Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до [PERSON] про стягнення надміру нарахованих грошових коштів. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін). У судове засідання представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, подав заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов, вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення судом. У судове засідання відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не подав. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ухвали суду від 21 жовтня 2024 року, враховуючи наявність в матеріалах справи достатніх даних про права і взаємовідносини сторін та належне повідомлення відповідачки про дату, час і місце судового засідання, суд вирішує слухати справу за відсутності [PERSON] , та згідно ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. [PERSON] знаходився на обліку у якості внутрішньо переміщеної особи в Шевченківському районі м. Харкова. Згідно наданої Відповідачем заяви від 09.09.2021 р. призначено щомісячну адресну допомогу особам, які перемішуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання (далі також - адресна допомога ВПО). При проведенні перевірки дотримання вимог законодавства під час надання соціальної підтримки, соціальних послуг Національною сервісною службою виявилося, що проводилося нарахування допомоги на проживання особам, які обліковувалися як внутрішньо переміщені - особи до 24 лютого 2022 року та не отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та який фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , виникла переплата надміру перерахованих державних коштів в розмірі 2000,00 грн. з травня 2022 р. по червень 2022 р. оскільки допомогу внутрішньо переміщеним особам на проживання отримував як дитина до 18 років в сумі 3000,00 грн. Виплату допомоги ВПО припинено з 01.07.2022 р. Управлінням було надіслано лист від 31.08.2023 р., але [PERSON] на зв?язок з Управлінням соціального захисту населення не вийшов. Розмір переплати по допомозі ВПО відповідача складає 2000,00 грн. Механізм взяття на облік внутрішньо переміщених осіб встановлено Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб». Призначення та виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам регулюється Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам». Відповідно до п. 2 Порядку № 332 (тут і далі - в редакції чинній на липень 2022 року) допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204. Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб». Допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 р. включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: - для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; - для інших осіб - 2000 гривень. Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням. Відповідно до п. 11 Порядку № 332 У разі неправомірного або повторного отримання внутрішньо переміщеною особою допомоги на проживання за певний період суми виплаченої допомоги повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, оцінивши надані позивачем докази у їх сукупності, суд вбачає, що позивачем підтверджений факт безпідставного отримання відповідачем державних коштів у вигляді щомісячної адресної грошової допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Позивачем дотримано вимоги законодавчих актів щодо припинення відповідних виплат відповідачу, та ініціювання питання про повернення надмірно сплачених коштів, однак, відповідач кошти не повернув, у зв`язку з чим суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд встановив, що відповідач без достатньої правової підстави набув за рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 2000 грн, та всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не довів шляхом надання належних та допустимих доказів повернення позивачу зазначеною суми грошових коштів. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 2000 грн на підставі ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений за подання цього позову судовий збір у розмірі 2684 грн.

Outcome: approved