Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд визнати недійсним заповіт, залишений померлою [PERSON] на ім`я відповідачки, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лігутою Л.В. 31.10.2009 за № 3144, посилаючись на сильну хворобу за життя спадкодавиці та наявність сумнівів у волевиявленні [PERSON] за життя при складанні оспорюваного заповіту. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що [INFO] померла їх з відповідачкою мати [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . 29 травня 2020 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, 21 вересня 2020 року до нотаріуса звернулась відповідачка. Однак нотаріусом було роз`яснено про наявність заповіту на ім`я відповідачки померлою [PERSON] , яка все належне їй мано заповідала [PERSON] . Зазначено про те, що їх мати [PERSON] перед смертю сильно хворіла, не усвідомлювала своїх дій, тому у неї виникли сумніви щодо вільного волевиявлення її родича у складанні цього заповіту, оскільки на момент його посвідчення 31.10.2009 заповідач перебувала у хворобливому стані та на її думку не була такою, що усвідомлювала свої дії, а тому відповідно вчинила заповіт не усвідомлюючи своїх дій та не маючи умислу на їх вчинення. Крім того на момент складання заповіту мати не могла власноруч написати жодного тексту, тому є сумніви, що заповіт підписаний нею власноруч. На підставі статей 203, 215, 1257 ЦК України просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 17 травня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31 серпня 2021 року за клопотанням представника позивача витребувано у державного нотаріуса сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Грабевник О.В. оригінал заповіту залишеного померлою [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лігутою Л.В. 31.10.2009 року та зареєстровано в реєстрі за №3144. Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану померлої [PERSON] , [INFO] . Проведення експертизи доручено експертам Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР. Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року закрито підготовче провадження по справі з призначенням її до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 07 вересня 2022 року замінено експертну установу, якій доручено проведення посмертної судово-психіатричної експертизи для встановлення психічного стану померлої [PERSON] , [INFO] , призначеної ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року у цивільній справі №214/1258/21. Проведення експертизи доручено Дніпровській філії відділу судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», на час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 09 березня 2023 року за клопотанням експертної установи витребувано з Комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР довідку від лікаря-психіатра про те, чи перебувала [PERSON] , [INFO] , на обліку (із зазначенням періоду часу, діагнозу тощо та з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпропетровській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчену копію лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , із обов`язковим зазначенням причини її смерті. 27 вересня 2023 року матеріали цивільної справи повернуто до суду з Дніпровської філії відділу судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» без виконання ухвали суду від 14 лютого 2022 року у зв`язку з ненаданням додаткових документів. Ухвалою суду від 28 вересня 2023 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року витребувано з Амбулаторії загальної практики сімейної медицини №14 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Криворізької міської ради відомості про наявність (відсутність) медичної картки хворого [PERSON] , [INFO] , за життя зареєстрованої по [ADDRESS] , витребувано з Комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» інформацію щодо перебування на обліку в закладі [PERSON] , [INFO] , за життя зареєстрованої по [ADDRESS] та у разі наявності медичної картки (чи картки звернення за допомогою) надати медичну картку чи відомості про звернення. Ухвалою суду від 11 січня 2024 року витребувано із Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня № 17» Криворізької міської ради копію лікарського свідоцтва від 18.04.2020 № 25 про смерть [PERSON] , [INFO] , дата смерті [INFO] . Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року призначено посмертну судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану померлої [PERSON] , [INFO] , проведення експертизи доручено Дніпровській філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 23 липня 2024 року провадження у справі поновлено. У судове засідання учасники процесу не з`явилися, до суду надійшли заяви представника позивача адвоката Павленка В.В. та відповідача [PERSON] про розгляд справи за їх відсутності: представник позивача на вимогах наполягає, відповідач позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні. У матеріалах справи міститься заява завідувача Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 83). Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Згідно зі статтею 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4\~ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, сторони у справі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними сестрами (а.с. 5, 6, 29 копії свідоцтв). [INFO] померла мати сторін, [PERSON] (а.с. 10 копія свідоцтва). Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 25 від 18 квітня 2020 року, причина смерті [PERSON] тромбоз мезентеріальних артерій (а.с. 175 копія свідоцтва). За життя [PERSON] 31 жовтня 2009 року склала заповіт, посвідчений Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лігутою Л.В., відповідно до тексту якого [PERSON] заповідала усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту а також ті права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті [PERSON] , 1957 року народження (а.с. 51 копія заповіту). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] як на підставу своїх [PERSON] всупереч вільному волевиявленню заповідача, оскільки на час складання заповіту вона хворіла та не могла усвідомлювати значення своїх дій, а крім того не могла власноруч написати жодного тексту. Посилаючись на положення статті 1257 ЦК України, позивач вказувала, що у разі визнання судом недійсним заповіту від 31 жовтня 2009 року, будуть відновлені її спадкові права на майно, як спадкоємиці першої черги за законом Відповідно до статей 1233, 1234\~ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Статтею 1247\~ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 1254\~ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Стаття 1257\~ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). На виконання ухвали суду від 09 березня 2023 року, адміністрація Комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» повідомила про відсутність звернень [PERSON] , [INFO] за медичною допомогою до лікаря психіатра та лікаря-нарколога (а.с. 155, 159, 160). На виконання ухвали суду від 30 жовтня 2023 року, дирекція Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Криворізької міської ради повідомила про відсутність амбулаторної карти хворої [PERSON] в паперовому варіанті та про наявність двох записів про прийом до лікаря в електронній картці в 2019 році та в 2020 році. Відповідно до роздруківки записів, 30 травня 2019 року відсутні відомості про причини візиту та скарги [PERSON] , наявні лише призначені препарати, а 26 лютого 2020 року [PERSON] зверталась зі скаргами на перепади тиску, періодичний головний біль, приступи агресії, тривог та зниження пам`яті (а.с. 130-132 копії повідомлень). Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначенні у статті 225 ЦК України. Частинами першою, другою цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15, від 23 листопада\~2022 року у справі № 368/953/19. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що висновок судово-психіатричної експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях. Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність\~особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-131цс14. Верховний Суд у постанові від 14 травня 2018 року у справі № 756/14304/15-ц вказав, що суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач не довів наявність підстав, передбачених частиною другою\~статті 1257\~ЦК України для визнання недійсним заповіту. За обставинами цієї справи, під час складення заповіту заповідач не виявляла ознак будь-якого психічного розладу, і за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Дана обставина підтверджена висновком судово-психіатричного експерта, зробленого за результатами проведення посмертної судової психіатричної експертизи. У цій справі за клопотанням сторони позивача ухвалами суду від 14 лютого 2022 та від 26 лютого 2024 року було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу на предмет встановлення наявності на дату складання заповіту у [PERSON] психічного розладу, внаслідок якого вона не могла у той період усвідомлювати свої дії та керувати ними. 27 вересня 2023 року експертиза не проведена у зв`язку з відсутністю додаткових документів за клопотанням експертів (а.с. 110, 140), у зв`язку з чим провадження по справу було поновлено та здійснено ряд процесуальних дій задля виконання клопотання експертів про надання додаткових документів. 19 липня 2024 справа повернута експертною установою без виконання ухвали суду про призначення експертизи від 26.02.2024 у зв`язку з відсутністю проведення передоплати за проведення експертизи (а.с. 183), оплату за проведення якої ухвалою суду від 26.02.2024 покладено на позивача [PERSON] (а.с. 178). Після поновлення провадження у справі представник позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача (а.с. 191-192), двічі не з`явившись на виклики до суду в розгляд справи, при цьому будучи обізнаним про наявність підстав для поновлення провадження у справі, викладені в ухвалі суду від 23 липня 2024 року (а.с. 186) отримавши її в електронному кабінеті 24.07.2024. Указане суд розцінює як фактичну відмову сторони позивача від проведення експертизи. Таким чином, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, установивши, що позивач не довела за допомогою належних та допустимих доказів ту обставину, що [PERSON] на час складання оспорюваного заповіту 31 жовтня 2009 року перебувала в стані, який не давав їй можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а її волевиявлення не було вільним та не відповідало її внутрішній волі (постанова Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року у справі № 607/22488/20 (провадження № 61-10826св23), суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Ураховуючи відмову у задоволенні вимог позивача, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed