Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. Позов мотивував тим, що між сторонами 04 квітня 2009 року укладений шлюб, який зареєстрований Виконкомом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис № 15. За час перебування у шлюбі в них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що одруження виявилось невдалим, через різні характери, погляди на життя, обов`язки чоловіка та дружини. Систематичне напруження в сім`ї та сварки призвели до того, що вони втратили один до одного почуття поваги та любові, припинили подружні стосунки, ведення господарства, близько 4-ох місяців проживають окремо. Шлюб носить формальний характер, суперечить його інтересам. Оскільки подальше спільне проживання та збереження сім`ї, на його думку, є неможливим, просив суд не надавати строк на примирення. На підставі викладеного просив суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстрований 04 квітня 2009 року Виконкомом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис № 15. У порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Бражник Н. М. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копія ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2024 року направлена на адресу позивача, яка зазначена у позовній заяві, засобами поштового зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта». За адресою місця проживання відповідачки направлялась ухвала суду про відкриття провадження у справі, яка повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Близькі за змістом висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б. 20 серпня 2024 року Вх. № 38372 [PERSON] подала до суду заяву у якій зазначила, що позовні вимоги визнає, просить суд розлучити її з позивачем, справу розглядати без її участі. 21 серпня 2024 року Вх. № 38536 [PERSON] подав до суду заяву, зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, справу розглядати без його участі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З огляду на ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи питання про те, чи не суперечить визнання позову закону, визначаючи наявність підстав для ухвалення рішення, суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із ст. 3 Сімейного Кодексу України (далі - СК України), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 36, 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Стаття 112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що між сторонами 04 квітня 2009 року укладений шлюб, який зареєстрований Виконкомом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис № 15. У шлюбі народилися діти: [PERSON] , 24 вересня 2010 року, [PERSON] , [INFO] . Звертаючись до суду з позовом [PERSON] зазначив, що одруження виявилось невдалим, через різні характери, погляди на життя, обов`язки чоловіка та дружини. Систематичне напруження в сім`ї та сварки призвели до того, що вони втратили один до одного почуття поваги та любові, припинили подружні стосунки, ведення господарства, близько 4-ох місяців проживають окремо.Шлюб носить формальний характер, суперечить його інтересам. Подальше спільне проживання та збереження сім`ї є неможливим. Просив суд не надавати строк на примирення. 20 серпня 2024 року Вх. № 38372 [PERSON] подала до суду заяву у якій зазначила, що позовні вимоги визнає, просить суд розлучити її з позивачем, справу розглядати без її участі. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, враховуючи, що між подружжям відсутні будь-які намагання, спрямовані на відновлення сімейних відносин, відповідач визнав позов, таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, подальше подружнє життя суперечитиме інтересам сторін, збереження сім`ї є неможливим, дійшов висновку проте, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка не заявляла вимогу щодо відновлення дошлюбного прізвища. Відтак, враховуючи, що питання про вибір прізвища після розірвання шлюбу залежить від волевиявлення особи, яка його змінила, у зв`язку з реєстрацією шлюбу, за відсутністю відповідного клопотання, суд не може вирішувати таке питання у цій справі. Щодо розподілу судових витрат Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесення позивачем витрат з оплати судового збору за подачу позову у розмірі 1 211,20 грн підтверджується квитанцією від 05 серпня 2024 року № 9350-4324-8306-9285. Таким чином, враховуючи, що відповідачка визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків від загального розміру судового збору сплаченого ним при подачі позову у розмірі 605,60 грн, іншу частину у розмірі 605,60 грн стягнути з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved