Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, [INFO] про позбавлення батьківських прав, який в подальшому виклав у новій редакції. У позовній заяві зазначено, що в період з 02 червня 2012 року по 19 вересня 2023 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який було розірвано рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 19 вересня 2023 року. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] [INFO] . З початку травня 2023 року (з моменту припинення фактичних шлюбних відносин) відповідачка ніяким чином не піклується про свою малолітню дочку, а саме не цікавиться успіхами дочки, її станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, лікування дитині. Отож, відповідачка самоусунулась виконання своїх батьківських обов`язків. Всі питання щодо виховання дитини вирішується позивачем. Донька знаходиться на його повному утриманні. У зв`язку з цим, позивач звернувся з заявою до органу опіки та піклування з проханням позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав. Після проведеної перевірки йому було надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . За таких обставин позивач [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким: позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Фрунзівського районного суду від 18 червня 2024 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано останньому строк на усунення недоліків (а.с. 28-29). Ухвалою Фрунзівського районного суду від 24 червня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, залучено до участі у цивільній справі третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 40-41). Ухвалою Фрунзівського районного суду від 27 серпня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті та вирішено питання про виклик у судове засідання малолітньої дитини [PERSON] для з`ясування її думки з приводу позову (а.с 71-72). У судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, наполягав на її задоволенні. Позивач суду пояснив, що він разом із [PERSON] перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області. Від даного шлюбу у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Після розірвання шлюбу дружина зібрала речі та пішла з дому залишивши доньку проживати разом з ним. Звернувся до суду з позовом про позбавлення колишньої дружини батьківських прав, тому що вона не займається вихованням доньки та участі в її житті не приймає. Ще за часів спільного проживання [PERSON] погано ставилася до доньки, ображала її та била. З приводу застосування колишньою дружиною насильства до доньки він до правоохоронних органів, служби у справах дітей та до лікарні не звертався. Вказану проблему вони вирішували в сімейному колі за допомогою постійних розмов. Наразі, де проживає [PERSON] , він не знає та з нею не спілкується. Крім цього, позивач зазначив, що він є військовозобов`язаною особою та перебуває на обліку в РТЦК та СП, у якому вчасно обновив свої облікові дані. Наразі, підстав для звільнення від військової служби та відстрочки він не має. Яким чином (з позитивної сторони) вплине позбавлення [PERSON] батьківських прав на дитину відповісти не зміг. Зазначив лише, що дитина зможе з ним вільно пересуватися, не питаючи дозволу матері. Представник органу опіки та піклування Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Хамзіна О.О. в судовому засідання просила суд ухвалити рішення відповідно до закону та задовольнити його лише в разі наявності на те правових підстав. Пояснила, що до Служби у справах дітей Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області із заявою та пакетом документів звернувся [PERSON] щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] . При розгляді пакету документів представниками служби у справах дітей робилися виїзди за місцем проживання батька та дитини та за місцем проживання батьків відповідачки і на основі цього складалися відповідні акти огляду. При цьому під час виїзду за місцем проживання батьків відповідачки, останні повідомили, що [PERSON] наразі перебуває за кордоном. Надалі на підставі наданої [PERSON] заяви разом із пакетом документів та зібраних ними відомостей було винесене рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Вказала, що перед тим, як комісія прийняла рішення, представники служби у справах дітей із [PERSON] не спілкувалися, оскільки вони не мали її контактів. Комісія прийняла рішення на підставі виїздів за місцем проживання дитини та батька, батьків відповідачки, свідчень наданих сусідами, характеристики на [PERSON] (яка за своїм змістом була шаблонно нейтральною) та характеристики із школи де навчається малолітня, у якій було вказано, що мати не займається дитиною. Комісія вивчала питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав близько восьми місяців (приблизно з дня розірвання шлюбу). Крім цього, під час спілкування із малолітньою [PERSON] , дівчинка пояснила, що мати з нею не спілкується, не допомагає матеріально, її навчанням не цікавиться. Також, представник зазначила, що перед тим, як ухвалити рішення про доцільність позбавляння [PERSON] батьківських прав, ніяких превентивних заходів у вигляді попереджень відповідачки чи розмов із нею з приводу не виконання батьківських прав служба у справах дітей не проводила. Яким чином рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] може позитивно вплинути на інтереси дитини, представник органу опіки та піклування назвала лише як підставу для оформлення офіційних документів для дитини в майбутньому. Будь-яких інших позитивних чинників назвати не змогла. Малолітня [PERSON] в судовому засіданні, в присутності представника Органу опіки та піклування Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області суду повідомила, що відноситься до матері [PERSON] добре, як і матір до неї. Однак коли їй було приблизно три чи чотири роки мати на неї кричала та била за те, що вона поводила себе погано. Наразі з матір`ю вона не спілкується навіть по телефону. Востаннє бачила її та спілкувалася з нею восени минулого року. Вказала, що мати до школи не приходить, не цікавиться її навчанням. З матір`ю вона не хоче спілкуватися, оскільки пам`ятає, як вона кричала не неї, а тому її необхідно позбавити батьківських прав. Відповідачка [PERSON] в судові засідання, не з`явилась, хоча про дати, час і місце судових засідань була повідомлена належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, шляхом направлення поштовим зв`язком судових повісток за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (а.с. 81, 94). Про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позовну заяву до суду не подала. Засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», за запитом судді у справі № 517/826/24 на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України, сформовано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру щодо [PERSON] , [INFO] , згідно якої остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 39). Ураховуючи, що відповідачка не з`явилась до суду без поважних причин, однак позивач не надав суду згоду щодо проведення заочного розгляду справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без застосування положень Глави 11 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, з`ясувавши думку малолітньої [PERSON] , дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази щодо обґрунтованості позовних вимог, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 19 вересня 2023 року було розірвано (а.с. 12-15). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 листопада 2012 року, актовий запис № 238 (а.с. 11). З ухвали Фрунзівського районного суду Одеської області від 01 вересня 2023 року вбачається, що [PERSON] одночасно звертався до суду з позовом про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини. Також, з вказаного судового рішення слідує, що ухвалою суду від 01 вересня 2023 року позовні вимоги про визначення місця проживання дитини виділено в окреме провадження. Ураховуючи те, що позовну заяву про визначення місця проживання дитини подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і 177 ЦПК України, ухвалою суду її залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. Вказані недоліки позивачем не були усунені (а.с. 16-19). З витягу № 558 про зареєстрованих в житловому приміщенні/будинку осіб від 23 травня 2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). З довідки наданої Захарівською селищною радою Роздільнянського Одеської області від 10 квітня 2024 року № 1013 вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . До складу його сім`ї входить донька [PERSON] , [INFO] . Донька знаходиться на утриманні батька (а.с. 21). З акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , складеного 28 травня 2024 року депутатом Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області вбачається, що до складу його сім`ї входить донька [PERSON] , [INFO] . [PERSON] проживає разом з донькою у будинку належному його матері - [PERSON] , в якому наявні всі необхідні зручності для комфортного проживання. Донька знаходиться на повному утриманні батька, мати з дитиною не спілкується. Також в акті депутат селищної ради просить підтримати та надати висновок про місце проживання дитини (а.с. 22). Також, під час розгляду справи встановлено, що на даний час і позивач та відповідачка проживають окремо. При цьому малолітня [PERSON] залишилася жити із батьком, мати з дитиною не спілкується. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІ (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться х дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно з ч. 1 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, указаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] як на підставу позбавлення батьківських прав посилався на те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої доньки, не дбає про неї, не цікавиться її життям, здоров`ям, навчанням, потребами, не виявляє бажання спілкуватися та приймати участь у підготовці до самостійного життя. Отже, правовою підставою для позбавлення батьківських прав відповідачки позивач визначив пункт 2 частини першої статті 164 СК України. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Указані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21, 06 березня 2024 року у справі № 150/137/23, від 20 березня 2024 року у справі № 405/5236/20). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21. Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) зроблено висновок, що: «зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин». Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Відповідно до частини четвертої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята, шоста статті 19 СК України). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Матеріалами справи встановлено, що згідно висновку органу опіки та піклування Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області селищної ради від 09 травня 2024 року № 22, затвердженого рішенням вказаної селищної ради від 17 травня 2024 року № 54, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 23, 24). В даному висновку вказано, що мати дитини, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає та не має жодних достовірних даних, з яких можливо було б встановити фактичне місце проживання матері. Зі слів батька [PERSON] , його донька виїхала за кордон, зв`язок з нею не підтримує. В зв`язку із вказаним, комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Захарівської селищної ради не в змозі здійснити виїзд за місцем фактичного проживання [PERSON] , з метою виклику її на бесіду на засідання комісії, визначення її матеріального стану, обстеження житлово-побутових умов, збору характеризуючих даних, тощо. Про обставини, які заважають матері виконувати свої батьківські обов`язки, дана громадянка службу у справах дітей Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області до відома не ставить. Відповідно до свідчень сусідів батько дівчинки з моменту розлучення, а саме з вересня 2023 року самостійно піклується про доньку, займається її вихованням, навчанням та розвитком. Вказані факти і слугували підставою для винесення органом опіки та піклування зазначеного вище висновку. Разом з тим, наявний у матеріалах справи висновок органу опіки та піклування Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітньої доньки суд вважає за необхідне відхилити, оскільки указаний висновок є недостатньо обґрунтованим, не містить даних, які об`єктивно характеризують [PERSON] , як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми обов`язками, а також органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення останньої від виконання батьківських обов`язків. Такий документ має лише рекомендаційний характер і врахування його судом не є обов`язковим. Стосовно висловленої у судовому засіданні думки малолітньої [PERSON] , з якої вбачається, що остання бажає, щоб її матір позбавили батьківських прав щодо неї, суд зазначає наступне. Європейська конвенція про здійснення прав дітей 1996 року (набрала чинності в Україні 01 квітня 2007 року) була ратифікована Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-V із заявою до статті 1 такого змісту: «Відповідно до пункту 4 статті 1 Конвенції Україна заявляє, що дія цієї Конвенції поширюється на розгляд судами справ, що стосуються: усиновлення дитини; установлення опіки, піклування над дитиною; визначення місця проживання дитини; позбавлення або оспорювання батьківських прав; інших питань про відносини між батьками та дитиною; будь-яких інших питань, що стосуються дитини особисто, а також питань її сім`ї (у тому числі, її виховання, поновлення батьківських прав, управління її майном)». Предметом цієї Конвенції є забезпечення найвищих інтересів дітей, підтримка їхніх прав, надання дітям також процесуальних прав, а також сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються (пункт 2 статті 1). Також зазначено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу (стаття 6 Конвенції). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкаються дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції про права дитини). Згідно ст. 14 Закону Украі?ни «Про охорону дитинства» під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Наведене дає підстави для висновку, що з досягненням відповідного віку, який дає можливість дитині висловити свою думку, у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у вирішенні питання про позбавлення її біологічного батька батьківських прав щодо неї, а тому реалізація права дитини бути заслуханою не повинна залежати від наявності клопотання сторін. Закріплення цього права наголошує, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Практична реалізація цього права означає, що судом при ухваленні рішення щодо дитини ретельно досліджується різноманітні чинники, які разом з думкою дитини щодо предмета спору дозволяють ухвалити рішення в конкретній сімейній ситуації з урахуванням найкращих інтересів дитини. Про це свідчить стала судова практика. Зокрема, висновки Верховного Суду у постановах від 01 серпня 2018 року у справі № 207/3144/16, від 04 березня 2020 року у справі № 356/417/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 18 серпня 2021 року у справі № 303/3102/19, від 18 грудня 2023 року у справі № 523/21283/21, від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22, від 31 липня 2024 року у справі № 752/13450/22. Отже, для правильного застосування норм права під час вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав одного із батьків та з`ясування усіх обставин, необхідних для ухвалення рішення в інтересах дитини, перед прийняттям рішення суд надає можливість дитині висловлювати свою думку щодо питань, які стосуються її життя. У судовому засіданні в присутності представника Органу опіки та піклування Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області була з`ясована думка малолітньої [PERSON] , як повідомила, що відноситься до матері [PERSON] добре, як і матір до неї. Однак коли їй було приблизно три чи чотири роки мати на неї кричала та била за те, що вона поводила себе погано. Наразі з матір`ю вона не спілкується навіть по телефону. Востаннє бачила її та спілкувалася з нею восени минулого року. З матір`ю вона не хоче спілкуватися, оскільки пам`ятає, як вона кричала на неї, а тому її необхідно позбавити батьківських прав. Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 308/10666/22 зазначив, що думка дитини у вирішенні спору про позбавлення батьківських прав є важливою, проте вона не може бути вирішальною, як і не може бути безумовним свідченням того, що позбавлення батьківських прав призведе до забезпечення її якнайкращих інтересів. У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 зазначено: «Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.». Необхідно враховувати, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, які могли виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Разом з тим, суд вважає, що думка [PERSON] про необхідність позбавлення її матері батьківських прав не відповідає інтересам та бажанням малолітньої. Серед іншого доказом цього слугує те, що дитина в судовому засіданні спочатку говорила та добре висловлювалася про матір, проте згодом згадала давні образи на неї та почала погоджуватись з необхідністю позбавлення її батьківських прав. При визначенні якнайкращих інтересів дитини суд також враховує необхідність збереження її зв`язків із сім`єю, про що вказав у справі «Мамчур проти України» (рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини. Крім цього, у рішенні по справі «Савіни проти України» (рішення від 18.12.2008) Європейський суд з прав людини звертає увагу на те, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Акт обстеження матеріально - побутових умов сім`ї [PERSON] від 28 травня 2024 року та довідка Захарівською селищної ради Роздільнянського Одеської області від 10 квітня 2024 року № 1013, подані позивачем не є достатніми доказами для позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують факт свідомого ухилення відповідачки від виконання обов`язків щодо виховання дочки і її винної поведінки. Крім того, у вказаному акті депутатом селищної ради за наслідками обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] висловлюється виключно прохання про підтримання та надання висновку про місце проживання дитини (а.с. 22). Крім цього, на підтвердження слів позивача та малолітньої [PERSON] , щодо застосування відповідачкою фізичної сили до доньки, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку з неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство щодо неї, свідомо нехтувала своїми батьківськими обов`язками. Більш цього, наполягаючи на позбавленні відповідачки батьківських прав, [PERSON] у судовому засіданні не зміг пояснити, у чому ж полягає доцільність і необхідність такого рішення саме для дитини. За таких обставин суд вважає, що відповідачка не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини. Отже, ураховуючи встановлені судом обставини справи, зважаючи на недоведеність позивачем навмисного та систематичного ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, з огляду на те, що позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують свої батьківські обов`язки, який у даному випадку не відповідає меті захисту інтересів дитини, тому суд вважає, що зазначені у позові підстави є недостатніми для його задоволення. Разом з тим, дослідивши та оцінивши всі обставини справи, з врахуванням усіх доказів у їх сукупності, суд, урахувавши думку малолітньої дитини, дійшов до переконання про наявність підстав для попередження [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З цією метою контроль за виконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо своєї дитини слід покласти на Орган опіки та піклування Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed