Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Адвокат Кочергін Сергій Олеговича в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] є співробітником напрямку трудових ресурсів HR АТ КБ «ПриватБанк» та займає посаду головного менеджера з персоналу напрямку трудових ресурсів HR (ГО). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніродзержинська від 21.05.2021 по справі №209/2468/20, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.09.2021 визнано незаконним та скасовано наказ АТ КБ «ПриватБанк» №Э.DN-УВ-2020-6998744-п від 20.07.2020 про звільнення [PERSON] та поновлено її на посаді головного менеджера з персоналу напрямку трудових ресурсів HR (ГО). Наказом голови правління АТ КБ «ПриватБанк» №Е.17.U.0.0/4-6950177 від 14.06.2021 [PERSON] поновлено на роботі на посаді головного менеджера з персоналу напрямку трудових ресурсів HR (ГО). Наказом голови правління АТ КБ «ПриватБанк» №Е.17.U.0.0/4-6950177 від 31.03.2022 призупинено дію трудового договору головного менеджера з персоналу напрямку трудових ресурсів HR (ГО) починаючи з 01.04.2022 до дати припинення або скасування воєнного стану. У зв`язку з тимчасовим призупиненням дії трудового договору починаючи з 01.04.2022 до дати скасування чи припинення воєнного стану в Україні тимчасово припинено роботодавцем забезпечення [PERSON] роботою, припинено нарахування та виплату заробітної плати (будь - яких гарантій та компенсаційних виплат). З вказаним наказом [PERSON] не погодилась та оскаржила його у судовому порядку. 15.05.2024 постановою Київського апеляційного суду у справі №752/6631/23 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18.01.2024 скасовано та ухвалено нове, яким скасовано наказ голови правління АТ КБ «ПриватБанк» №Е.17.U.0.0/4-6950177 від 31.03.2022, поновлено дію трудового договору з 01.04.2022. 12.06.2024 видано наказ №Е.17.U.0.0/4-7335056 «Про скасування дії наказу №Е.17.U.0.0/4-6813382 від 31.03.2022 «Про призупинення дії трудового договору» і позивач вважалась такою, що приступила до роботи з 01.04.2022. Позивач вказує, що внаслідок видання незаконного наказу про призупинення дії трудового договору фактично створена ситуація вимушеного прогулу, викликана протиправними діями роботодавця, що призвело до невиплати заробітної плати. Станом на день подання позову роботодавцем не проведено оплату праці позивача за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2022 по 12.06.2024, загальною кількістю 574 робочих дня. Позивачем обраховано середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи із середньомісячної заробітної плати позивача у розмірі 1193,37 грн. Нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2022 по 12.06.2024 становить 685460,38 грн. Посилаючись на положення ч. 2 ст. 235 КЗпП та вказуючи на те, що позивач дійсно перебувала у вимушеному прогулі з вини роботодавця, адже оскаржуваний наказ визнаний судом незаконним, а видання наказу про зупинення дії трудового договору призвело до невиплати заробітної плати позивачу та позбавило її засобів для існування, а тому для захисту своїх трудових прав позивач вимушена звернутися до суду із даним позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2022 по 12.06.2024 у розмірі 685460,38 грн, допустити негайне виконання судового рішення, судові витрати покласти на відповідача. 13.08.2024 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, якою справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами. Представник позивача [PERSON] - адвокат Кочергін С.О. підтримав позовну заяву, просив задовольнити з викладених у ній доводів. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Мужевська Є.Л. подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, в якій заперечила проти позову та просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Представник відповідача Пономарь С.Г. у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини, внаслідок чого позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, а також гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Судом встановлено, що [PERSON] обіймає посаду «Головний менеджер з персоналу Напрямку трудових ресурсів (HR) ГО/ головний менеджер з персоналу» Напрямку трудових ресурсів (HR) Дирекції з HR та корпоративного управління Головного офісу АТ КБ «ПриватБанк» згідно з наказом № Э.D №-ПП-2013-2834 від 07.08.2013. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.05.2021 по справі № 209/2468/20, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.09.2021, визнано незаконним та скасовано наказ АТ КБ «ПриватБанк» № Э.D №-УВ-2020-6998744-п від 20.07.2020 про звільнення [PERSON] та поновлено її на роботі в АТ КБ «ПриватБанк» на посаді Головного менеджера з персоналу Напрямку трудових ресурсів (HR) ГО. Наказом голови правління АТ КБ «ПриватБанк» Герхард Бьош №Е.17.U.0.0/4-6950183 від 14.06.2021 [PERSON] поновлено на роботі. Наказом голови правління АТ КБ «ПриватБанк» Герхард Бьош №Е.17.U.0.0/4-6813382 від 31.03.2022 «Про призупинення дії трудового договору» призупинено дію трудового договору [PERSON] , Головного менеджера з персоналу Напрямку трудових ресурсів (HR) ГО, починаючи з 01.04.2022 (перший день призупинення) до дати припинення або скасування воєнного стану. Наказано проінформувати [PERSON] щодо призупинення дії трудового договору на період воєнного стану. У зв`язку з тимчасовим призупиненням дії трудового договору, починаючи з 01.04.2022 до дати скасування чи припинення воєнного стану з України тимчасово: припинити роботодавцем забезпечення [PERSON] роботою; припинити нарахування та виплату заробітної плати (будь-яких гарантійних та компенсаційних витрат). У разі зміни обставин, викладених у цьому наказі, рішення щодо призупинення дії трудового контракту з [PERSON] може бути переглянуте, шляхом видачі окремого наказу. Наказано забезпечити облік робочого часу [PERSON] на період призупинення дії трудового договору як інші причини неявок, за умови наявності технічних та організаційних можливостей у роботодавця. Постановою Київського апеляційного суду від 15.05.2024 по справі №752/6631/23 скасовано рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18.01.2024 про відмову [PERSON] у задоволенні позову до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору. Ухвалено по справі нове судове рішення, яким позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ голови правління АТ КБ «ПриватБанк» Герхард Бьош № Е.17.U.0.0/4-6813382 від 31 березня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору» з [PERSON] , починаючи з 01 квітня 2022 року. Поновлено з 01 квітня 2022 року дію трудового договору, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] на посаді Головного менеджера з персоналу Напрямку трудових ресурсів (HR) ГО. З матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаного судового рішення АТ КБ «ПриватБанк» 12.06.2024 видано наказ №Е.17.U.0.0/4-7335056 «Про скасування дії наказу №Е.17.U.0.0/4-6813382 від 31.03.2022 «Про призупинення дії трудового договору» і позивач вважалась такою, що приступила до роботи з 01.04.2022. Зі змісту постанови Київського апеляційного суду від 15.05.2024 по справі №752/6631/23 вбачається, що звертаючись у березні 2023 року до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору, [PERSON] не заявляла позовних вимог про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При поновлені на роботі, враховуючи скасування незаконного наказу про призупинення дії трудового договору, роботодавець не провів оплату праці позивача за період вимушеного прогулу. Із позовом до роботодавця про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач звернулася до суду 08.08.2024. Разом з цим, відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Із матеріалів справи вбачається, що наказ голови правління АТ КБ «ПриватБанк» Герхард Бьош № Е.17.U.0.0/4-6813382 від 31 березня 2022 року [PERSON] отримано 31.03.2022. Суд зауважує, що позивач дізналася про порушення своїх прав у зв`язку з її призупинення дії трудового договору 31.03.2022, що підтверджується її зверненням до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору. Відтак, з 01.04.2022 розпочався строк для звернення до суду за захистом порушених трудових прав позивача, пов`язаних із призупиненням дії трудового договору, в тому числі щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, спричиненого призупиненням дії трудового договору. Строк звернення до суду сплинув 01.07.2022 в силу частини третьої ст. 241-1 КЗпП України. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з відповідним позовом лише 08.08.2024, тобто із пропуском тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України. Про наявність поважних причин пропуску такого строку позивач не вказала. Суд враховує, що Прикінцевими положеннями КЗпП України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до Постанови КМУ від 27.06.2023 № 651 вирішено відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша статті 233 КЗпП України). Отже, повторюючи загальне правило про те, що строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, стаття 233 КЗпП України конкретизує це правило стосовно випадків звільнення працівника і встановлює альтернативу: у такому випадку строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, залежно від того, яку з цих дій було вчинено раніше. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц вказано, що: «строки звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України. Зазначені строки звернення до суду застосовуються виключно щодо спорів, які за своєю юридичною природою належать до трудового права. Так, частина перша статті 233 КЗпП України підтверджує визнання тримісячного строку як загального строку для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівників. Разом з тим виняток ця стаття встановлює для спорів про звільнення. Спір про звільнення - це спір за заявою про поновлення на роботі. Для звернення з позовами про поновлення на роботі встановлено місячний строк… якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку». Відповідно статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення (див. постанови Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 243/9604/18 (провадження № 61-14423св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 203/2276/19 (провадження № 61-8269св20), від 29 червня 2021 року у справі № 588/1672/18 (провадження № 61-9199св20). У постанові Верховного Суду від 30.07.2021 у справі №263/6538/18 (провадження № 61-1619св20) зазначено, що у статті 234 КЗпП України не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами». Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності обставин, які б об`єктивно перешкоджали їй в реалізації свого права на звернення до суду з відповідним позовом, тому в задоволенні позову [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити у зв`язку з пропуском встановленого статтею 233 КЗпП України строку звернення до суду з цим позовом. Підстав для визнання строку пропущеним із поважних причин судом не встановлено, не посилалася на будь-які причини пропуску такого строку й позивач. Окрім цього, згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як встановлено судом, [PERSON] зверталась до суду з позовною заявою про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору. Однак, як вбачається при ухваленні по справі № 752/6631/23 судового рішення про визнання незаконним та скасування наказу голови правління АТ КБ «ПриватБанк» Герхард Бьош №Е.17.U.0.0/4-6813382 від 31 березня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору» з [PERSON] , починаючи з 01 квітня 2022 року, суд, як орган, який розглядав трудовий спір, одночасно не приймав рішення про виплату позивачу середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, оскільки позивачем такі позовні вимоги не заявлялись. Отже, поновлення позивача на роботі 12.06.2024 не змінює моменту з якого позивач дізналась чи повинна була дізнатись про порушення своїх прав, враховуючи що трудовий договір, укладений між сторонами, було призупинено 31.03.2022 і вже тоді [PERSON] дізналась про порушення своїх прав. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено та не надано доказів, які б стали підставою для задоволення позову, а тому у позовних вимогах [PERSON] слід відмовити з наведених вище підстав. У порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed