Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

ТОВ «Верра Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 82333,98 грн. Позов обґрунтовано тим, що 21.06.2019 року між акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено договір про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 95428517000, відповідно до умов якого відповідач отримав на споживчі цілі кредит у вигляді встановленого ліміту кредитування в розмірі 10000 грн. зі сплатою відсотків за користування ним відповідно до умов договору. 25 січня 2023 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» було укладено договір факторингу № 237, на підставі якого позивач набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі і до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідач тривалий час не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення заборгованості по кредиту, процентам та комісії, чим порушує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 09.07.2024 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання на 05.08.2024 р. Ухвалою Щорського\~районного суду\~Чернігівської області\~від 05.08.2024 р. оголошено перерву у справі до 05.09.2024 року. Клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» про витребування доказів задоволено. \~ \~ \~ \~Витребувано від\~ акціонерного товариства «УКРСИББАНК» належним чином засвідчену виписку про рух коштів по рахунку (рахункам) [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) за період з 21.06.2019 р. по 25.01.2023 р. 05.09.2024 р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою Щорського\~районного суду\~Чернігівської області\~від 05.09.2024 р. витребувано від акціонерного товариства «УКРСИББАНК: детальний (щомісячний) розрахунок заборгованості\~за кредитним договором № 95428517000 від 21.06.2019 року, укладеним між акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та [PERSON] ,\~станом на 10.07.2021 року, із зазначенням щомісячного нарахування за окремими видами (тіло, проценти, неустойка, тощо) та внесення оплати по кредиту; окремий розрахунок нарахованих Банком процентів за період з 21.06.2019 року по 10.07.2021 року по кредитному договору № 95428517000 від 21.06.2019 року, укладеному між акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та [PERSON] ; окремий розрахунок нарахованих Банком процентів за період з 11.07.2021 року по день надання відповіді по кредитному договору № 95428517000 від 21.06.2019 року, укладеним між акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та [PERSON] ; окремий розрахунок сплачених [PERSON] сум із зазначенням сум, які були зараховані на погашення тіла кредиту, процентів в тому числі і заборгованості по платежах за ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 21.06.2019 року по день надання відповіді за кредитним договором № 95428517000 від 21.06.2019 року, укладеному між акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та [PERSON] . Оголошено перерву в судовому засіданні до 18.10.2024 року. 10.10.2024 р. від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові просить розгляд справи провести за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що вважає, що відсотки, нараховані поза межами строку кредитування, стягненню не підлягають. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ «УКРСИББАНК» із анкетою-заявою на надання споживчого кредиту від 21.06.2019 р. Зазначена анкета містить відомості про строк дії кредитування: 24 місяці, суму кредитного ліміту - 10000, 00 грн, строк користування кредитом 24 місяці, анкетні дані відповідача (а. с. 10). 21.06.2019 р. між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 95428517000. За умовами вказаного договору ліміт кредитування встановлено у розмірі 10000, 00 грн, строк дії кредитування до 10.07.2021 р. Процентну ставку на суму кредитної заборгованості 55 % річних, процентну ставку протягом пільгового періоду 0, 00 %, пільговий період 56 днів, орієнтовану сукупну вартість кредиту. Договором передбачено обов`язок клієнта поповнити картковий рахунок на мінімальну суму поповнення карткового рахунку в розрахунку на білінгову дату до 10 числа кожного місяця. Пунктом 2.9 договору передбачено, що у разі прострочення клієнтом чергового платежу банк має право вимагати сплати комісії у розмірі до 500 грн (а. с. 11-13). Також позивачем надано копію паспорту споживчого кредиту (а. с. 13), правила (договірні умови) відкриття, використання і обслуговування поточних рахунків фізичних осіб у національній і іноземних валютах в АТ «УКРСИББАНК» (зі змінами) додаток № 4 до наказу П-LEG-2024-40 від 11.04.2024 р. (а. с. 16-26), копію вимоги від 26.03.2024 р. № 1900, адресованої відповідачу, щодо погашення заборгованості (а. с. 27). Згідно розрахунку заборгованості за договором про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 95428517000 від 21.06.2019 р., заборгованість за договором становить 49893, 26 грн, заборгованість за відсотками 32395, 72 грн, заборгованість за комісією 45, 00 грн, що разом становить 82333, 98 грн (а. с. 29, 37). Позивач набув права вимоги за вищевказаним договором, що вбачається із копії договору факторингу № 237 від 25.01.2023 р. (а. с. 33-35), копії платіжної інструкції № 67 від 25.01.2023 р. (а. с. 36), витягу з реєстру боржників за договором факторингу № 237 від 25.01.2023 р. (а. с. 38). [PERSON] у період з 2106.2019 р. до 25.01.2023 р. мав відкритий рахунок в АТ УКРСИББАНК», користувався кредитними коштами, частково сплачував заборгованість, що вбачається з відповіді АТ «УКРСИББАНК» від 14.08.2024 р. № 29-4-01/07-2155-БТ (а. с. 60), виписки по рахунку відповідача (а. с. 61-85), виписки з обліку кредитної заборгованості за кредитним договором № 95428517000 від 21.06.2019 р. за період з 21.06.2019 р. по 11.07.2021 р. (а. с. 104-108, 113-119). Часткове виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором також підтверджується наданими відповідачем квитанціями від 16.07.2019 р., 15.08.2019 р., 11.11.2019 р., 25.10.2019 р., 16.12.2019 р., 23.01.2023 р.,18.03.2023 р., 10.02.2020 р., 21.11.2019 р., 09.09.2019 р., 06.03.2020 р., 26.02.2020 р., 26.09.2019 р., 25.09.2019 р., 11.01.2020 р. (а. с. 100-102). Згідно виписки з обліку нарахованих процентів за кредитом № 95428517000 від 21.06.2019 за період з 21.06.2019 р. по 10.07.2021 р., за вказаний період [PERSON] було нараховано 33342, 43 відсотків (а. с. 109). Як вбачається з виписки з обліку нарахованих процентів за кредитом № 95428517000 від 21.06.2019 за період з 15.07.2021 р. до 15.01.2023 р. відповідачу було нараховано 43789, 76 грн відсотків (а. с. 110). Згідно обліку зарахованих сум погашення заборгованості за кредитним договором № 95428517000 від 21.06.2019 за період з 16.07.2019 р. по 28.11.2021 р. відповідачем всього було здійснено операцій поповнення на суму 99093, 00 грн, з яких 45227, 29 грн як погашення непростроченого боргу, основного боргу, 6688, 94 грн погашення простроченого основного боргу, 32352, 61 грн погашення непростроченого боргу по відсоткам, 12383, 86 грн погашення простроченого боргу по відсоткам, 2220, 30 грн - погашення непростроченого боргу по комісії, 220, 00 грн погашення простроченого боргу по комісії (а. с. 111-112). Надаючи оцінку обставинам справи, суд зазначає про наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Отже, належними чином дослідивши вказані письмові докази, суд дійшов висновку, що ТОВ «Верра Фінанс» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по спірному кредитному договору, а відповідач у порушення умов указаного договору належним чином не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірах та на умовах, визначених укладеними правочинами, презумпція правомірності яких не спростована, відтак суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення суми заборгованості по тілу кредиту. Щодо паспорту споживчого кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734 (далі - Закон № 1734) до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Частиною 3 вказаного Закону передбачено перелік інформації, яка має бути відображена у паспорті споживчого кредиту. Згідно ч. 6 ст. 9 Закону № 1734 споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»). З положень вказаних норм випливає, що паспорт споживчого кредиту носить інформаційний характер та ознайомлення з ним не може підміняти подальше укладення договору про споживчий кредит. Щодо правил (договірні умови) відкриття, використання і обслуговування поточних рахунків фізичних осіб у національній і іноземних валютах в АТ «УКРСИББАНК» (зі змінами) додаток № 4 до наказу П-LEG-2024-40 від 11.04.2024 р. (далі Правила). Матеріали справи не містять підтвердження того, що саме з вказаними Правилами, які додані позивачем до позовної заяви, відповідач ознайомився і погодився, підписуючи анкету-заяву та договір. У наданих позивачем Правилах підпис відповідача відсутній. Особливу увагу суд звертає на те, що спірний договір був укладений 21.06.2019 р., натомість надані позивачем надані Правила є додатком № 4 до наказу П-LEG-2024-40 від 11.04.2024 р., що виключає можливість ознайомлення відповідача із вказаною редакцією Правил 21.06.2019 р. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови, що діяли саме на час підписання заяви, надана банком роздруківка Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Зазначене відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом 26.02.2020 р. при розгляді справи № 335/2109/18. Оцінюючи доводи позивача про те, що Правила є невід`ємною частиною укладеного договору, суд дотримується правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р., висловленого у справі № 342/180/17 щодо того, що роздруківка умов та правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Щодо пред`явленої вимоги про стягнення відсотків. Виходячи зі змісту статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У цій справі сторони визначили, що укладають договір на невизначений строк у п. 2.17 договору (а. с. 11, зворот), а строк кредитування визначили по 10.07.2021 р. у п. 2.2 договору (а. с. 11). У постанові Великої Падати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зроблено висновок, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України». Указаних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, з огляду на погоджені сторонами умови кредитного договору, відсутні підстави для нарахування процентів після 10.07.2021 року, тобто за межами строку кредитування. Суд наголошує, що нарахування відсотків за межами строку кредитування, не допускається, оскільки після спливу строку кредитування кредитор позбавлений права нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором, якщо інше не передбачено самим кредитним договором. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України). Такий висновок щодо стягнення процентів за межами строку кредитування узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, та усталеній практиці Верховного Суду, зокрема у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 456/1747/15-ц, від 09 вересня 2020 року у справі №752/12685/15-ц. При цьому, суд зауважує, що позивач не просить стягнути з відповідача кошти згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, а суд відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зауважив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 204/5103/21. Оскільки судом встановлено, що позивачем помилково нараховувалися відповідачу відсотки після завершення строку кредитування, враховуючи обсяг доказів у справі, суд вважає за можливе самостійно визначити суми нарахувань, які підлягають стягненню. Як було встановлено судом, відповідачу в межах строку кредитування було нараховано 33342, 43 грн відсотків (а. с. 109), поза межами строку кредитування 43789, 76 грн відсотків (а. с. 110), тобто всього 77132,19 грн відсотків. Відповідачем було сплачено 32352, 61 грн непростроченого боргу по відсоткам, 12383, 86 грн простроченого боргу по відсоткам (а. с. 111-112), тобто всього 44736,47 грн. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам у розмірі 32395, 72 грн, тобто різницю між загальною сумою нарахованих відсотків (як в межах строку кредитування, так і поза ним) та сумою сплачених відповідачем відсотків. У той же час, з огляду на вищепроцитовані норми законодавства та висновки Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, за спірним кредитним договором відповідачу було нараховано правомірно тільки 33342, 43 грн. Різниця між сумою правомірно нарахованих відсотків та сумою сплачених відповідачем відсотків становить -11394,04 грн (33342,43-44736,47=-11394,04). Таким чином, сума переплати відповідача за відсотками по даному договору становить 11394,04 грн. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) у розмірі 49893, 26 грн та заборгованості за комісією у розмірі 45, 00 грн, за вирахуванням суми переплати за відсотками у розмірі 11394, 04 грн, тобто 38544,22 грн (49893,26+45-11394,04=38544,22). Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про наступне. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача задоволені на 46,81% (38544,22 х 100% : 82333,98). Відповідно, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1417,41 грн судового збору.

Outcome: partial