Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області (далі Позивач) в інтересах держави в особі: Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про відшкодування шкоди в розмірі 80 614 грн. (вісімдесят тисяч шістсот чотирнадцять гривень) та судовий збір у розмірі 3 028 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень). Позов обгрунтовується тим, що Вишгородською окружною прокуратурою за результатами вивчення матеріалів проведеного Управлінням Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у м. Києві та Київській області (Київський рибоохоронний патруль) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, встановлено наявність підстав для вжиття заходів представницького характеру, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Так, постановою по справі про адміністративне правопорушення Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у м. Києві та Київській області № 015657 від 27.01.2024 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. На підставі постанови встановлено, що [PERSON] , 27.01.2024 о 14 годині 30 хвилин, на річці Тетерів поблизу с. Страхолісся Вишгородського району Київської області, в порушення правил рибальства, проводив вилов риби з криги зимовою вудкою, на ділянці водойми де заборонено будь-яке рибальство та виловив рибу: окунь звичайний в кількості 25 екземплярів, тарань (плітка звичайна) в кількості 1 екземпляра. По факту вчиненого правопорушення головним державним інспектором відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» складено протокол про адміністративне правопорушення № 015657 від 27.01.2024, відповідальність за яке передбачене ч. 3 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до розрахунку матеріальної шкоди до протоколу № 015657 від 27.01.2024 загальна сума заподіяної рибному господарству України становить 80 614 (вісімдесят тисяч шістсот чотирнадцять) гривень 00 копійок. Відповідач ухиляється від добровільного відшкодування завданої матеріальної шкоди, що змушує позивача звертатися до суду з даним позовом про захист своїх прав та законних інтересів. Процесуальні дії у справі Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2024 року зазначену справу передано у провадження судді Ткаченка Ю.В. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 08 серпня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін на 02 вересня 2024 року, яке в подальшому було відкладено на 16 жовтня 2024 року, в зв`язку з неявкою відповідача /а.с. 30-31, 47/. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову Прокурор Дацько О.С. звернувся до суду з клопотання про розгляд справи без участі прокурора, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти винесення заочного рішення. Державне агенство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм звернулися до суду з клопотання про розгляд справи без участі представника агенства, позовні вимоги підтримують. Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області звернулися до суду з клопотання про розгляд справи без участі представника ради, позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повернулися конверти з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання». Відзиву, заяв та клопотань не надіслав. У відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення. Враховуючи вимоги частини 11 статті 128 ЦПК України «з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Однак, [PERSON] відзив не надіслав. Як вбачається з наявних у матеріалах справи зворотних поштових повідомлень, всі поштові відправлення, що направлялися судом [PERSON] , за зареєстрованою адресою проживання були повернуті у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Станом на момент ухвалення судового рішення від відповідача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані в будь-який інший спосіб не надходило жодних заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд звертає увагу, що положення чинного процесуального законодавства не передбачають обов`язку суду, в якого відсутні відомості щодо місця проживання чи перебування учасника справи, крім як відомостей про офіційно зареєстроване місце проживання/перебування, повторно направляти судові повістки про виклик до суду. Повернення поштового відправлення з відміткою про закінчення строку зберігання, яке відправлялася за офіційно зареєстрованою адресою проживання відповідача, що є єдиними відомостями про його проживання, які перебувають у володінні суду, є належним виконанням суду свого процесуального обов`язку щодо повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання, а відповідно вважається належним чином повідомленням особи про проведення судового розгляду. У Постанові КЦС ВС від 23.01.2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що листи, що повернулися з відміткою/довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, якщо їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або на адресу місця реєстрації фізичної особи чи адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Таким чином, відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з викликом від жодної із сторони не надходило, позивачі звернулися до суду з клопотаннями про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують; проти заочного розгляду справи не заперечують, тому суд приходить до переконання, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України проводиться без участі сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. У зв`язку з порушенням відповідачем вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди державі, порушено права та інтереси держави в особі Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використання і охорона природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення. Відповідно до ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Отже, з огляду на викладене, Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області в даному випадку є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Зважаючи на те, що прокурор відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», звертався до Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, а також до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області щодо надання інформації з приводу того, чи вживали вони заходи щодо відшкодування завданої шкоди, а також повідомив позивачів про звернення до суду з позовом, а останні самостійно до суду не звертались, отже у прокурора наявні підстави для представництва інтересів держави в суді в особі вказаних органів. Оскільки посадовими особами Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області, як органом місцевого самоврядування, на рахунки якого мають бути сплачені кошти за заподіяну навколишньому природному середовищу шкоду, на даний час не вжито жодних заходів щодо стягнення її з відповідача, то з позовом в інтересах держави звертається прокурор. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Прокотолу № 015657 від 27.01.2024, складеного головним держінспектором відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Сивачуком Андрієм Олександровичем, - [PERSON] 27.01.2024 року о 14 год. 30 хв. на річці Тетерів, біля с. Страхолісся Вишгородського району Київської області порушив правила рибальства, а саме: проводив вилов риби з криги зимовою вудкою на ділянці водойми, де заборонене будь-яке рибальсвто та виловив рибу: окунь 25 екз., плітка - 1 екз.. Чим наніс збитки рибному господарству україни на суму 80 614 грн. Чим порушив ст. 63 ЗУ «Про тваринний світ», п. 3 р ІІ «Правил любительського та спортивного рибальства», п. 1 п. 3 р І додатку до цих правил та несе відповідальність за ч. 3 ст. 85 КУпАП /а.с. 12-13/. Відповідно до розрахунку матеріальної шкоди до протоколу № 015657 від 27.01.2024 загальна сума заподіяної рибному господарству України становить 80 614 (вісімдесят тисяч шістсот чотирнадцять) гривень 00 копійок /а.с. 14-15/. На підставі Протоколу №» 015657 від 27.01.2024 винесено Постанову № 015657 по справі про адміністративне правопорушення від 27.01.2024, згідно з якою [PERSON] скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. (сто сімдесят гривень) /а.с. 16/. Постанова була оголошена та її копія вручена [PERSON] 27.01.2024, про що свідчить його підпис в даній постанові. Постанова Відповідачем не оскаржувалася та набрала законної сили. Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язковими елементами деліктних правовідносин є: 1) протиправна поведінка; 2) вина особи; 3) наявність дійсної шкоди; 4) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та її наслідками у виді спричинення шкоди. Відповідно до статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Постановою № 015657 по справі про адміністративне правопорушення від 27.01.2024 повністю доведена вина Відповідача. Постанова набрала законної сили. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України, передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Нормою частини 1 статті 1166 ЦК України, передбачено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Згідно ст. 25 Закону України «Про тваринний світ», на території України відповідно до законодавства може здійснюватися промислове, любительське та спортивне рибальство. Правила рибальства, об`єкти рибальства, порядок надання у користування рибогосподарських водних об`єктів, а також вимоги щодо ведення рибного господарства визначаються у порядку, встановленому цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 27 Закону України «Про тваринний світ» встановлено, що у порядку загального використання об`єктів тваринного світу громадянам, у випадках, передбачених законодавством, дозволяється безоплатне любительське і спортивне рибальство для особистого споживання (без права реалізації) у визначених відповідно до законодавства водних об`єктах загального користування у межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову і за умови додержання встановлених правил рибальства і водокористування. Пунктом 3 розділу II Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19 вересня 2022 року № 700 ( в редакції що діяла на момент вчинення правопорушення) (далі - Правил), зазначено, що місця та строки заборон добування (вилову) водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) визначені додатком 3 до цих Правил. Відповідно до пп. 1 п. 3 Додатку 3 Правил забороняється добування (вилов) водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) річкових басейнів у Київському водосховищі - перед гирлом р. Тетерів на ділянці, обмеженій лінією, що йде від південної межі с. Страхолісся (51°4'4.70"Пн 30°24'16.04"Сх), північної межі о. Хільча (51°3'59.8Г`Пн 30°25'16.1 Г`Сх) до північної межі с. Сухолуччя (50°58'59.23''Пн 30°26'41.50"Сх) та річкою Тетерів до західної адміністративної межі с. Богдани (51°2'0.21 "Пн 30° 13 '38.95 "Сх). Згідно з н.п. 1, 8 п. 2 розділу III Правил рибалки зобов`язані дотримуватися вимог цих Правил, та інших вимог законодавства з питань охорони, використання і відтворення водних біоресурсів; відшкодовувати шкоду, заподіяну водним біоресурсам внаслідок порушення цих Правил, у порядку та розмірах, визначених законодавством. Відповідно до вимог ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» порушення законодавства України про охорону навколишнього природнього середовища тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну та кримінальну відповідальність. Відповідно до ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних осіб від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Відповідно до ст. 40 КУпАП якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Коли шкоду заподіяно неповнолітнім, який досяг шістнадцяти років і має самостійний заробіток, а сума шкоди не перевищує одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суддя має право покласти на неповнолітнього відшкодування заподіяної шкоди або зобов`язати своєю працею усунути її. В інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства. Згідно зі ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Як зазначив у своєму рішенні Верховний Суд при розгляді справ про відшкодування збитків, завданих державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, для відшкодування збитків за незаконне вилучення (добування) об`єктів тваринного світу навіть не має значення чи повернута незаконно вилучена (добута) риба у середовище свого перебування, чи ні (справа №541/307/17 провадження №61-30797св18). Шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодування за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності (стаття 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів»). Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, в порядку і розмірах, встановлених законодавством. Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача, загальна сума заподіяної рибному господарству України становить 80 614 (вісімдесят тисяч шістсот чотирнадцять) гривень 00 копійок Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, відповідачем в порушення вимог, передбачених ст. 81 ЦПК України, не надано жодних належних доказів на спростування позовних вимог. Висновки за результатами розгляду За правилами статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналіз норм статей 12, 13, 89 ЦПК України дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Вирішення питання про судові витрати Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною 1 статті Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Частиною 1 статті 4 цього закону визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з вимогами пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір, у розмірі 1,5 відсотку ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатких осіб, що станом на 2024 рік (дату подання позову) становить 3 028 грн. З матеріалів справи слідує, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3 028 грн. /а.с. 28/. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 3 028 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень). На підставі викладеного,

Outcome: approved