Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

У червні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначивши, що 09.03.2016 між відповідачем та Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Ліміт кредитної лінії встановлено у розмірі 200\~000 грн. Процентна ставка 40% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого в нього виникла заборгованість в розмірі 61\~693,28 грн. 20.09.2021 між Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено Договір факторингу №3, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» перейшло право вимоги за договором № 630375143 від 09.03.2016, який укладено між Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] . Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на користь\~Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №630375143 від 09.03.2016, яка виникла станом на 20.09.2021 у сумі 61\~693,28 грн., судовий збір, а також витрати на професійну правову допомогу. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2024 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС»» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.07.2024 справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19\~сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17\~, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено,\~що 09.03.2016\~між Акціонерним\~товариством «АЛЬФА-БАНК»\~та [PERSON] \~була підписана оферта на укладення угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якої Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит. Оферта містить умови споживчого кредиту, а саме: форма кредитування «Відновлювана кредитна лінія», мета кредиту: споживчі потреби, максимальна сума кредиту 200\~000,00 грн., процентна ставка за користування коштами Відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або зняття коштів готівкою складає 40 % річних. За правилом частини першої статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст.514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 20.09.2021 між Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено Договір факторингу №3, відповідно до умов якого Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між кредитором і боржниками, про що свідчить копія даного договору. Згідно характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами, яка є додатком №1-1 до Договору Факторингу № 3 від 20.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №630375143 від 09.03.2016 в розмірі 61\~693,28 грн. Судом встановлено, що Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується випискою по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 09.03.2016 по 08.04.2024. Водночас, встановлено, що відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплати відсотків не виконав, в строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит, відсотки за його користування не сплатив, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 20.09.2021 становить 61\~693,28 грн. та складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 52\~157, 69 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 9\~535,59 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором № 630375143 від 09.03.2016 в сумі 61\~693,28 грн. Що стосується вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п.1 ч.3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Із матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» здійснював адвокат Макєєв В.М. на підставі договору про надання правничої допомоги №05-10/23 від 05.10.2023, укладеного між ними. Крім того, до суду надано копію договору про надання правничої допомоги №05-10/23 від 05.10.2023, акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 07.03.2024 та копію платіжної інструкції №1132 від 07.03.2024. Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» послуг адвоката щодо надання правової допомоги в цій справі. Водночас, суд вважає, що сума яку просить стягнути позивач за розгляд справи у розмірі 7 100,00 грн., є завищеною та не співмірною зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, а тому на думку суду сума у розмірі 4\~000,00 грн. буде відповідати складності справи та обсягу виконаних робіт. Враховуючи зазначене, суд вважає, можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір.

Outcome: partial