Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги (з централізованого опалення та гарячого водопостачання) за період з 01.03.2014 по 31.08.2020 у розмірі 104\~172,73 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач за період часу з 01 березня 2014 року по 31 серпня 2020 року надав відповідачам, за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідачі належним чином не виконують своїх зобов`язань по оплаті наданих послуг, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у сумі 104 172, 73 грн. Заочним рішенням Комунарського районного суду місті Запоріжжя від 29.01.2021 вищевказані позовні вимоги задоволені повністю. Ухвалою суду від 09.02.2024, на підставі заяви відповідача [PERSON] вищевказане заочне рішення суду скасоване та призначений новий розгляд справи, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті спору. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 21.08.2024 задоволено клопотання представника позивача Концерну "Міські теплові мережі" про залишення позову без розгляду в частині вимог до відповідача [PERSON] , задоволена заява [PERSON] про поворот виконання заочного рішення Комунарського районного суду місті Запоріжжя від 29.01.2021 та стягнуто із Концерну "Міські теплові мережі" на користь [PERSON] 104 172 (сто чотири тисячі сто сімдесят дві) грн. 73 коп. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від відповідачів відзиву на позов, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, де також не заперечує проти заочного розгляду справи. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенню ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ч.1 ст.280 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в спірний період були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-21). За період з 01 березня 2014 року по 31 серпня 2020 року позивачем надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 104 172, 73 грн. (а.с.8-10). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Концерн "МТМ" діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше. Правовідносини між Позивачем та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21.07.2005 року № 630 та від 21 серпня 2019 року, № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року, № 315 про затвердження "Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг" та іншими нормативно-правовими актами України. Позивач по відношенню до Відповідача, як споживача послуг, являється виконавцем комунальних послуг, а саме, з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Частиною 2 ст. 161 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір. У даній справі борг виник з приводу оплати житлово-комунальних послуг, які надавалися Позивачем за місцем знаходження нерухомого майна. За адресою надання послуг відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою щодо заборгованості за надані послуги від 01.10.2020 (а.с.8). Згідно пункту 30 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за № 630 (надалі-Правила), яка діяла під час виникнення спірних правовідносин, вказано, що Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Пунктом 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. З висловленої Верховним Судом України правової позиції (постанова від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Частиною 3 ст. 9 ЗУ "Про житлово комунальні послуги" передбачено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Частина 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначає обов`язки індивідуального споживача, серед яких в т.ч.: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (п.1); оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5); дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг (п. 8). Приймаючи до уваги, що концерн "Міські теплові мережі" у період з 01.03.2014 по 31.08.2020 року надав послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 104 172 грн. 73 коп., відповідачі не виконали своїх зобов`язань по оплаті наданих послуг, суд дійшов висновку, що позовні вимоги концерну "Міські теплові мережі" про стягнення заборгованості на вказану суму є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір сплачений ним при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved