Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" звернулося в суд з позовом про стягнення заборгованості, вказуючи на те, що 27.09.2021 р. між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Електронний договір № 4838430 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого, позичальник отримав кредит у розмірі 9000 грн. шляхом переказу коштів на платіжну картку строком на 30 днів, зі сплатою 1,90% на день від суми кредиту за кожний день користування кредитом в межах строку кредиту, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику. Договір укладався дистанційно в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого відповідно до положень Закону України Про електронну комерцію у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Відповідачка належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, в строки визначені договором, кредит не повернув, відсотки за користування кредитними коштами не сплатив. 21.06.2022 р. ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» уклали договір факторингу № 21-06/2022, за яким останній став новим кредитором та отримав право вимоги до відповідача за вказаним договором № 4838430. Звертаючись до суду, представник позивача просив суд стягнути з відповідача суму простроченої заборгованості у розмірі 39953,90 грн., з яких: 9000 грн. - заборгованість по кредиту; 20520 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 8383,68 грн. - інфляційні втрати та 2050,22 грн. - суму 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, а також понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2422,41 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. На підставі ст.ст.\~278-279 ЦПК України,\~справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач про час і місце слухання справи\~оповіщений відповідно до вимог\~ст. 128, 130 ЦПК України. Відзив на позов не надав. 02.09.2024р. відповідач надав суду заяву, в якій просив зупинити провадження по справі у зв`язку з його перебуванням у складі Збройних Сил України до завершення мобілізації або завершення воєнного стану. Ухвалою суду від 23.10.2024р. в задоволенні клопотання відповідача, [PERSON] , про зупинення провадження по справі відмовлено. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27.09.2021 р. між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Електронний договір № 4838430 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого, позичальник отримав кредит у розмірі 9000 грн. шляхом переказу коштів на платіжну картку строком на 30 днів, зі сплатою 1,90% в день процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом. В свою чергу, позичальник зобов`язався своєчасно повернути кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору. Договір № 4838430 про надання кредиту було підписано позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора «М325961» (а.с.26-30). Підписуючи цей договір, споживач підтвердив, що з укладенням цього договору йому в чіткій та зрозумілій формі надана інформація вказана відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» розміщена на Веб-сайті. Позичальник ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику. 27.09.2021 р. позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора «М325961» був підписаний Додаток № 1 до договору № 4838430 «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача» та Паспорт споживчого кредиту, з підписанням яких відповідач був ознайомлений та погодився з загальною вартістю кредиту, порядком та сумами платежів (а.с. 31-34). Виконання кредитором ТОВ «Авентус Україна» обов`язку щодо надання позичальнику грошових коштів у розмірі 9000 грн. підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ ФК «Контрактовий Дім», згідно якої 27.09.2021 р. на банківську карту № [NUMBER] , вказану позичальником в заяві на отримання кредиту, а також згідно умов п. 2.1 договору № 4838430, було успішно проведено транзакцію № 996539371 про перерахунок коштів в сумі 9000 грн. та довідкою АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-240806/51338 від 08.08.2024р. (а.с. 45-46). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію № 675-VIII від 03.09.2015 р., який набрав чинності 30.09.2015 р. на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII). Без отримання листа на адресу електронної пошти і sms-повідомлення, без здійснення входу на Веб-сайт ТОВ «Авентус Україна», реєстрації в особистому кабінеті за допомогою логіна і пароля, договір про надання кредиту № 4838430 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем не був би укладений, а тому суд вважає, що укладення договору про надання споживчого кредиту у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позичальника [PERSON] , цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, а відповідачем в свою чергу, суду не надано доказів здійснення дій, які сприяли б укладенню договору не ним особисто. Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19. В абзаці другому ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Отже, договір про надання споживчого кредиту № 4838430 від 27.09.2021 р. було укладено сторонами у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 21.06.2022 р. між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ "Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 21-06/2022, відповідно до умов якого до ТОВ "Фінтраст Україна " перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 4838430 від 27.09.2021 р., в загальному розмірі 29520,00 грн., з яких: 9000 грн. - заборгованість по кредиту; 20520 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, що підтверджується копією договору факторингу, актом прийому-передачі Реєстру боржників від 21.06.2022 р., Витягом з реєстру боржників (а.с. 57-71). Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України). Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором № 4838430 від 27.09.2021 р. у розмірі 29520,00 грн., з яких: 9000 грн. - заборгованість по кредиту; 20520 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Під час розгляду справи факти наявності непогашеної заборгованості та її розміру не були спростовані відповідачем окремим контррозрахунком, письмовими доказами на підтвердження часткового або повного погашення боргу, а отже позивач, який набув права вимоги за договором факторингу, має право вимагати стягнення даної суми заборгованості. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Встановивши, що грошові кошти надавалися позичальнику в кредит на 30 днів і його було повідомлено розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами, реальну річну ставку, надано розрахунок сукупної вартості кредиту, а також те, що відповідач не надав доказів наявності умислу в діях позивача щодо введення його в оману, суд дійшов висновку, що [PERSON] , розуміючи наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, добровільно уклав з ТОВ "Авентус Україна" електронний договір № 4805311 на умовах, які були визначені договором. Презумпцію укладеного договору відповідачем не спростовано, з вимогами про визнання договору недійсним в цілому або недійсними окремих його частин відповідач до суду не звертався, а тому суд вважає безпідставними заперечення відповідача про непропорційно велику плату за користування кредитними коштами. Згідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Оскільки боржник прострочив виконання грошового зобов`язання, представника позивача просив стягнути з відповідача також і 3% річних, розрахунок яких здійснив з 26.01.2022 р. по 20.05.2024 р. в сумі 2050,22 грн., та інфляційні втрати, які були розраховані згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК на загальну суму боргу, на суму 8383,68 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 3ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Із положень ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України, слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. суду надано копії: договору про надання правової допомоги від 07.07.2022 р. № 07/07-2022, який було укладено між адвокатом Крюковою М.В. та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», звіт про надання правової допомоги від 20.05.2024 р., рахунок на оплату по замовленню № 2156/09/02 від 09.02.2024 р., платіжну інструкцію № 4940 від 20.05.2024 р. про сплату гонорару у розмірі 10000 грн. (а.с.13, 22, 47, 55-56). Отже розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в рамках цивільної справи № 484/3171/24 суд вважає доведеним. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги судом задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового в сумі 2422,41 грн.

Outcome: approved