Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

05 червня 2024 до Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до Запорізької міської ради про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час її смерті та про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира [ADDRESS] , яка складає 19/2000 часток жилого будинку належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , на підставі Договору купівлі-продажу від 22.01.1991, який посвідчений Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за №1-86. 28.03.1991 право власності на зазначену квартиру зареєстровано в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №190/34996, що підтверджується Договором купівлі-продажу та технічним паспортом. Право власності на квартиру [ADDRESS] також зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №377937667 від 10.05.2024. [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з часу її придбання і проживала в ній до 20.10.2022. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй квартиру [ADDRESS] . За своє життя [PERSON] склала заповіт від 22.01.1991, згідно якого заповіла квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Спадкоємцями за законом I черги після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] , як дочка померлої. 12.03.2024 позивач звернулася до Другої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом або заповітом після смерті матері. Інших спадкоємців I черги немає. 24.05.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано доказів постійного проживання зі спадкодавцем. Разом з тим, позивач зазначає, що в жовтні 2022 року у зв`язку із погіршенням стану здоров`я [PERSON] (на той час матері виповнилося 96 років) вона забрала матір на постійне проживання до себе у квартиру за адресою: [ADDRESS] , де позивач разом зі своїм чоловіком, [PERSON] піклувалися про неї. Відповідно до Акту №01/03 від 14.03.2024, складеним комісією мешканців ОСББ «РУСТАВІ 3-А» [PERSON] фактично проживала разом з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] з 20.10.2022 по 05.03.2023 - день смерті [PERSON] . Відповідно до довідки ОСББ «РУСТАВІ 3-А» вих.№02/03 від 18.03.2024 [PERSON] фактично проживала разом з дочкою, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , з 20.10.2022 по 05.03.2023 - день смерті [PERSON] . З листопада 2022 року за вказаною адресою [PERSON] постійно була під наглядом сімейного лікаря та лікувалася за місцем проживання: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 21.03.2024 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9». Позивач та члени її родини поховали [PERSON] , що підтверджується договором-замовлення №023 на організацію та проведення поховання [PERSON] від 07.03.2023. Просить встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавицею, [PERSON] , на час відкриття спадщини [INFO] - дата смерті останньої, та визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] , яка складає 19/2000 часток житлового будинку, за адресою : [ADDRESS] , загальною площею - 32,15 кв.м., житловою площею - 17,2 кв.м., після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник Запорізької міської ради в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. За умови пред`явлення до суду беззаперечних доказів, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , яка складає 19/2000 часток жилого будинку належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , на підставі Договору купівлі-продажу від 22.01.1991, який посвідчений Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за №1-86. 28.03.1991 право власності на зазначену квартиру зареєстровано в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №190/34996, що підтверджується Договором купівлі-продажу та технічним паспортом. Право власності на квартиру [ADDRESS] також зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №377937667 від 10.05.2024. [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй квартиру [ADDRESS] . За своє життя [PERSON] склала заповіт від 22.01.1991, згідно якого заповіла квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Спадкоємцями за законом I черги після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] , як дочка померлої. 12.03.2024 позивач подала до Другої Запорізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом або заповітом після смерті матері. Інших спадкоємців I черги немає. 24.05.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та/або заповітом у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано доказів постійного проживання зі спадкодавцем, що підтверджується постановою державного нотаріуса Другої Запорізької де6ржавної нотаріальної контори Федченко О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.05.2024. Відповідно до статті 1216 ЦК України, \~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (стаття 1299 ЦК України). Згідно роз`яснень, наданих у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до статей 1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 \~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На підставі частини 5 статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини, а згідно з частиною 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (частина 1 статті 1269 ЦК України). Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 28 квітня 2021 року в справі за №204/2707/19 (провадження за № 61-15380св20), в постанові Верховного Суду від \~01\~липня 2020\~року справа\~№\~222/1109/17\~провадження\~№ 61-43496св18,\~зазначено,\~що державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктами 2, 3 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі за № 404/2163/16-ц зазначено, що «З огляду на положення наведеної норми Закону Верховний Суд не бере до уваги доводи касаційної скарги, що відсутність реєстрації місця проживання відповідача за останнім місцем проживання спадкодавця є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами». Аналогічний правовий висновок зроблено в Постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року по справі за № 937/10434/19-ц. Згідно з підпунктом 4.10 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Відповідно до абзацу 3 пункту 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини 1 статті 1221 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2022 позивач забрала матір [PERSON] на постійне проживання до себе у квартиру [ADDRESS] , де позивач разом зі своїм чоловіком, [PERSON] піклувалися про неї. З листопада 2022 року за вказаною адресою [PERSON] постійно була під наглядом сімейного лікаря та лікувалася за місцем проживання: [ADDRESS] . Факт сумісного проживання позивача [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується Актом №01/03 від 14.03.2024, складеним комісією мешканців ОСББ «РУСТАВІ 3-А» про фактичне проживання особи [PERSON] разом з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] з 20.10.2022 по 05.03.2023 - день смерті [PERSON] , а також довідкою ОСББ «РУСТАВІ 3-А» вих.№02/03 від 18.03.2024 про фактичне проживання [PERSON] разом з дочкою, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , з 20.10.2022 по 05.03.2023 - день смерті [PERSON] , довідкою від 21.03.2024 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9», показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач та члени її родини поховали [PERSON] , що підтверджується договором-замовлення №023 на організацію та проведення поховання [PERSON] від 07.03.2023. Відповідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. За вимогами\~статті 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Метою встановлення факту постійного спільного проживання позивача разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, крім судового. Перевіривши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 6 частини 1\~статті 264 ЦПК\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Питання щодо стягнення з відповідача судових витрат позивачем не ставиться.

Outcome: approved