Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

У серпні 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 06 серпня 2016 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалось, у зв`язку з чим вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Позивачка вважає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе. Тому просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.08.2024 відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, разом з позовними вимогами просила розглядати справу за відсутності позивачки та її представника. 15.10.2024, через підсистему «Електронний суд», представником позивача подано заяву, відповідно до якої позивачка проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в порядку п.19 Перехідних положень ЦПК України, ч.1 ст.12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 06 серпня 2016 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №1022 (а.с.12). Від шлюбу мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Сторони спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинили. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час державної реєстрації шлюбу позивач залишила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Клопотань про зміну прізвища не заявляла, а тому суд вважає за необхідне залишити прізвище позивача без змін. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. (а.с.15). На підставі викладеного і

Outcome: approved