Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь МТСБУ суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі 38198,58 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 22.12.2020 року о 21.40 годин, на 16 км + 300 м автодороги М-15 «Одеса-Рені» в с.Великий Дальник, Одеської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «Mercedes», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та «Opel», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 09.07.2021 року відносно [PERSON] , за ст. 124 КУпАП було закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №ЕР.137173893). Потерпілий своєчасно звернувся до позивача із Повідомленням про ДТП від 13.10.2021 року та Заявою про виплату страхового відшкодування від 09.12.2021 року. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 36675,67 грн. Розрахунок та виплата відшкодування проводився на основі: Звіту № 747/10/21 від 13.12.2021 року; Наказу №3.1/10429 від 30.12.2021 року; Довідки № 1 від 29.12.2021 року. Загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів, послуги аварійного комісара та визначення розміру шкоди складає 38198,58 грн. Оскільки на момент завдання шкоди потерпілому цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то у позивача після здійснення регламентної виплати потерпілому, виникло право регресної вимоги до відповідача у розмірі 38198,58 грн. У зв`язку з викладеним представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 11 квітня 2024 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача до судового засідання не з`явився, але в матеріалах справи міститься його клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 39-40, 44-45). Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини не явки суд не повідомив, також в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідно до частин 3, 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.\~38,\~46-47,\~50-51),в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача. Судом, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд прийшов до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, 22.12.2020 року о 21.40 годин, [PERSON] на 16 км + 300 м автодороги М-15 «Одеса-Рені» в с.Великий Дальник, Одеської області, керуючи автомобілем марки «Mercedes», номерний знак [NUMBER] , під час зміни напрямку руху, здійснюючи розворот в ліво у зворотному напрямку, не впевнився в безпеці даного маневру, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод, або небезпеки для інших учасників руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Opel», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 09.07.2021 року провадження по справі відносно [PERSON] , за ст. 124 КУпАП було закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків (а.с. 4, 5). Потерпіла особа [PERSON] звернувся до позивача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 7-8). Як вбачається з висновку № 747/10/21 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості автомобіля на момент ДТП, вартості відновлювального ремонту ТЗ та вартості відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу його складників від 13.12.2021 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля марки «Opel», номерний знак [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу його складників пошкодженого при ДТП визначається рівною складає 36675,67 грн. (а.с. 11-16). Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 36675,67 грн., що підтверджується наказом про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] , платіжним дорученням № 1108945 від 30.12.2021 року (а.с. 24, 25). Відповідно до п. 41.1. ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність (ст.40 Закону). Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Положеннями ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. В даному випадку, вина водія в заподіянні шкоди безпосереднього залежить від наявності в його діях порушень правил дорожнього руху, а відтак наявності складу адміністративного правопорушення визначеного ст. 124 КУпАП. Встановлення в діях особи складу адміністративного правопорушення визначеного ст.124 КУпАП встановлюється відповідним судовим рішенням, а в разі якщо особу не було визнано винною в рамках справи про адміністративне правопорушення або у кримінальному провадженні, то вина особи встановлюється в рамках цивільного позовного провадження. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги представник позивача зазначає, що постановою Біляївського районного суду Одеської області від 09.07.2021 року відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі п. 7 п.1 ст.247 КУпАП. Разом з тим, з такою позицією представника позивача суд не може погодитися з наступних підстав. Так, як вже зазначалося вище, встановлення в діях особи складу адміністративного правопорушення встановлюється на підставі відповідного судового рішення. Наведене також кореспондується із положеннями ст.62 Конституції України, відповідно до яких особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Більше того, з постанови Біляївського районного суду Одеської області від 09.07.2021 року вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , судом не встановлено у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. При цьому, будь-яких відомостей про те, що судом встановлено порушення водієм [PERSON] вимог Правил дорожнього руху вказана постанова не містить, також суду не було надано інших належних та допустимих доказів з цього приводу. У відповідності до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України). Судом встановлено, і це не заперечується позивачем, що водій автомобіля марки «Mercedes»,\~номерний знак\~ [NUMBER] [PERSON] не був визнаний постановою суду винуватцем дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої була заподіяна шкода. При цьому, посилання позивача тільки на постанову суду, на те, що на його думку дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля «Mercedes»,\~номерний знак\~ [NUMBER] [PERSON] є неприйнятним, оскільки наявність в діях [PERSON] порушень Правил дорожнього руху може бути встановлено тільки уповноваженим на це державним органом. Будь-яких інших доказів вини [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження, матеріали справи не містять. У відповідності до вимог відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні за змістом вимоги містяться і у ч.1 ст.81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, у відповідності до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, представником позивача не доведено, що дії [PERSON] під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.12.2020 року, були неправомірними, між ними і заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв`язок, отже суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог МТСБУ до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. Відповідно до ст.141 ЦПК України в разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed