Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

До Ємільчинського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування. Заяви по суті справи. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 23 липня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ВАЗ-210990, д.н.з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки Suzuki Vita , д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки ВАЗ-210990, д.н.з [NUMBER] [PERSON] загинув. 31 січня 2024 року досудове розслідування завершилося закриттям кримінального провадження у зв`язку зі смертю підозрюваного [PERSON] . Як зазначає позивач, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки ВАЗ-210990 на момент ДТП була застрахована в Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 14 вересня 2023 року позивач як мати [PERSON] звернулася до відповідача із заявою про страхове відшкодування. В лютому 2024 року позивач подала всі необхідні документи для виплати, однак на час звернення з позовною заявою страхове відшкодування позивач не отримала. На підставі викладеного, позивач просила задовольнити позов та стягнути з відповідача 320000 грн страхового відшкодування. Відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» подало відзив на позовну заяву, де зазначило, що у вересні 2023 року на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» надійшла заява від [PERSON] про виплату страхового відшкодування у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Страхування водія, з вини якого сталася ДТП, здійснювало TДB CК «Aльфа-Гарaнт». Вищезазначеною заявою позивач просила відшкодувати моральну шкоду, завдану смертю її сина [PERSON] . Представник відповідача зазначає, що долучені до заяви документи не містили достатнього обсягу інформації для визначення розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Зокрема, позивачем не надано Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану, який містить інформацію про дітей загиблого, а також інформацію про перебування [PERSON] на момент смерті у шлюбі. Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат y мінімальних розмірів, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Проте, позивач не надала Товариству та суду доказів складу сім`ї загиблого, зокрема не було надано документів підтверджуючих, що загиблий на момент смерті не перебував у шлюбі, та чи мав дітей. Надана позивачем довідка про склад сім`ї від 05.08.2024 не є належним доказом, оскільки не завірена головою сільради. Щодо витрат на поховання, то відповідач вказав, що надання позивачем товарного чеку не може підтверджувати понесення витрат на поховання, оскільки товарні чеки не належать до розрахункових документів. Враховуючи відсутність доказів порушення Товариством законних прав та інтересів позивача, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача подав відповідь на відзив та зазначив, що статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено вичерпний перелік документів, які заявник має подати для отримання виплати страхового відшкодування. Позивач не може подати інформацію про неіснуючих дітей та дружину, яких у потерпілого не було. Крім того, відповідно до п.34.1 ст. 34 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Однак, відповідач таких запитів для отримання витягу з ДРАЦС не здійснював. У відповіді на відзив представник позивача також вказує, що на підтвердження понесених витрат на поховання позивачем подано товарний чек. Відповідач безпідставно зсилається на Постанову пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6, оскільки така постанова регулює інший вид правовідносин, зокрема щодо нещасних випадків на виробництві. Крім того, товарний чек, виданий фізичною особою-підприємцем, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, є належним доказом понесених позивачем витрат на поховання сина. Тому, представник позивача просить суд позов задовольнити. Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило позивача про необхідність подання довідки з ДРАЦС для встановлення осіб, які перебували на утриманні [PERSON] . Фактично страховик не відмовляв позивачу у виплаті страхового відшкодування. Крім того, подана позивачем довідка про склад сім`ї не є належним доказом з огляду на відсутність засвідчення головою сільради. Відповідач також зазначив, що доказів на підтвердження того, що позивачка була на утриманні свого сина, нею не надані. Тому, у позивачки відсутнє право на отримання шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України. Статтею 1202 ЦК України також передбачено, що відшкодування такої шкоди здійснюється щомісячними платежами, а не одноразовою виплатою. Крім того, відповідач наголосив на те, що товарний чек не може бути підтвердженням понесених витрат на поховання. Тому, просив суд відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 19.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження на 11.09.2024. Ухвалою суду від 30.08.2024 заяву представника позивача - адвоката Макух А.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Ухвалою суду від 11.09.2024 відповідачу продовжено строк на подачу відзиву, підготовче засідання відкладено на 26.09.2024. Ухвалою суду від 25.09.2024 клопотання представника відповідача - адвоката Голосної А.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Ухвалою суду від 26.09.2024, постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати, відкладено підготовче засідання на 03.10.2024 для подання позивачем відповіді на відзив. Ухвалою суду від 03.10.2024 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.10.2024. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. 21 жовтня 2024 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 23 липня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ВАЗ-210990, д.н.з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки Suzuki Vita , д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки ВАЗ-210990, д.н.з [NUMBER] - [PERSON] загинув (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 08.08.2023) (а.с.23). [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.02.2000 (а.с.25). Відповідно до постанови Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 31.01.2024 кримінальне провадження №12023150000000381, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.07.2023 - закрито у зв`язку з смертю підозрюваного [PERSON] (а.с.13-19). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки ВАЗ-210990 - [PERSON] на момент ДТП була застрахована в Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.12). 14 вересня 2023 року [PERSON] направила ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.6-7). 29 лютого 2024 року позивач направила ТДВ СК «Альфа-Гарант» додаткові документи до заяви про виплату страхового відшкодування (а.с.8). 20 червня 2024 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» надало відповідь позивачу, з якої вбачається, що для отримання страхової виплати позивачу потрібно надати витяг з Державного реєстру актів цивільного стану щодо інформації про дітей загиблого [PERSON] та його перебування у шлюбі. Окрім того, листом від 09.08.2024 ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило [PERSON] про необхідність надання документів на підтвердження перебування на утриманні потерпілого. (а.с.42, 82). Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Спірні правовідносини виникли щодо відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність володільця якого є застрахованою. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з вимогами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом (частина друга статті 1167 ЦК України). Зазначена норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також інших умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку між такою поведінкою і завданою шкодою та вини заподіювача (крім випадків відповідальності без вини). Водночас, частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпекиє діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон №1961-ІV). У пункті 1.3 статті 1 Закону №1961-ІV визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Зокрема, статтею 3 Закону №1961-ІV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-ІV ). За статтею 6 Закону №1961-ІV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону №1961-ІV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, визначено у статті 27 Закону №1961-ІV. Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином. закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18). Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Згідно з пунктами 35.1, 35.2 статті 35 Закону №1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved