Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Франківського районного суду м.Львова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що сімейне життя з чоловіком не склалось. Між ними втрачено взаємні почуття любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки. Сімейні відносини між ними припинені, разом не проживають та не ведуть вони спільного господарства. Примирення неможливе. Вважає, що шлюб носить формальний характер. Просить розірвати шлюб. Ухвалою судді від 17.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати за участю учасників справи. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяви про розгляд справи за її відсутності, просить постановити рішення про розірвання шлюбу та після розірвання шлюбу залишити її прізвище « [PERSON] ». Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяви про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позові вимоги визнає повністю та просить розірвати шлюб. За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 03.10.1992 у відділі запису актів громадського стану виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів, про що складено відповідний актовий запис №2544. Від подружнього життя сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із позовної заяви, сімейні відносини між сторонами не склалися через взаємне непорозуміння та втрату почуття любові одне до одного, наміру зберегти сім`ю не мають. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 104 СК України,\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ст. 112 СК України,\~суд з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи зазначені позивачем причини розірвання шлюбу, характер їх відносин, наполягання на розірванні шлюбу, твердження, що збереження сім`ї неможливо, а також визнання відповідачкою позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя суперечило б їх інтересам, що є підставою для розірвання шлюбу. Згідно з ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 9 ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Враховуючи те, що позивач при поданні позовної заяви звільнена від сплати судового збору, оскільки являється особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 18.10.2027, тому суд приходить до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211,20 гривень.

Outcome: approved