Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

Представник відповідача [PERSON] - адвокат Прокоф`єв Б.І., звернувся до суду за позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Друга чернігівська державна нотаріальна контора, в якій просить: визнати недійсним заповіт складений [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] посвідченого державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Панченко О.І. від 15 січня 2020 року. ( том 1 а.с. 3-7). Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] на 74 році життя в м. Чернігів, помер двоюрідний дядько позивача - [PERSON] . Оскільки у померлого [PERSON] інших родичів не було, саме позивач здійснювала поховання за власний рахунок. Крім того, виключно позивач, як єдиний родич, постійно доглядала за своїм дядьком та допомагала в побуті, оскільки останній потребував такої допомоги за станом свого здоров`я. Пояснює, що за життя, 16.11.2018 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все майно, яке йому належить, заповідав [PERSON] . Як наслідок, позивач мала намір звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Проте, на похоронах [PERSON] до позивача підійшов відповідач - [PERSON] , який був сусідом померлого, та повідомив, що має заповіт, складений на нього Другою чернігівською державною нотаріально конторою 15.01.2020 року, відповідно до якого все майно, яке належить [PERSON] заповідалося відповідачу. Позивач була здивована наявністю такого заповіту та спершу не звернула увагу на час його посвідчення. Однак, пізніше, проаналізувавши відповідний заповіт, зокрема час його посвідчення, прийшла до висновку, що він може бути укладений заповідачем у стані, коли він не розумів своїх дій та не міг керувати ними. Вказує,що в даному випадку, спадкодавець [PERSON] склав оскаржуваний заповіт у віці 72 роки. Станом на час складання оскаржуваного заповіту [PERSON] мав наступні захворювання: дисциркуляторна енцефалопатія III ст, церебральний атеросклероз, які в подальшому і стали причиною смерті. Крім того, [PERSON] з 2019 року отримав І групу інвалідності безстроково, пережив інсульт. З 2019 року психічний стан здоров`я [PERSON] значно погіршився, мав короткочасну пам`ять події, виходив на вулицю під будинок лише з допомогою, також лише з допомогою ходив в туалет. Приготуванням їжі, прання здійснювала позивач. Також вказує, що дійсно, періодично заходив до [PERSON] і відповідач, який був сусідом. Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи позивач вважає, що наявні усі підстави стверджувати, що внаслідок свого захворювання та віку, громадянин [PERSON] , [INFO] , на момент вчинення правочину не усвідомлював значення своїх дій та не міг свідомо ними керувати. Ухвалою судді Павлова В.Г. від 01.03.2023 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження (том 1 а.с. 26-27). 15.03.2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (том 1 а.с. 61-63), у якому зазначає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки ґрунтуються не на вимогах закону, а виключно на припущеннях, які нічим не підтверджуються. Зокрема вказує, що як вбачається з тексту оспорюваного заповіту [PERSON] було роз`яснено зміст ст. ст. 1241, 1354, 1307 ЦК України. Останні роки перед смертю [PERSON] дійсно хворів, однак це не заважало йому мешкати самому, готувати собі їжу, доглядати за собою, здійснювати інші соціально-побутові дії, направлені на самообслуговування. Жодних доказів, що останні роки свого життя померлий [PERSON] потребував сторонньої допомоги. Протоколом повторного автоматизваного розподілу судової справи між суддями від 13.04.2023 року на підставі розпорядження №236 від 13.04.2023 року головуючим суддею по справі визначено [PERSON] (том 1 а.с. 129, 130). Ухвалою судді від 08.05.2023 року справу прийнято до свого провадження до розгляду у порядку загального позовного провадження (том 1 а.с. 131). У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Додатково представник позивача зазначив, що обґрунтованість позовних вимог щодо недійсності оспорюваного заповіту підтверджена висновком судово-психіатричної експертизи. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав і в його задоволенні просив відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що стороною позивача обрано невірний спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. У матеріалах справи наявна заява від третьої особи про розгляд справи без участі їх представника, на розсуд суду (том 2 а.с. 18). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 15 січня 2020 року державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Панченко О.І. посвідчено заповіт [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 4-86, згідно якого останній на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] (а.с. 33). [INFO] [PERSON] помер, причина смерті: дисциркуляторна енцефалопатія III ст, церебральний атеросклероз, що вбачається із копії свідоцтва про смерть, виданого 28 вересня 2021 року Серії [NUMBER] , та копії лікарського свідоцтва про смерть №218 від 28.09.2021 року КНП «Чернігівська міська лікарня №4» Чернігівської міської ради (том 1 а.с. 11, 12, 38 на звороті). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст. 1257 ЦК України). За положеннями ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В якості правової підстави для визнання спірного заповіту недійсним позивач зазначила, що [PERSON] - її двоюрідний дядько, у момент посвідчення оспорюваного заповіту страждав на дисциркуляторну енцефалопатію III ст, церебральний атеросклероз, які в подальшому і стали причиною смерті, з 2019 року отримав І групу інвалідності безстроково, пережив інсульт, з 2019 року психічний стан здоров`я останнього значно погіршився, він мав короткочасну пам`ять події, що позбавляло його усвідомлення значення своїх дій та можливості керувати ними, а тому заповіт від 15.01.2020 року є таким, що посвідчений за відсутності вільного волевиявлення заповідача. Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними визначені у ст. 225 ЦК України. Частинами 1, 2 цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. У відповідності з висновком судово-психіатричного експерта від 12.12.2023 року №676/319, наданим Чернігівською філією судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України», [PERSON] , [INFO] , під час складання та підписання заповіту від 15 січня 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Панченко О.І., внаслідок наявного у нього хронічного, стійкого психічного розладу в формі органічного розладу особистості складного генезу (судинні захворювання головного мозку, когнітивні розлади) (F06.8 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду) був нездатним усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (том 2 а.с. 4-12). В обґрунтування вказаного висновку комісією експертів зазначено, що [PERSON] під час складання та підписання заповіту від 15 січня 2020 року мав місце хронічний, стійкий психічний розлад в формі органічного розладу особистості складного генезу (судинні захворювання головного мозку, когнітивні розлади) (F06.8 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду). Про це свідчать анамнестичні дані, надана медична документація, які вказують на те, що підекспертний за життя тривалий час страждав на генералізований атеросклероз з переважним ураженням судин серця та головного мозку, йому виставлялися діагнози: цереброваскулярна хвороба, атеросклероз судин головного мозку, гіпертонічна хвороба, дисциркуляторна енцефалопатія, ішемічна хвороба серця, церебрастенія, когнітивне зниження, виражене емоційно-вольове зниження, часткова моторна афазія (моторна афазія - нездатність підекспертного говорити при збереженні розуміння мови). В 2011 р. та в 2018 р. підекспертний переніс гострі порушення мозкового кровообігу з вираженим правобічним геміпарезом. При проведенні МРТ-г/мозку від 10.10.2018 р. було встановлено: MPT-признаки дисциркуляторної енцефалопатії, постішемічних змін в лівій тім`яно-скроневій області, одиничних постішемічних лакунарних кіст в зорових буграх і правій гемісфері мозочка, дифузної атрофії білої та сірої речовини головного мозку. При направленні на МСЕК підекспертний 04.01.2019 р. був оглянутий лікарем-психіатром КНП «ЧОПНЛ»: діагноз: Наслідки перенесеного повторного ГПМК (2011, 2018 р.) в формі помірного психоорганічного синдрому, помірних когнітивних розладів». Він був визнаним особою з інвалідністю І Б групи загального захворювання із ураженням опорно-рухового апарату безстроково. Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] на час вчинення оскаржуваного заповіту внаслідок наявного у нього психічного розладу не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Ці факти встановлено за допомогою спеціальних знань в області психіатрії та медицини; висновок судово-психіатричної експертизи є чітким, конкретним, повним, обґрунтованим та узгоджується між собою, з показами допитаних судом свідків і матеріалами справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню - оспорюваний заповіт має бути визнано недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем понесені документально підтверджені (том 1 а.с. 1) витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 1073,60 грн., які відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно пунктів 1, 2 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із проведенням експертизи. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 27.02.2023 року адвокатом Прокоф`євим Б.І. ( том 2 а.с.24) та додаткової угоди №1 до вказаного договору від 10.10.2024 року (том 2 а.с. 25). Позивач сплатила на користь адвоката 15000,00 грн. за надання правничої допомоги, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 10.10.2024 (том 2 а.с. 27). Суд, з урахуванням складності справи, загального порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт (том 2 а.с. 26), з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн. Також, позивачем понесені витрати за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи на суму 33890,22 грн. (том 2 а.с. 28), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved