Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить усунути йому перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] , [INFO] з житлового приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним у вказаному будинку зареєстровані його сини [PERSON] та [PERSON] . Відповідач порушує правила проживання, псує майно, погрожує позивачу розправою, влаштовує сварки, за комунальні послуги не сплачує, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомлені. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 06 травня 1978 року та інформаційної довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації" від 25.04.2024 №7330 [PERSON] є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] . Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 2310 від 24.04.2024 у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.05.2024 у справі № 750/3961/24 притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 680 (шістсот вісімдесят) грн. 00 коп. Стягнуто з [PERSON] судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. в дохід державного бюджету. Як зазначено у постанові 19.03.2024 о 22 год. 25 хв. гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вчинив відносно свого батька [PERSON] домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, які полягали в образах нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою чим завдав йому психологічних страждань у наслідок чого могло бути завдано шкоду психічному здоров`ю [PERSON] . Відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 316\~Цивільного кодексу\~України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317\~Цивільного кодексу\~України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 319\~Цивільного кодексу\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтю 321\~Цивільного кодексу\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 386\~Цивільного кодексу\~України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно частини 2 статті 386\~Цивільного кодексу\~України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391\~Цивільного кодексу\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту (частина третя статті 156 Житлового кодексу України). Згідно зі статтею 157 Житлового кодексу України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частиною першою статті 116 Житлового кодексу України передбачено, що наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно зі статтями 15, 16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, в даному випадку про виселення відповідача з житлового приміщення, що є також підставою для зняття його з реєстрації в цьому приміщенні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved