Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить постановити рішення, яким визнати об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя сторін житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] та визначити його частку в розмірі 40% або 2/5. Також просить визнати за ним право власності на 2/5 частини вказаного об`єкта нерухомого майна. Підставою для звернення до суду із даною позовною заявою є та обставина, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 09.09.2021. Оскільки вказане нерухоме майно хоч і придбане не в шлюбі, однак значно збільшено його обсяг, шляхом проведення будівельно-ремонтних робіт, то є підстави для визнання його спільною сумісною власністю. З врахуванням висновку експерта вважає, що має право претендувати на розмір частки 2/5 від спірного майна. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 04.06.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. В подальшому ухвалою суду від 10.07.2027 продовжено пропущений процесуальний строк відповідачу [PERSON] та її представнику адвокату Павчуку С.І. для подання відзиву та зустрічного позову в даній справі. Ухвалою суду від 10.07.2024 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та відкрито провадження у справі за зустрічним позовом відповідача [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації. Даний зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним. В подальшому\~ухвалою суду\~від 17.10.2024прийнято часткову відмову від позову представника позивача адвоката Гірчак Н.А. та прийнято відмову від зустрічного позову представника відповідача адвоката Павчука С.І. Провадження в частині позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача усунути перешкоди позивачу в користуванні спірним житлом шляхом його вселення закрито. Також закрито провадження в частині зустрічної позовної заяви. В судове засіданні від представників сторін надійшли заяви з проханням проведення розгляду справи без їх участі, а також за відсутності сторін. Відповідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також визнання відповідачем позову, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Згідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 04.05.1996 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Після одруження вони в 2000 році переїхали проживати в господарство, де проживала матір відповідача, що розташоване по [ADDRESS] та 16.02.2001 відповідач [PERSON] був зареєстрований у вказаному господарстві. 21.03.2001 відповідач [PERSON] на підставі рішення виконкому Чуньківської сільської ради №12 від 21.03.2001 видано Свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] та право власності на вказане майно зареєстровано за останньою. Згідно матеріалів технічного паспорта на житловий будинок від 11.04.2001 спірне господарство станом на час оформлення права власності на відповідача [PERSON] складалося із житлового будинку літ. А, загальною площею 39,20 кв.м., житловою площею 16,40 кв.м., 1987 року побудови з пічним опаленням, підвалу літ. Пд та сараю літ. Б, 1989 року побудови. В зв`язку із необхідністю покращення житлових умов сторонами за час шлюбу спільними коштами та працею в господарстві здійснено ряд ремонтних та будівельних робіт. Згідно технічного паспорта, виготовленого станом на 02.01.2019 господарство по [ADDRESS] складається із житлового будинку літ. А загальною площею 78,30 кв.м., житловою площею 45,10 кв.м.; прибудови літ. А/А, 2010 року побудови; котельні літ. В, 2010 року побудови; сараю літ. Г, 2010 року побудови; сараю літ. Д, 2010 року побудови; вбиральні літ. Ж; ганку літ. А; огорожі №1; хвіртки-воріт №2; ями вигрібної №3. Право власності на зазначені будівлі зареєстровано за відповідачем [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.03.2019. Таким чином, господарство зазнало значних змін, істотно покращилося, відповідно збільшилося у вартості. 09.09.2021 на підставі рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області шлюб між сторонами розірвано. На момент виникнення спору позивач в спірному житловому будинку зареєстрований, однак не проживав. Позивачем двічі, 31.08.2022 та 23.05.2023 відповідно, надіслано відповідачу письмову пропозицію про добровільне врегулювання спору щодо місця проживання та поділу спільного майна, за умовами яких він пропонував вирішити питання щодо забезпечення його житлом з огляду на відсутність іншого житла та добровільно вирішити питання щодо його поділу. Згідно зі статтею 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно із частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до частини другої статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, наведені положення закону встановлюють підстави обмеження (втручання) у права особистої власності одного з подружжя, внаслідок яких зменшується обсяг правомочностей колишнього одноосібного власника майна. Тому у статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя. Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Як трудові затрати, необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зробила висновок, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визначення такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач повинен довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду: від 13 березня 2019 року в справі № 334/9028/15-ц, від 16 грудня 2019 року в справі № 333/2114/17, від 21 січня 2020 року в справі № 462/409/18, від 21 березня 2018 року в справі № 686/9580/16-ц, від 06 жовтня 2021 року в справі № 317/2520/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17. У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові КЦС від 15.09.2023р. у справі №759/11403/20. На підтвердження факту істотності збільшення майна, що належало [PERSON] на замовлення позивача виконано будівельно-технічну експертизу та згідно висновку експерта №19 від 01 січня-15 квітня 2024р. ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , якою вона була б станом на час проведення експертизи (15.04.2024р.), з об`ємно-планувальними та технічними характеристиками чинними до 11.04.2001 року - до проведення реконструкції житлового будинку, становила б 103 875,00 (сто три тисячі вісімсот сімдесят п`ять) грн. \~ \~ \~ \~ Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , якою була б станом на час проведення експертизи (15.04.2024р.), з об`ємно-планувальними та технічними характеристиками чинними на/після 02.01.2019 року - після проведення реконструкції житлового будинку, становить 514 630,00 (п`ятсот чотирнадцять тисяч шістсот тридцять)грн. Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , визначена станом на час проведення експертизи (15.04.2024р.), з урахуванням об`ємно-планувальних та технічних характеристик чинних після (02.01.2019 року) та до (11.04.2001 року) проведення реконструкції житлового будинку, збільшилась на 410 755,00 (чотириста десять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять)грн., 395% (триста дев`яносто п`ять відсотків), частка, яку складає вищезазначене збільшення ринкової вартості, за рахунок зміни об`ємно-планувальних та технічних характеристик його елементів, в тому числі і за рахунок проведення робіт з реконструкції житлового будинку, які були проведені за період з квітня 2001 року по січень 2019 року, в його ринковій вартості визначеній з об`ємно-планувальними та технічними характеристиками чинними на/після 02.01.2019р. становить 80% (вісімдесят відсотків), що дорівнює 4/5. Приписами ч. 3 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З огляду вищевикладеного, а також те, що обсяг спірного майна в період шлюбу значно збільшився, що підтверджено належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що спірне майно має ознаки спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку із чим права позивача підлягають захисту в спосіб про який йдеться в позові шляхом визнання за ним права власності на спірне майно на 2/5 частини. При цьому право спільної сумісної власності на спірне майно необхідно припинити. Згідно ч. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК Украни, яка регулює розподіл судових витрат між сторонами, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторонами при зверненні до суду із первісним та зустрічним позовами понесено судові витрати у виді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Разом з тим, суд не вирішує питання щодо розподілу таких витрат у зв`язку з тим, що представники сторін в своїх заявах з процесуальних питань просили не вирішувати питання про їх стягнення. На підставі ст.ст. 8, 55 Конституції України ст. ст. 57, 60, 61, 65, 68, 69, 70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України,

Outcome: approved