Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ФОП [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на його користь матеріальні збитки в сумі 12 грн та моральні збитки в сумі 500000 гривень. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що водієм на маршруті №1 в м. Рівне (перевізник ФОП [PERSON] ) відмовлено йому у пільговому проїзді, як інваліду ІІ групи. Відділом держнагляду у Рівненській області було проведено 22.04.2024 року перевірку щодо дотримання пільгового перевезення на вказаному маршруті. Перевіркою встановлено, що перевізник не дотримався вимог ст.. 37 абз2, ст.. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» і було складено акт №036087 від 22.04.2024 року. своїми діями [PERSON] спричинив позивачу матеріальні збитки у розмірі 12 гривень. Моральну шкоду, яка полягала у принизливих висловлюваннях, образах, привселюдному виштовхуванні з транспортного засобу, позивач оцінює в 500000 гривень. Ухвалою суду від 18 червня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 06 серпня 2024 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень. 06 серпня 2024 року третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державною службою України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) подано до суду письмові пояснення, у яких зазначено, що на адресу відділу надійшло звернення [PERSON] щодо відмови в пільговому перевезенні та неналежною поведінкою водія автобуса д.н.з. [NUMBER] міського маршруту №1 м.Рівне.На підставі вказаного звернення було проведено рейдову перевірку, та встановлено, що перевізником, який здійснює перевезення по маршруту №1 та якому належить транспортний засіб є [PERSON] .За результатами перевірки було складено акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №036087 від 22.04.2024 року. Під час перевірки було виявлено наступні порушення: перевізник не забезпечив пільгового перевезення пасажирі [PERSON] за наявності посвідчення інваліда ІІ групи. Постановою №025180 від 28.05.2024 до ФОП [PERSON] було застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 170 гривень за порушення ст. 37 ЗУ «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 2 ч. 1 ст. 60 цього Закону. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задоволити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені\~ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень\~ст. 281 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.4,5 ЦПК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.ст.12,13,81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що на адресу Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області надійшло звернення [PERSON] щодо відмови в пільговому перевезенні та неналежною поведінкою водія автобуса д.н.з. [NUMBER] міського маршруту №1 м.Рівне. На підставі вказаного звернення було проведено рейдову перевірку, та встановлено, що перевізником, який здійснює перевезення по маршруту №1 та якому належить транспортний засіб є [PERSON] . За результатами перевірки було складено акт №036087, копія якого міститься в матеріалах справи, про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №036087 від 22.04.2024 року. Під час перевірки було виявлено наступні порушення: перевізник не забезпечив пільгового перевезення пасажирі [PERSON] за наявності посвідчення інваліда ІІ групи. Постановою №025180 від 28.05.2024 до ФОП [PERSON] було застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 170 гривень за порушення ст. 37 ЗУ «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 2 ч. 1 ст. 60 цього Закону. Відповідно до ч. ч. 1, 3\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 8 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч. 1\~ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.1993 №354 «Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування» (далі Постанова №354) для пенсіонерів за віком було введено безплатний проїзд на міському пасажирському транспорті загального користування (крім метрополітену і таксі) та приміських маршрутах. Установлено, що право на безплатний проїзд надається за наявності посвідчення встановленого зразка чи довідки, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду також електронного квитка, який зареєстрований у зазначеній системі і видається на безоплатній основі. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.08.1994 « Про поширення чинності постанови Кабінету Міністрів України від 17 травня 1993 р. №354» чинність Постанови №354 було поширено на інвалідів. Судом встановлено, що позивач є особою з інвалідністю, отже в силу Постанови №354 має право на безкоштовний проїзд на міському пасажирському транспорті. Згідно з нормами ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Аналогічні вимоги викладені в п. 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176, згідно з якими, окрім іншого, автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів, здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень. З огляду на наведене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 12 гривень, що є вартістю проїзду в міському пасажирському транспорті. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У силу абзацу 2 ч. 3 вказаної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, при настанні інших негативних наслідків. Суд вважає доведеним, що у зв`язку з протиправними діями відповідача, які полягали у відмові позивачу в пільговому проїзді, тобто порушенні наданих позивачу державою пільг, позивач дійсно зазнав моральних страждань. Отже, з урахуванням тяжкості спричинених позивачу моральних страждань, вимог розумності і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 2000 грн. Решта вимог про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає через їх завищений характер. Відповідач в судове засідання не з`явився, не подав\~доказів на спростування доводів позивача, а судом їх встановлено не було. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України\~пропорційно розміру задоволених вимог позивача, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial