Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] із заявою, в якій просить встановити факт перебування [PERSON] , [INFO] , на самостійному вихованні матері [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що\~з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30.10.2012 року до його розірвання за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.11.2014 року, справа №521/164109/14-ц. Мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає із заявницею та перебуває на її вихованні. Крім [PERSON] , заявниця має інших неповнолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] . - [PERSON] , [INFO] . - [PERSON] , [INFO] . - [PERSON] , [INFO] . Усі діти проживають із заявницею та перебувають на її вихованні. Маючи намір отримати статус багатодітної сім`ї, отримати посвідчень батькам багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, заявниця 06.05.2022 року звернулася до Управління праці та соціальної політики Одеської міської ради з відповідною заявою. За результатом розгляду, Управлінням було надано письмове роз`яснення від 12.05.2022 року, де вказано про необхідність офіційного підтвердження перебування [PERSON] , [INFO] , на самостійному вихованні [PERSON] . Відсутня необхідність офіційного підтвердження перебування на самостійному вихованні заявниці [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки щодо цих дітей вона являється одинокою матір`ю. Перебування [PERSON] , [INFO] , на самостійному вихованні матері підтверджується тим, що син є зареєстрований з нею за однією адресою: [ADDRESS] . Про проживання [PERSON] з заявницею, перебування на її утриманні, вона вказувала й при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . Ця обставина відображена у рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 10.11.2014 року, справа №521/16410/14-ц. Будь які контакти з батьком дитини ( [PERSON] ) відсутні. Заявниця в судове засідання не з`явилася, про слухання справи сповіщена належним чином та своєчасно. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про слухання справи сповіщені належним чином та своєчасно. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення заяви [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 30.10.2012 року до його розірвання за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.11.2014 року, справа №521/164109/14-ц. Мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає із заявницею та перебуває на її вихованні. Крім [PERSON] , заявниця має інших неповнолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] . - [PERSON] , [INFO] . - [PERSON] , [INFO] . - [PERSON] , [INFO] . Усі діти проживають із заявницею та перебувають на її вихованні. Маючи намір отримати статус багатодітної сім`ї, отримати посвідчень батькам багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, заявниця 06.05.2022 року звернулася до Управління праці та соціальної політики Одеської міської ради з відповідною заявою. За результатом розгляду, Управлінням було надано письмове роз`яснення від 12.05.2022 року, де вказано про необхідність офіційного підтвердження перебування [PERSON] , [INFO] , на самостійному вихованні [PERSON] . Відсутня необхідність офіційного підтвердження перебування на самостійному вихованні заявниці [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки щодо цих дітей вона являється одинокою матір`ю. Перебування [PERSON] , [INFO] , на самостійному вихованні матері підтверджується тим, що син є зареєстрований з нею за однією адресою: [ADDRESS] . Про проживання [PERSON] з заявницею, перебування на її утриманні, вона вказувала й при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . Ця обставина відображена у рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 10.11.2014 року, справа №521/16410/14-ц. Будь які контакти з батьком дитини ( [PERSON] ) відсутні. Згідно зі\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13\~ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 293 ЦПК України\~окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом ч. 3\~ст. 294 ЦПК України\~справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні (п. 2 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги\~постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, де зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових чи немайнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведеними у цій заяві обставинами підтверджують, що факт, який просить встановити заявниця є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявниці та можливість безперешкодної реалізації її особистих прав. Встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на самостійному вихованні і догляді заявниці потрібно з метою захисту прав та інтересів дитини та прав заявниці, як матері, яка самостійно виховує та утримує дитину. В даному випадку, метою встановлення юридичного факту є повна реалізація прав, як матері дитини, а також оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як матері, що самостійно виховує дитину, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду № 175/2317/16-ц від 02.10.2019 р. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає. Відповідно до\~ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3\~ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно із положеннями\~ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 4\~ст. 29 Цивільного кодексу України\~місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини, необхідне заявниці для можливості захисту прав дитини та інтересів, так як дитина виховується одним із батьків, тобто матір`ю. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦПК України\~у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. На підставі викладеного та

Outcome: approved