Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

07.08.2024 до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» до [PERSON] про стягнення коштів на навчання. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 15.04.2024 відповідач звернулася до керівника підприємства із заявою про прийняття її в учбово-виробничий центр на курси з підготовки водіїв тролейбуса з 15.04.2024. Позивач уклав з відповідачем договір № 231 від 15.04.2024 про надання послуги із навчання відповідача за професією водій тролейбуса. Строк навчання\~ 14 тижнів. Відповідач відвідувала заняття з 15.04.2024 до 22.05.2024 включно. Згідно з умовами Договору відповідач зобов`язалася після закінчення навчання і складання іспитів відпрацювати на підприємстві не менше 2 років. Однак, свої зобов`язання по договору не виконала, достроково припинила навчання та відвідування занять з 23.05.2024. Про не бажання продовжувати навчання повідомила безпосередньо керівника учбово-виробничого центру. На підставі чого підприємство видало наказ № 284/К-тр від 08.07.2024 про відрахування слухачів з групи підготовки водіїв тролейбуса УВЦ. Примірник наказу направлений відповідачу 10.07.2024 і був отриманий нею 11.07.2024. [PERSON] не перебувала у трудових відносинах з позивачем. Підприємство лише здійснювало її навчання на підставі заяви та відповідно до умов договору. Матеріальна шкода підприємству, у зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором, складає 11\~506,79 грн., згідно з фактичним кошторисом витрат на навчання здобувача освіти на курсах підготовки водіїв тролейбуса. Ухвалою судді від 12.08.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 16.09.2024, за заявою відповідача, здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження у розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі. Відповідач, 13.09.2024 ознайомилася з матеріалами справи, що підтверджується її заявою. Відзив на позов у встановлені строки не подала. Однак, 23.09.2024 подала через канцелярію суду заперечення на позовну заяву разом із долученими документами (а.\~с.\~42-54). У запереченнях зазначала про таке: -\~умови договору не відповідали реальним обставинам, а саме початок практичних занять о 05.30 год. ранку, навчання 6-7 днів на тиждень, порушено право на відпочинок тривалістю не менше 42 години на тиждень для осіб, які проходять навчання (ст. 67 КЗпП). На її звернення щодо допущених порушень відповідач не реагував та не повертав документи; -\~позивач не виплатив стипендію за 68 днів учбового процесу з 15 квітня до 08 липня 2024 року; -\~вимога повернути кошти за навчання є неправомірною, оскільки позивач сам створив умови, які змусили відповідача припинити навчання. Докази того, що ці заперечення разом із додатками відповідачем були надані позивачу відсутні. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини 15.04.2024 [PERSON] звернулася до директора КП ММР «Миколаївелектротранс» із заявою, якою просила прийняти її до УВЦ на курси з підготовки водіїв тролейбуса з 15.04.2024. З Правилами внутрішнього розпорядку учбово-виробничого центру ознайомлена (а.\~с.\~5). 15.04.2024 між Комунальним підприємством Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» (виконавцем) та [PERSON] (замовником) укладено Договір №\~231 надання послуг із навчання (а.\~с.\~6-7) та Договір №\~232 про відпрацювання за сплату за навчання (а.\~с.\~8). Відповідно до розділу 1 цього Договору, на підставі ліцензії АЕ\~№\~636556 від 27.05.2015, виданої Міністерством освіти і науки України, виконавець надає послуги із навчання замовнику за професією водій тролейбуса. Строк навчання за навчальною програмою 14 тижнів. Дата початку навчання з 15.04.2024. Згідно з п.\~п. 2.1, 2.2, 2.3 Договору, навчання здійснюється на базі учбово-виробничого центру виконавця за рахунок коштів виконавця за умовою, що після закінчення навчання замовник не менше двох років зобов`язується відпрацювати на підприємстві виконавця за професією водія тролейбуса. Фактична вартість навчання станом на дату укладення договору становить 56\~393,75\~грн. Замовник укладає договір про відпрацювання на підприємстві не менше двох років за сплату за навчання з виконавцем. Відповідно до пп. 3.2.1 Договору виконавець має право відрахувати замовника до закінчення строку навчання з ініціативи замовника або з власної ініціативи у разі порушення замовником дисципліни під час навчання та складання іспитів на державній кваліфікаційній атестації (прогули, не засвоєння практичних навичок під час навчання (перепідготовки) на лінії, поява в нетверезому стані або в стані наркотичного сп`яніння та інші порушення дисципліни під час навчання (перепідготовки), обумовлені Правилами внутрішнього трудового розпорядку учбово-виробничого центру). В такому випадку замовник зобов`язаний повернути виконавцю фактичну вартість коштів, витрачених на його навчання (перепідготовку) на дату відрахування. 15.04.2024 на підставі наказу директора КП ММР «Миколаївелектротранс» №\~141/К-тр [PERSON] прийнято на курси з підготовки водіїв тролейбусу. 24.05.2024, 07.06.2024 та 28.06.2024 [PERSON] зверталася до директора КП ММР «Миколаївелектротранс» із заявами, в яких просила відрахувати її з курсів по підготовці водіїв тролейбуса, розірвати договірні відносини та звільнити від оплати за надані послуги, оскільки навчальний процес не відповідає вимогам законодавства (а.\~с.\~45, 53, 54). У відповідь на вказані заяви відповідач була повідомлена про необхідність повідомити про причини відсутності на заняттях та попереджена про відрахування за пропуски занять та стягнення витрат за навчання (а.\~с.\~51-52). Наказом КП ММР «Миколаївелектротранс» від 08.07.2024 №\~284/К-тр [PERSON] , слухачку з групи по підготовці водіїв тролейбуса УВЦ, відраховано з курсів по підготовці водіїв тролейбуса відповідно до п.\~3.2.1 Договору №\~231 від 15.04.2024 у разі порушення замовником дисципліни під час навчання (а.\~с.\~10). З табеля обліку використання робочого часу з квітня до липня 2024 року встановлено, що [PERSON] була присутня на навчанні з 15.04.2024 до 22.05.2024 включно (а.\~с.\~14-17). [PERSON] складала заліки з практичного водіння тролейбуса з 13.05.2024 до 21.05.2024, що підтверджується заліковою книжкою №\~13 практичного керування та стажування слухача групи № 101 (а.\~с.\~13). З огляду на фактичний кошторис витрат на навчання здобувача освіти [PERSON] на курсах підготовки водіїв тролейбуса групи № [NUMBER] , за період з 15.04.2024 по 22.05.2024, витрати складають у загальному розмірі 11\~506,79\~грн. (а.\~с.\~18). Стаття 43\~Конституції України проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Частиною першою статті 509\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договірне зобов`язання це відносне правовідношення між юридично рівними і майново самостійними особами, що виникає на підставі укладеного договору, який виражає їх загальну волю на досягнення цивільно-правових результатів майнового чи немайнового характеру, настання яких відбувається у разі здійснення боржником певних активних дій, що відповідають праву вимоги кредитора і не зачіпають прав і законних інтересів третіх осіб, що не є учасниками зазначеного правовідношення. Оскільки метою договірних зобов`язань є досягнення їх сторонами певних правових результатів, особливого значення набуває їх виконання. Виконання зобов`язання-це вчинення кредитором і боржником дій, що становлять його предмет. При виконанні різноманітних договірних зобов`язань суб`єкти мусять керуватися загальними засадами, що йменуються принципами виконання зобов`язання. І в сучасних умовах до них відносять принципи належного та реального виконання зобов`язання, які, до речі, традиційно вважались такими. Згідно із частиною першою статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 638\~ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Поряд з цим, у п. 4, 5 ст.\~34\~Закону України\~«Про зайнятість\~населення» зазначено, що роботодавець має право укладати з працівниками або іншими особами, які не перебувають з ним у трудових відносинах, за їх згодою договори про направлення їх до закладів освіти для професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації. Зазначеним договором на працівника або іншу особу, яка направляється на навчання, може бути покладено обов`язок відпрацювати на посаді відповідно до отриманої кваліфікації в такого роботодавця після закінчення навчання протягом погодженого сторонами строку, який повинен бути порівнянний з обов`язками, що взяв на себе роботодавець щодо оплати та строку навчання, але не більше ніж три роки. У разі відмови працівника або іншої особи відпрацювати в роботодавця протягом погодженого з ним строку, звільнення з роботи до закінчення такого строку працівник або інша особа зобов`язані відшкодувати роботодавцю витрати, пов`язані з оплатою навчання, або їх частину пропорційно відпрацьованому строку на умовах, що визначаються договором. Працівник або інша особа не зобов`язані відшкодовувати роботодавцю витрати, пов`язані з навчанням, якщо вони не стали до роботи або були звільнені з роботи з таких підстав: 1)\~установлення інвалідності; 2)\~звільнення за ініціативою роботодавця, що не пов`язане з учиненням працівником протиправних дій; 3)\~призов на військову службу чи направлення на альтернативну (невійськову) службу; 4)\~за власною ініціативою у зв`язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства, колективних угод, колективного або трудового договору; 5)\~догляд за дитиною з інвалідністю та (або) особою з інвалідністю I групи (незалежно від причини інвалідності). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 607/3693/17 (провадження № 14-151цс20) зазначено, що «вирішуючи спори про стягнення коштів за навчання судам слід керуватися таким. Якщо між сторонами укладеної угоди про підготовку фахівця з вищою освітою передбачений обов`язок цього фахівця після закінчення відповідного навчання відпрацювати три роки, наприклад, в закладі охорони здоров`я, куди цей фахівець (випускник) буде направлений за розподілом, а також його обов`язок компенсувати (відшкодувати) замовнику його навчання вартість витрат цього замовника на це навчання у разі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (наприклад, відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом), то зазначене зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням. Велика Палата Верховного Суду вважає розумним та справедливим відповідне договірне зобов`язання щодо відпрацювання фахівцем після закінчення відповідного навчання трьох років за направленням замовника такого навчання, який оплатив навчання фахівця. На переконання Великої Палати Верховного Суду покладення на фахівців, які отримали вищу освіту безкоштовно за державним замовленням, обов`язку щодо оплатного відпрацювання (на умовах не гірших, ніж ті, які надаються іншим працівниками державного сектора економіки) за направленням держави протягом визначеного періоду часу (трьох років) не суперечить самій суті конституційного права на безкоштовну вищу освіту і в сучасних умовах економічного розвитку країни відповідає інтересам суспільства, щодо отримання від держави якісних послуг у відповідних секторах» (пункти 66-68). Зазначене узгоджується із правовими висновками, які містяться у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року у справі № 607/9099/15-ц (провадження № 61-694св17), від 19 вересня 2018 року у справі № 607/3690/17 (провадження № 61-1116св17), від 31 жовтня 2018 року у справі № 607/3681/17-ц (провадження № 61-26840св18), від 15 травня 2019 року у справі № 598/760/17 (провадження № 61-14476св18), від 30 січня 2019 року у справі № 607/3682/17 (провадження № 61-32084св18), від 26 червня 2019 року у справі № 607/7122/17-ц (провадження № 61-27937св18). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами укладеної угоди про здобуття професійної освіти передбачений обов`язок одержувача послуги після закінчення відповідного навчання відпрацювати два роки, або у разі розірвання договору відшкодувати підприємству збитки згідно кошторису витрат на професійно-технічне навчання учня. Таке зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням. Зважаючи на те, що договір між сторонами був розірваний до закінчення навчання відповідача, підприємство вправі вимагати відшкодування збитків, що відповідає викладеним нормам цивільного права та умовам договору, який є обов`язком для сторін та до виконання. При цьому, обов`язок відшкодувати фактично витрачені на навчання [PERSON] кошти не залежить, в цьому випадку від того, чи був би договір розірваний за ініціативи відповідача згідно з її листом від 24.05.2024, чи на підставі наказу підприємства від 08.07.2024. Фактичні витрати, що підлягають відшкодуванню охоплюють період з 15\~квітня до 22 травня 2024 року. За цей же період відповідачу, що вона підтвердила в судовому засіданні, була виплачена стипендія в розмірі 4363,64\~грн. Тому, долучений до матеріалів справи фактичний кошторис витрат на навчання здобувача освіти [PERSON] на курсах підготовки водіїв тролейбуса групи № [NUMBER] , за період з 15.04.2024 до 22.05.2024, витрати якого складають у загальному розмірі 11\~506,79 грн. є належним та допустимим доказом цих витрат. При цьому, не знайшли підтвердження доводи відповідача щодо порушення з боку позивача її прав, передбачених ст. 67 КЗпП України, оскільки ці норми права не регулюють спірні правовідносини. Не доведено відповідачем і тих обставин, що умови договору не відповідали реальним обставинам, оскільки відповідач була обізнана про умови договору, ознайомлена з Правилами внутрішнього розпорядку учбово-виробничого центру, Графіками проведення виробничого навчання. Твердження відповідача спростовуються і показаннями свідків, опитаних в судовому засіданні. Під час вступного слова і протягом розгляду справи по суті відповідач неодноразово заперечувала обов`язок відшкодовувати позивачу кошти за навчання, посилаючись на те, що саме навчання професії було заявлене позивачем як безкоштовне, а кошти на його проведення виділялися КП ММР «Миколаївелектротранс» не з власних джерел. Вказане не заслуговує на увагу, оскільки спростовується умовами Договору №\~231 від 15.04.2024, підписаного відповідачем, у пунктах 2.1, 2.2 якого зазначено, що навчання здійснюється за рахунок коштів виконавця і його фактична вартість на дату ухвалення договору становить 56\~393,75\~грн., а також бухгалтерською довідкою КП ММР «Миколаївелектротранс» № 1246/45/06 від 04.10.2024, згідно з якою фінансування навчання [PERSON] (у тому числі й виплата стипендії) проводилося з кошти підприємств без залучень благодійних фондів та інших державних програм. У зв`язку з вище викладеним, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а саме, стягнення з відповідача на користь позивача витрат з оплати навчання працівника, які складають 11\~506,79 грн. Суд вважає доведеним твердження позивача про надання відповідачу саме освітніх послуг за договором від № 231 та № 232 від 15.04.2024, а також те, що договір з відповідачем достроково розірвано з причин, які не зазначені в ч. 5 ст.\~34 ЗУ «Про зайнятість населення» та наділяли б його правом не відшкодовувати роботодавцю витрати за навчання. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 3028 грн.

Outcome: approved