Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

20.09.2024 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача в якому просила визначити місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] за місцем її реєстрації або проживання та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно до повноліття дитини. Позов обґрунтований тим, що 27.04.2012 року по 07.10.2020 року [PERSON] , [INFO] , перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON] , [INFO] . У шлюбі у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , про шо відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 24.04.2013 року складено відповідний актовий запис №378. На даний час рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.10.2020 року, справа №641/6953/20, шлюб між нею та Відповідачем розірвано. Весь час після розірвання шлюбу їхня спільна дочка проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Дочка зареєстрована разом з нею в квартирі, що належить їй на праві приватної власності, за адресою: [ADDRESS] . Але, згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами), Пісочинська селищна територіальна громада з 24.02.2022 року являється територією, на якій ведуться бойові дії. За для їхньої безпеки в квітні 2022 року вони з дочкою виїхали з Харківської області до більш безпечного місця. Згідно довідок від 03.04.2022 року № 4805-5000699759 та № 4805-5000699843, виданих Управлінням соціального захисту населення Первомайської міської ради, вони із дитиною взяті на облік як внутрішньо переміщені особи. Фактичне місце проживання/персбування разом із дитиною: [ADDRESS] . Відповідач, батько дитини, залишився в м. Харкові. Він не погоджується з тим, що дитина зараз знаходиться з нею в іншому місці та вимагає, щоб дитина повернулася до Харківської області. Вона не згода з Відповідачем, вважає, що повернення додому буде небезпечним, насамперед, для дитини, створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я. Дитина також боїться повертатися додому. В місті Харкові постійні вибухи та «прильоти». Поки вони не виїхали звідти, донька була неспокійної, постійно боялася, тремтіла від жаху та шуму, перебувала у шоковому стані. Зараз, перебуваючи у місті Первомайську Миколаївської області донька стала спокійнішою, краще спить, не здригається. Переїзд пішов їй на користь. Вважає, що повернення додому до м. Харкова завдасть стресу її дитині, негативно вплине на її емоційний стан, та вона буде перебувати у постійній небезпеці. Але з Відповідачем, батьком дитини, вони не можуть знайти порозуміння з приводу місця проживання спільної дитини. Тому, вона, як мати неповнолітньої дочки [PERSON] , усвідомлюючи свою особисту відповідальність за її життя та здоров`я, виховання та піклування про дитину, створення для неї належних безпечних та соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини. Вказує, що любить свою дитину і спроможна забезпечити всім необхідним. Дитина відвідує заклад освіти, облікована в медичних установах. Вона постійно слідкує за станом здоров`я дитини. її розвитком, виховую та піклується про неї. У неї з дочкою психологічний контакт, прив`язаність одна до одної. З огляду на досвід який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір`ю є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу, сильніший психологічний зв`язок, особливо з донькою. На даний час вона повністю самостійно опікуюся спільною із Відповідачем дитиною. Заради безпеки дитини, вона вивезла її із території, де ведуться бойові дії, до більш безпечного місця. У місті Первомайську Миколаївської області вона створила для дитини належні умови для навчання. Донька навчається у Первомайській гімназії №1 Первомайської міської ради з третього класу, тобто з 2022 року. Згідно характеристики з Первомайської гімназії №1 Первомайської міської ради, вихованням [PERSON] займається мати, [PERSON] , яка приділяє належну увагу вихованню дитини. Батько, [PERSON] , у вихованні дитини участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходить, на батьківські збори не з`являється. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не мас самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 XII від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них. з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У позасудовому порядку домовитись з Відповідачем вона не можу. Батько не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Угода про сплату аліментів між нею та Відповідачем не укладалась. Вказує, що з метою захисту права дитини на належне утримання з боку батька, який проживає окремо, звертається до суду із позовною заявою про стягнення аліментів. Відповідач є батьком їхньої дитини, є працездатною особою, належним чином не виконує свій обов`язок по утриманню дитини, а тому може сплачувати кошти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його доходів. Сторони в судове засідання надали заяви про розгляд справи без їх участі, просили про задоволення позову. Відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, просила прийняти рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. В судовому засіданні судом встановлено, що 27 квітня 2012 року позивач уклала шлюб із [PERSON] , який був зареєстрований Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №142 та розірваний на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.10.2020р. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що ними не досягнуто згоди щодо місця проживання доньки біля неї. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Коде-ксом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому, жодної із вказаних обставин, які б унеможливлювали передачу дитини позивачу та визначення місця проживання останньої разом з нею, судом встановлено не було. З огляду на викладені норми права та обставини розгляду справи, з урахуванням позиції відповідача, який повністю визнав позовні вимоги, суд переконаний, що місцем проживання малолітньої [PERSON] слід обрати місце проживання матері. Таке рішення, на думку суду, жодним чином не обмежить батька у правах участі у спільному вихованні та можливості спілкування з дитиною. У разі виникнення відповідних обставин, можливих перешкод у спілкуванні з дитиною, батько не позбавлений права вирішувати ці питання в судовому та навіть позасудовому порядку. Також, згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач працездатного віку, проживає окремо, інформації щодо неможливості надання матеріальної допомоги на утримання дитини не надав, не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) на утримання дитини, враховуючи повне визнання ним позовних вимог. На підставі наведеного, враховуючи, що у позивача є неповнолітня дитина, яка проживає з нею та потребує матеріальної допомоги, відповідно до ст. 180-183, 191 СК України є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду та до повноліття дитини. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Також на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини. Судові витрати за позовну вимогу в частині стягнення аліментів відносяться на рахунок відповідача відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved