Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

10 червня 2024 року позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень просив розірвати шлюб з [PERSON] , встановити факт самостійного виховання та утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] батьком [PERSON] . Ухвалою судді від 14 червня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом осіб у підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року прийнято до розгляду заяву про заміну предмету позову та закінчено підготовче провадження по справі призначено судовий розгляд по суті. Стислий виклад позиції позивача. Сторони з 25 липня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі в якому у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка наразі мешкає з батьком. Спільне життя з відповідачем не склалося через втрату взаєморозуміння між ними, поваги один до одного, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, виховання дитини. Наразі позивач сам займається вихованням дочки, самостійно її утримує. Для надання різного виду допомоги дитині, необхідністю переміщення із дитиною без документального оформлення згоди від матері, яка з дитиною не проживає позивачу необхідно встановити факт, що він самостійно виховує дитину. Відповідачка позовні вимоги визнала, просила розглянути справу без її участі. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позові. Відповідач у судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала. Представник третьої особи в судовому засіданні повідомила, що мати у телефонному режимі повідомила, що з дитиною не проживає. Враховуючи змінену позовну вимогу, висновок органу опіки є неактуальним, бо батько здійснює утримання дитини, дитина захищена та забезпечена. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Так, відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] 25 липня 2015 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , уродженцем м. Дніпропетровська, громадянином України та [PERSON] , [INFO] , уродженкою міста Дніпропетровська, громадянкою України, актовий запис №530. Після реєстрації шлюбу прізвище подружжя « [PERSON] ». Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] народилася [PERSON] батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки №2363 про склад сім`ї [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою проживання батька з 23.04.2024. Відповідно до характеристики [PERSON] наданої КЗО «Спеціалізована школа №115» ДМР мати дитини за час навчання в школі жодного разу не цікавилася станом справ доньки, батьківські збори не відвідувала. Згідно з характеристикою КПНЗ «Міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа» ДМР вихованням [PERSON] займається батько, за час відвідувань тренувань мама жодного разу не з`явилася та не цікавилася успіхами дитини. Органом опіки та піклування надано висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком, проте ця вимога позивачем змінена та не заявляється. Відповідач визнала позовні вимоги, зазначила, що не заперечує проти розірвання шлюбу та встановлення факту одноосібного утримання дитини батьком. Норми права застосовані судом. Положенням ст.24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112\~СК\~України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Тобто, з аналізу вказаних матеріально правових норм можна дійти висновку, що розірвання шлюбу за рішенням суду можливе у разі звернення одного з подружжя з такою вимогою та з зазначенням об`єктивних причин, які унеможливлюють подальше існування шлюбу. Сімейним кодексом України\~чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст. 150-151 СК України. За приписами ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, при цьому, батьки мають право укласти відповідний договір. У випадку спору із цього приводу, спір між батьками вирішується органом опіки та піклування (ст.158 СК України) або судом (позов про усунення перешкод, ст.159 СК України,). Аналогічно вирішується питання щодо утримання дитини, зокрема за згодою батьків а у випадку недосягнення такої згоди за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст.181 СК України). Згідно висновку, викладеного у п.87 Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2024 у справі №201/5972/22, оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою\~статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 127/16211/23, суди вірно виходили з того, що позивачем не доведено, що на час звернення до суду батька з позовом про визначення місця проживання дитини разом із ним, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені права позивача. Зазначення судом фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі. За приписами п.4 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду. Мотиви та висновки суду. Приймаючи до уваги договірну природу шлюбу, принцип добровільності та неможливість розірвання шлюбу у позасудовому порядку, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, суд приходить до висновку що шлюб слід розірвати. Що стосується встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей то суд виходить із того, що позивач не ставить на вирішення суду жодного із питань щодо виконання батьками прав чи обов`язків з виховання та утримання дітей. Питання реалізації прав та обов`язків з виховання та утримання дітей може бути вирішено за взаємною згодою, зокрема шляхом укладення відповідного договору. При цьому, між батьками відсутні спори із означених питань, що підтверджує їх позиція у вказаній справі. Відтак суд приходить до переконання про відсутність спору щодо цього питання, що у даному випадку свідчить про те, що права позивача не порушені. Суд звертає увагу на викладені вище висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Викладене вказує на відсутність підстав для задоволення позову у вказаній частині. При цьому суду відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову в цій частині з огляду на те, що таке визнання суперечить закону (обґрунтовано вище) та може порушувати права держави в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Outcome: dismissed