Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.04.2023 між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 66 598,50 грн. в борг, про що склав розписку, та зобов`язався повернути грошові кошти до 12.08.2023. В разі прострочення позики, позикодавець має право нараховувати пеню в розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідач повернув грошові кошти в розмірі 21 689 грн. Грошові кошти в розмірі 44 909,50 грн. відповідач не повернув. Просила стягнути з відповідача на свою користь борг в розмірі 44 909,50 грн., а також нарахований на суму заборгованості 1% за період з 13.08.2023 по 19.10.2023 в розмірі 30 538,50 грн. 30.10.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 14.10.2024 судом постановлено ухвалу про витребування у [PERSON] оригіналу розписки від 01.05.2023, складеної [PERSON] . Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися до суду з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання". Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 24.04.2023 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму 66 598,50 грн., відповідно до умов якого відповідач зобов`язався повернути позиву в строк до 12.08.2023 та у разі прострочення позики, сплатити пеню в розмірі 1% на суму заборгованості за кожен день. 01.05.2023 [PERSON] було складено розписку, якою останній підтвердив факт отримання від позивача грошових коштів в розмірі 66 598,50 грн., відповідно до умов Договору позики від 24.04.2023. Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» про рух коштів по категорії «Поповнення картки по операціям з номеру [NUMBER] », за період з 24.04.2023 по 30.06.2023 на рахунок [PERSON] від [PERSON] надійшли грошові кошти в сумі 23 000,81 грн. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. В силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом, відповідач за період з 24.04.2023 по 30.06.2023 повернув позивачу грошові кошти в сумі 23 000,81 грн., що підтверджується відповідною довідкою з АТ «Універсал Банк», наданою позивачем. Відтак, відповідач повинен повернути позивачу грошові кошти за договором позики від 24.04.2023 в розмірі 43597,69 грн. (66 598,50 грн. - 23 000,81 грн. = 43597,69 грн.), оскільки, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, які виникли у нього з договору позики від 24.04.2023, у повному обсязі та допустив прострочення. Щодо вимог про стягнення з відповідача 1% від несплаченої суми за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 30538, 50 грн, суд відзначає наступне. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Частиною 1 ст.1050 ЦК визначено, що в тому разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 2 ст.625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто у межах строку кредитування боржник має сплачувати проценти, розмір яких встановлено договором, а в разі подальшого неправомірного користування поза межами строку кредитування - 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Зважаючи на те, що з 24 лютого 2022 року на території України введений воєнний стан, 1% річних, передбачених договором позики від 24.04.2023 та ст.625 ЦК України, позивачем нараховані за період дії такого стану, суд дійшов висновку, що позичальник (відповідач) звільнений від сплати вказаних платежів на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому слід відмовити у задоволенні позову у цій частині. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (57,78%), а саме в розмірі 620,32 грн.

Outcome: partial