Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з [PERSON] , укладений 28 квітня 1990 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радивилівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №15. В обґрунтування\~позову зазначила,\~що з\~відповідачем по\~справі перебуває\~у шлюбі\~із 28\~квітня 1990року. Спільне життя з відповідачем не склалось, через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Примирення між ними не можливе, оскільки вони повністю втратили почуття любові та взаємоповаги. На даний час з відповідачем разом не проживає. Вказує, що шлюбні відносини між ними припинені та існують лише формально. \~ \~ \~ \~ Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Герасимчук О.О. продав до суду заяву про розгляд справи провести без участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, а також просить стягнути судові витрати з відповідача та витрати на правову допомогу адвоката. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв та клопотань до суду не надходило. Суд у зв`язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 квітня 1990 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який був зареєстрованим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радивилівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №15. (а.с.7) Судом встановлено, що сторони припинили сімейні і подружні стосунки та не бажають їх поновлення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує, передбачене\~ст.56 Сімейного кодексу України,\~право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4\~ст.56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно з\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до\~ст. 112 ч. 2 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно в пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню. Позовних вимог щодо поділу спільного майна сторін\~\~не заявлено. \~ \~ \~ \~Щодо позовних вимог про стягнення витрат із відповідача на правову допомогу адвоката. \~ \~ \~ \~Частинами 1 та 3\~статті 137 ЦПК України\~передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~ \~ \~ \~У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено слідуюче: «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність». \~ \~ \~ \~Згідно висновку постанови Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі №638/7748/18 при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. \~ \~ \~ \~Так, до матеріалів справи позивачем долучено: копію договору про надання правової допомоги від 06.06.2024 року, згідно якого визначено суму витрат пов`язаних із наданням правової допомоги в розмірі 5000,00 гривень. \~ \~ \~ \~Разом з цим, в порушення вимог ч. 3\~ст. 137 ЦПК України, позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~ \~ \~ \~Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат понесених позивачкою за надання правничої допомоги у зв`язку з їх недоведеністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України. Згідно ч.1\~ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн. судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved