідно з п. 2.1.1 договору кредитної лінії, на порталі позичальник повинен заповнити заяву шляхом введення необхідної суми кредиту та строку оплати, а також надати (завантажити) інші дані та документи, що вимагаються. Також, якщо буде використовуватися електронний платіж, посилання на постачальника таких послуг повинно відкриватися у полі, в якому позичальник повинен ввести реквізити своєї платіжної картки. Кредитодавець зобов`язується надати кредит (кредити) позичальнику в межах ліміту кредитної лінії на основі заяви (заяв) позичальника та за умови їх схвалення і позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму наданого кредиту та сплатити всі відповідні договірні компенсації до останнього дня строку оплати (п.3.1 договору). Якщо позичальник вирішив змінити дату оплати або дату повного погашення за кредитом, позичальник повинен, на вибір позикодавця, укласти новий договір кредитної лінії (новація згідно зі ст.604 ЦК України) та/або оплатити суму процентів за період продовження, зазначивши у призначенні платежу: «Продовження та вказавши номер Договору». Новація набуде чинності автоматично за умови сплати позичальником процентів за період продовження (п.3.2.2 договору). У розділі першому загальних умов договору кредитної лінії надано наступні визначення: дата повного погашення - дата, встановлена спеціальними умовами кредиту, до якої позичальник повинен повністю погасити суму наданого кредиту та всі договірні компенсації; строк оплати (договору) - період часу, починаючи з дати, коли кредит було надано позичальнику, до дати оплати у разі часткових платежів (виплат) за довгостроковим кредитом або до дати повного погашення за короткостроковим кредитом, а також до кінця (останнього дня) періоду продовження у разі продовження; період продовження - період часу, який вимагається позичальником та надається кредитодавцем у разі, якщо дату оплати або дату повного погашення було перенесено як визначається спеціальними умовами кредиту. Починається з дня, коли кредитодавцем в повному обсязі було одержано суму процентів за процентною ставкою за період продовження, до останнього дня продовження, як встановлено в спеціальних умовах кредиту (якщо встановлено). За користування сумами, які надаються в якості кредиту (кредитів) за договором та в межах ліміту кредитної лінії, позичальник повинен сплачувати кредитодавцю проценти за кредитом за процентною ставкою, визначеною в спеціальних умовах кредиту. Оплата процентів за кредитом здійснюється до останнього дня строку оплати (п.4.1.1 договору). Відповідно до п.5.1 договору позичальник сплачує договірні платежі протягом строку оплати… У паспорті споживчого кредиту, інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), підписаного електронним підписом позичальника, зазначено, зокрема: тип кредиту - кредитна лінія; сума/ліміт кредиту - 7000,00 грн; строк кредитування - короткостроковий кредит зі строком оплати від 7 (семи) днів до 30 (тридцяти) днів; мета отримання - кредиту споживчі цілі; спосіб надання кредиту - безготівковим шляхом, строк надання кредиту - 3 (три) робочих дні (у разі схвалення кредитодавцем заяви позичальника та підписання договору кредитної лінії; відсоткова ставка у день - 1,75%, річних - 640,31%, тип процентної ставки - змінювана; порядок зміни - змінюється після перевищення початково зазначеної тривалості кредиту; загальні витрати за кредитом 1719,00 грн, орієнтована загальна вартість кредиту для споживача 8719,00 грн; порядок повернення кредиту - 8719,00 грн сплачуються одним платежем у строк до 11.01.2021. Як вбачається із спеціальних умов ТОВ «Інстафінананс», для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № ID8655168 від 28.12.2020: ліміт кредитної лінії - 7000,00 грн; сума кредиту - 7000,00 грн; строк оплати 14 днів; акційна процентна ставка в день - 1,75%, процентна ставка в день для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту (починається з наступного дня після дати оплати) - 3.5 %; потенційний ліміт кредитної лінії - 20000,00 грн, надана сума кредиту - 7000,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту - 8719,00 грн, дата повного погашення - 11.01.2021. Спеціальними умовами також визначено період продовження та проценти за період продовження. У спеціальних умовах для короткострокового кредиту договору кредитної лінії, підписаного [PERSON] також зазначено, що ці спеціальні умови були створені: на основі заяви позичальника, яка була подана через особистий кабінет на порталі та відповідно до оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) позичальника на власний розсуд кредитодавця; лише тоді, коли позичальник прочитав, оцінив та прийняв правила, що регламентують порядок надання фінансових послуг ТОВ «Інстафінанс» http://instafinance.in.ua/rules.pdf / паспорт споживчого кредиту, загальні умови договору кредитної лінії та пропозицію кредитора щодо спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії, що були надані позичальнику через особистий кабінет на порталі; включають терміни, які визначаються та регулюються загальними умовами договору кредитної лінії; є невід`ємною частиною договору кредитної лінії та виконуватимуться сторонами відповідно до загальних умов договору кредитної лінії; укладаються дистанційно та мають юридичну силу без будь-якого підпису на папері. Відповідно до витягу з журналу дій інформаційно телекомунікаційної системи, договір кредитної ліні №ID8655168 (в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії №ID4554949), 28.12.2020 здійснено переказ типу - виплата, номер переказу за платіжною карткою - 18315603, сума кредиту - 7000,00 грн, позичальник - [PERSON] , номер заявки - 2942601, номер переказу - 5452744, статус - переказ успішний. Також, з довідки ТОВ «Інстафінанс» про ідентифікацію та відповіді АТ «Таскомбанк» №16320/47.1 від 25.06.2024 вбачається, що на картку № [NUMBER] перераховано 7000,00 грн, позичальник [PERSON] . За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з положеннями ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). При цьому, відповідно до ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Досліджуючи наявні у справі №156/863/24 докази, суд приходить до висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача за договором кредитної лінії ID8655168 від 28.12.2020. Як встановлено судом, відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання у строки, передбачені умовами договору, доказів погашення заборгованості за укладеним договором відповідачем суду не надано, а тому суд вважає, що позивач має право на стягнення заборгованості за укладеним між сторонами договором кредитної лінії ID8655168 від 28.12.2020. Так, згідно з розрахунком заборгованості за договором кредитної лінії ID8655168 від 28.12.2020, станом на 10.06.2024 заборгованість відповідача складає 14000,00 грн, з яких: 7000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1719,00 грн - заборгованість за процентами для початково зазначеної тривалості, 5281,00 грн - заборгованість за процентною ставкою в день для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту, 0,00 грн заборгованість за платою за організацію продовження, якщо сплачується в порядку післяплати. З огляду на викладене, враховуючи положення ст.1049 ЦК України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) за договором кредитної лінії ID8655168 від 28.12.2020 у розмірі 7000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, суд враховує наступне. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 14-318цс18). Таким чином, нарахування процентів за користування кредитом можливе лише у межах строку дії договору. Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Згідно зі спеціальними умовами для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №ID8655168 від 28.12.2020, строк оплати становить 14 днів, а датою повного погашення визначено 11.01.2021. Спеціальними умовами також визначено період продовження та нарахування процентів за період продовження. Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав повернути отримані кошти і сплатити проценти. Із розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії ID8655168 від 28.12.2020 вбачається, що заборгованість відповідача за відсотками, станом на 11.01.2021, становить 1719,00 грн. Доказів того, що [PERSON] ініціював продовження строку користування кредитом, у порядку, передбаченому договором, матеріали справи не містять. Також не надано доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку кредитування. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів у розмірі 5281,00 грн., нарахованих за процентною ставкою в день для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту, тобто після закінчення строку дії договору кредитної лінії, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Таким чином, суд приходить до висновку про про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором кредитної лінії ID8655168 від 28.12.2020 у розмірі 8719,00 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) у розмірі 7000,00 грн., та заборгованості за відсотками у розмірі 1719,00 грн. Щодо заявлених вимог про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028, 00 грн. Таким, чином, згідно із ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору необхідно стягнути 1885,79 гривень, пропорційно до задоволених вимог (8719/14000 х 3028 = 1885,79). Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За правилами п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. З положень ст.ст. 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вбачається, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, який укладається в письмовій формі та до якого застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадку надання усних і письмових консультацій. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». У позові позивач посилається на додаток №2 до договору про надання юридичних послуг №б/н від 27.02.2024, відповідно до якого фіксована сума витрат на правову допомогу складає 1500 грн. Також, позивач очікує понести витрати на правову допомогу у розмірі 15% від стягненої суми, відповідно до п.2 додаток №2 до договору про надання юридичних послуг №б/н від 27.02.2024. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: - ордер про надання правничої допомоги серії АІ №1662071 від 22.07.2024, відповідно до якого адвокатське об`єднання «Юридичний альянс М» надає ТОВ «Інстафінанс» правничу допомогу на підставі договору про надання правничої допомоги №б/н від 27.02.2024 у Іваничівському районному суді Волинської області. У відповідному ордері також зазначено, що повноваження адвоката договором про надання правничої допомоги не обмежуються; - рахунок на оплату №34 від 16.07.2024 на суму 1500 грн, з реквізитами - постачальник АО «Юридичний альянс М», покупець ТОВ «Інстафінанс», договір про надання юридичних послуг №б/н від 27.02.2024, за написання, подачу та супроводження однієї позовної заяви до суду по боржнику [PERSON] за кредитним договором ID8655168; - платіжну інструкцію №12048 від 17.07.2024 на суму 1500 грн., платник ТОВ «Інстафінанс», отримувач АО «Юридичний альянс М», призначення платежу - написання, подача та супроводження однієї позовної заяви до суду по боржнику [PERSON] за кредитним договором ID8655168. Також у матеріалах справи наявні документи на підтвердження повноважень адвоката Халупка С.В., а саме свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6261/10, посвідчення адвоката України №000531. Разом з тим, до позову не надано договору про надання юридичних послуг №б/н від 27.02.2024 а також додатків до нього, що позбавляє суд можливості дослідити умови даного договору, зокрема, щодо сплати гонорару. Так, позивач зазначає, що умовами договору про надання юридичних послуг №б/н від 27.02.2024 та додатками до нього передбачено сплату як фіксованої суми за надані послуги у розмірі 1500,00 грн, так і 15% від стягнутої суми з боржника. Однак за відсутності договору про надання правової допомоги та додатків до нього, суд позбавлений можливості з`ясувати чи дійсно сторони узгодили такі умови. Відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, позбавляє суд можливості надати оцінку співмірності заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу з фактично наданими послугами. Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, у зв`язку з їх недоведеністю. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі викладеного та

Outcome: partial