Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю « ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 36\~494 грн. 00 коп. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 07.08.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідач уклали Кредитний договір № 334432707 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (Додаток № 2). Зокрема, Відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику (Додаток № 3), які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску Відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання (Додаток № 4). Правилами до Кредитного договору передбачено, що Позичальник у Заявці зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні Товариству для прийняття рішення про надання чи ненадання кредиту. Позичальник також зобов`язаний оновлювати ці дані в Особистому кабінеті не пізніше 3-х календарних днів з дня виникнення змін в таких даних. За результатами заповнення Заявки здійснюється своєчасна перевірка дійсності та аутентифікація Платіжної картки Позичальника згідно з стандартами відповідних платіжних систем. Рішення про надання чи відмову у наданні кредиту приймається Товариством на підставі обробки персональних даних Позичальника, зазначених в Заявці, та будь-якої додаткової інформації, наданої Позичальником, чи отриманої Товариством з інших джерел (Розділ 3 Правил). Таким чином ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перед тим як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевірило особисті дані Відповідача, а і платіжну картку, з метою ідентифікації, тобто перевірило чи дійсно платіжна картка належить Позичальнику. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV67A7Z. Зокрема, 07.08.2021 о 14:43:43 год. Відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору (Додаток №5). Відповідно до п. 4.4 Кредитного договору, визначається, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису, Позичальник використовує як електронний підпис одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Згідно з ст. 12 вищезгаданого Закону, такі електронні правочини, а також електронні правочини, щодо яких сторони домовилися про підписання, мають бути підписані за допомогою електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису або іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Одночасно з підписанням договору, Товариство відправило на електронну адресу, вказану Відповідачем у Заявці на кредит, електронного листа з повідомленням про успішне підписання кредитного договору та вкладеним в нього примірником електронного договору, у формі що унеможливлює зміну його змісту. З наданого Позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим (Додатки №6 та №7 ). Отже, позивач стверджу, що заповненням анкети-заяви Позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення. Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором №334432707 від 07.08.2021, становить 36494,00 грн., яка складається з наступного: 11000,00 грн. - заборгованість по кредиту, 25494,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 30.09.2024 у цій справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 16.10.2024 представником Відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі мотивуючи це тим, що неналежного позивача. Просив суд розгляд справи проводити без участі Відповідача та його представника. Тому, відповідно до\~ч. 5 ст. 279 ЦПК України\~судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши докази, матеріали справи, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, доказам у справі у цілому, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, ґрунтуючись на засадах верховенства права, законності і обґрунтованості судового рішення, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно наданої Позивачем копії договору кредитної лінії №334432707 від 07.08.2021 р., укладеного між ТОВ «МАНІВЕО» (Кредитодавець) та Відповідачем (Позичальник), кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. (а.с. 12-16) Відповідно до п. 1.1., 1.3., п. 1.14.1. Кредитного договору, умови кредитування були наступні: загальний розмір кредиту: 11000,00 грн., строк кредиту: на 16 днів, тобто до 23.08.2021 р., процентна ставка: в день 68% або 163,90 грн./день, загальний розмір процентів за весь строк кредитування: 2622,40 грн., загальний платіж за кредитом: 13623,40 грн. З пунктів 4.1., 4.15. Кредитного договору вбачається, що невід`ємною його частиною є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua. При цьому, цей договір є електронним документом створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. (а.с. 17-23) З розрахунків заборгованості наданих суду вбачається, що позивач здійснював нарахування відсотків поза межами строку, на який надавався такий кредит. Так, Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 05.04.2023 р. у справі №910/4518/16 уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, викладений у вказаній позивачем постанові від 18.01.2022 р. у справі №910/17048/17, та визначила, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (ст. 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Крім того, слід зазначити, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12). Також, Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 05.04.2023 р. у справі №910/4518/16 дійшла висновку, що проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі ьвимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга ст. 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене суд дійшов до висновку, що Позивачем безпідставно нараховано відповідачу проценти за кредитом після спливу визначеного Договором строку кредитування, останнім днем якого було 23.08.2021 р., а тому вимога позивача про стягнення частини процентів за користування кредитом за період з 24.08.2021 р. по 07.06.2024 р. в сумі 22871,60 грн. є необґрунтованою. Так, відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. 2. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. 3. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05.07.2017 р. у справі №752/8842/14-ц. Так, судом встановлено, що в матеріалах справи наявні копії наступних договорів факторингу: №28/1118-01 від 28.11.2018 р., укладеного між ТОВ «МАНІВЕО» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», з додатковими угодами та реєстром прав вимоги №153 від 28.09.2021 р., №05/0820-01 від 05.08.2020 р., укладеного між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», з додатковими угодами та реєстром прав вимоги №10 від 31.07.2023 р., №06/03/24 від 06.03.2024 р., укладеного між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», з реєстром боржників та актом прийому-передачі реєстру боржників від 06.03.2024 р. Однак, з матеріалів справи вбачається, що Кредитний договір був укладений 07.08.2021 р., а два перші договори факторингу №28/1118-01 та №05/0820-01 були укладені 28.11.2018 р. та 05.08.2020 р. відповідно. Отже, судом встановлено, що на момент укладення вказаних договорів факторингу у Відповідача не було жодних зобов`язань перед первісним кредитором, яким є ТОВ «МАНІВЕО», оскільки кредитний договір ще не був укладений. Також Реєстри прав вимог до договорів факторингу, які є їх невід`ємною частиною, суду не надані. Таким чином Позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження свого права вимоги, як нового кредитора, до відповідача за Кредитним договором. Щодо вказаних обставин слід зазначити, що у разі встановлення судом того, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові. При цьому, нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04.12.2019 р. у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 р. у справі №910/6091/19, від 16.10.2020 р. у справі № 910/12787/17. З огляду на вищевикладене суд дійшов до висновку, що Позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявності у Відповідача заборгованості, яка виникла внаслідок порушення ним умов Договору кредиту №334432707\~від 07.08.2021\~рокутому у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю. Відповідно до ст. 141 ЦПК\~України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed