Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Лавренчук А.С. звернувся до Вінницького районного суду із позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вінницької районної державної нотаріальної контори, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позовна заява, яка подана у новій редакції на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху від 06.02.2024, обгрунтована наступним. [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина на майно, зокрема, на земельну ділянку, що на території Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, площею 2,2022 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрвоий номер 0520682800:01:005:0060. У визначений законом строк дружина померлого [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка. 28.08.2019 [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку та зареєстровано за нею право власності. Однак, за життя, 17.08.2005 [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого вказану земельну ділянку заповів [PERSON] .. В матеріалах спадкової справи до майна померлого [PERSON] міститься інформаційна довідка зі спадкового реєстру, з якої вбачається, що вказаний заповіт внесено до реєстру та він є чинним. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12.08.2022 у справі №128/2977/21 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Рішення суду набрало законної сили 13.09.2022. Після набрання рішенням суду законної сили позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Постановою нотаріуса №1065/02-31 від 21.09.2022 позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, оскільки відповідачка є спадкоємцем за законом, а позивачка є спадкоємцем за заповітом, то в силу ст. 1223 ЦК України спадкування має здійснюватися саме за заповітом, а не за законом. Отже, видане відповідачці свідоцтво про право на спадщину за законом підлягає визнанню недійсним згідно ст. 1301 ЦК України. Разом із тим, 06.08.2014 відповідачка [PERSON] , яка народилася [INFO] , досягла пенсійного віку. Отже, на час смерті чоловіка [PERSON] , була непрацездатною та як дружина померлого і спадкоємець першої черги, при наявності заповіту на іншу особу, має право на обов`язкову частку у спадщині. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом мали бути: [PERSON] дружина, [PERSON] дочка, [PERSON] дочка, [PERSON] дочка, [PERSON] син та частка кожного з них становила би по 1/5 у спадщині. Враховуючи, що [PERSON] , яка мала право на 1/5 частку у спадщині у випадку спадкування за законом, то при наявності заповіту її обов`язкова частка становить половину цієї частки (1/5), тобто 1/10 частку спадкового майна. Враховуючи те, що позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права за заповітом, оскільки на дане спадкове майно нотаріусом вже видано свідоцтво про право на спадщину за законом, вона вимушена звернутися до суду із даним позовом. На підставі викладеного просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.08.2019, що видане [PERSON] на земельну ділянку площею 2,2022 га, кадастровий номер 0520682800:01:005:0060, яка розташована на території Луко-Мелешківської сільської ради, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому [INFO] [PERSON] ; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на 9/10 часток земельної ділянки площею 2,2022 га, кадастровий номер 0520682800:01:005:0060, яка розташована на території Луко-Мелешківської сільської ради, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому [INFO] [PERSON] ; стягнути судові витрати, розрахунок яких буде надано протягом 5 днів після ухвалення рішення суду (а.с. 49-57). Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Лавренчук А.С. в \~судове засідання не з`явилися, представник позивачки подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у відсутність позивачки та її представника, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення суду в разі неявки відповідачки в судове засіданні (а.с. 144). Представник третьої особи Вінницької районної нотаіральної контори в \~судове засідання також не з`явилися, від завідувача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати у відсутність представника третьої особи (а.с. 86). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивачки, її представника та представника третьої особи відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи що вони скористалися своїми процесуальними правами. Заяв та клопотань до суду не надходило. Ухвалою суду від 06.02.2024 позов [PERSON] залишено без руху, визначено недоліки позову, порядок та строк їх усунення (а.с. 42). Ухвалою суду від 15.02.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 72). Ухвалою суду від 26.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 137). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце його проведення за адресою місця реєстрації, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 150), відзиву на позов не подала, про причини неявки не повідомила. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається. З огляду на вищевикладене та за умов існування усіх підстав, суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом на підставі досліджених безпосередньо у судовому засіданні доказів встановлено наступне. Відповідно до копії паспорта громадянина України [PERSON] народилася [INFO] в смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 11-12). Згідно копії повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 14). З копії дубліката заповіту від 17.08.2005, який зареєстровано в реєстрі за №498 (а.с. 15) вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті земельну ділянку площею 2,2022 га, посвідчену державним актом на право власності на землю серії ЯА №506234 від 12.07.2005, кадастровий номер 0520682800010050060, яка знаходиться на території Лука-Мелешківської сільської ради, заповів [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори №1689/02-31 від 19.10.2021 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 2,2022 га, кадастровий номер 0520682800:01:005:0060, яка знаходиться на території Лука-Мелешківської сільської ради, оскільки спадкодавцем пропущено строк подання заяви про прийняття спадщини та не надоно доказів фактичного прийняття спадщини (а.с. 16). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12.08.2022 у справі №128/2977/21 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 17-19). Рішення суду набуло законної сили 13.09.2022. Відповідно до копії державного акту серії ЯА №506234, що наданий ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області на виконання вимог ухвали суду від 15.02.2024, [PERSON] на підставі розпорядження Вінницької РДА від 09.06.2005 №524 на праві власності належить земельна ділянка площею 2,2022 га, на території Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільовим призначенням для ведення товарного сісльськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0520682800:01:005:0060 (а.с. 76-77). Відповідно до копії спадкової справи №133/2019, що розпочата 21.03.2019 та закінчена 28.08.2019, до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 88-132) відповідачка [PERSON] 21.03.2019 подала до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву, в якій вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , спадщину, що залишилася після його смерті вона приймає. Також повідомила, що окрім неї спадкоємцями за законом є діти померлого: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №55564466 від 21.03.2019 (а.с. 90-96) в даному реєстрі міститься інформація за №45060925 про заповіт від 17.08.2005 за реєстровим номером 498, який посвідчений сільським головою Луко-Мелешківської сільської ради [PERSON] заповідачем за яким є [PERSON] , [INFO] , станом на 21.03.2019 заповіт чинний (а.с. 93). Спадкоємці за законом, діти спадкодавця [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 02.04.2019 подали до нотаріальної контори письмові заяви, в яких вказала, що відмовляються від належної їм спадщини після смерті батька на користь дружини померлого [PERSON] .. Також матеріали спадкової справи містять заповіт [PERSON] на користь [PERSON] , яким спадкодавець заповів останній належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 0520682800:01:005:0060. 28.08.2019 [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] на вищевказану земельну ділянку. 28.08.2019 державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори було видано спадкоємцю за законом після смерті спадкодавця [PERSON] його дружині [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на майно земельну ділянку площею 2,2022 га, на території Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільовим призначенням для ведення товарного сісльськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0520682800:01:005:0060. 17.09.2022 [PERSON] , як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , подано до нотаріальної контори письмову заяву, в якій вказала, що приймає спадщину після смерті [PERSON] та додала копію рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12.08.2022 у справі №128/2977/21, яким їй визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] .. Постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори №1065/02-31 від 21.09.2022 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 2,2022 га, кадастровий номер 0520682800:01:005:0060, яка знаходиться на території Лука-Мелешківської сільської ради, оскільки згідно матеріалів спадкової справи спадщину після смерті [PERSON] прийняла спадкоємиця за законом, якій 28.08.2019 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно. Станом на 28.08.2019 [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернулася та не надала належних доказів фактичного прийняття спадщини. Таким чином, видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] , яка прийняла спадщину 17.09.2022, неможливо, оскільки вона (спадщина) вже не належить спадкодавцю (а.с. 20). Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12.08.2022 у справі №128/2977/21 позивачці [PERSON] визначено додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , після набрання рішенням суду законної сили. Позивачка [PERSON] у визначений рішенням суду строк звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] .. Проте, коли вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкоємцю за законом дружині спадкодавця [PERSON] [PERSON] вже видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкове майно, що визначено заповітом, а тому дане спадкове майно вже не належить спадкодавцю. З огляду на вищевикладене, позивачка [PERSON] не може у нотаріальній конторі оформити свої спадкові права за заповітом після смерті [PERSON] .. Отже, вирішити дане питання, окрім як в судовому порядку, позивачка позбавлена можливості, її право на спадщину порушене та підлягає захисту. Разом із тим, суд враховує, що на час відкриття спадщини (22.10.2018) відповідачка [PERSON] , [INFO] (а.с. 101), була непрацездатною та у випадку спадкування за заповітом має право на обов`язкову частку у спадщині. Окрім [PERSON] , спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , які хоча й відмовилися від прийняття спадщини, є діти спадкодавця: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто частка кожного із них у спадщині за законом становила по 1/5. Оцінюючи вищеперераховані\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми,\~оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Із встановлених\~обставин випливає,\~що між\~сторонами виникли\~правовідносини спадкування\~за заповітом,\~що регулюються\~Цивільним Кодексом\~України, які застосував суд при вирішенні справи та на які посилається позивачка у своїй позовній заяві. Відповідно до ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження і припиняється в момент її смерті. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Частиною першою статті 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Зазначене узгоджується з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в якому судам роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються\~всі\~спадкоємці за законом першої черги. Отже, за правилами ЦК України до таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або\~померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємців за правом представлення\~(стаття 1266 ЦК України). Тобто, при обчисленні розміру обов`язкової частки слід ураховувати\~всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25.11.2020 у справі № 292/389/17. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК України, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як є обґрунтованими, доведеними позивачкою, відповідають матеріальному закону. Викладені у позові обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 2420,40 грн. (а.с. 1, 2). Відповідно до ст.ст. 25, 1216, 1217, 1218, 1221, 1222, 1223, 1225, 1268, 1270, 1273, 1296 ЦК України,

Outcome: approved