Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини. В позовній заяві вказала, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 січня 2023 року, розірвано. Питання щодо визначення місця проживання спільної дитини: [PERSON] , [INFO] , позивачкою не ставилось та судом не вирішувалось. Під час зареєстрованого шлюбу та ще до народження дитини [PERSON] проживав у Великій Британії. Після народження дитини [PERSON] з донькою проживала в квартирі батьків чоловіка по [ADDRESS] . Малолітня Єлизавета страждає на ювенільний ідіопатичний артрит, що потребує постійного лікування та реабілітації. Декілька разів позивачка разом з донькою приїздила до чоловіка у Велику Британію, однак умови проживання її не влаштовували, оскільки, в будинку проживало багато людей (родичі чоловіка) та винаймач кімнати (друг родини), що негативно впливало на спокій та комфорт доньки. Коли доньку обстежили британські лікарі, виявилося, що протокол її лікування нічим не відрізняється від українського. Тому позивачка вирішила повернутися в Україну. На сьогоднішній день [PERSON] проживає з донькою по [ADDRESS] , так як [PERSON] попросив її з`їхати з квартири його батьків. Батько дитини сплачує аліменти на утримання дитини. Будь-якої іншої участі у вихованні дитини не приймає. Відповідач не підтримує зв`язків з дитиною, не цікавиться її життям та здоров`ям. Відповідач погрожує, що забере від матері дитину у Велику Британію, а тому позивачка просить визначити місце проживання доньки з нею, оскільки відповідач не зможе надати належного догляду за дитиною-інвалідом. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Дячук С. І. позов підтримує, просить задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, що стверджується поштовим повідомленням про отримання повістки. \~ \~ \~ \~Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився. Подав письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника, висновок Органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю, підтримує. \~ \~ \~ \~Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, врахувавши думку третьої особи та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу). За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/18556/22, номер провадження 2/607/637/2023 від 18 січня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. Питання щодо визначення місця проживання спільної дитини: [PERSON] , [INFO] , позивачкою не ставилось, а отже судом не вирішувалось. З позовної заяви вбачається, що відповідач сплачує аліменти в користь позивачки на утримання доньки. На даний час малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачкою по [ADDRESS] , разом із [PERSON] та [PERSON] (батьки позивачки), що стверджується актом обстеження житлових умов про фактичне проживання від 05.06.2024. Згідно досліджених судом медичних документів [PERSON] , 2020 року народження, страждає на ювенільний ідіопатичний артрит. Дитина систематично проходить лікування та реабілітацію. Малолітня [PERSON] є вихованкою молодшої групи Тернопільської початкової школи №3 (дошкільний підрозділ). В цій школі [PERSON] працює вихователем. Дані обставини підтверджуються довідками дирекції дошкільного закладу №41 від 31.05.2024, №11 від 03.06.2024. Батько у навчальний заклад не навідується, з педагогами не спілкується, не цікавиться розвитком та успішністю дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Тернопільської міської ради №1456 від 17.09.2024, комісія з питань захисту дитини вважає доцільним визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. У відповідності до положень ст. 157 Сімейного кодексу (далі - СК України) України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Положеннями статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, працездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина,спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому: гуртожиток, готель тощо, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, а також ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. 2 ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно п.1 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Враховуючи те, що сторони проживають в різних країнах, вік дитини, її фізичний стан, необхідність постійного лікування та реабілітації, перебування батька за кордоном, також те, що дитина перебуває під постійним наглядом матері, оскільки відвідує дошкільний заклад, де працює мати, позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, документально підтверджені судові витрати (квитанція ID: 1609-6162-0437-4428 АТ «Таскомбанк» від 03.07.2024), в сумі 1211,20 гривень підлягають стягненню з відповідача в користь позивачки.

Outcome: approved