Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] із вказаним позовом, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що з 24.11.2007 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 22.04.2021 було розірвано. Оскільки тривалий час у них не було дітей, вони за спільною заявою усиновили дитину [PERSON] , [INFO] . Також за час спільного подружнього життя у них [INFO] народився син [PERSON] . В лютому 2021 року відповідач [PERSON] виїхала в Республіку Польща, а діти стали проживати із позивачем. Після початку повномасштабної війни, з метою збереження життя та здоров`я, діти виїхали до своєї матері в Республіку Польща. Але вже на початку вересня 2022 року син [PERSON] повернувся до батька, пояснивши, що не бажає проживати з матір`ю, оскільки до нього застосовував фізичну силу співмешканець матері. Таким чином, з вказаного часу відповідач не приймає участі у вихованні, спілкуванні та утриманні свого сина [PERSON] , жодним чином не переймається його здоров`ям, забезпеченням та умовами проживання, не відвідує батьківські збори в школі, не цікавилася навчальним процесом та успіхами сина, не спілкувалася з класним керівником з приводу його навчання та виховання. З вказаного часу фактично повністю вихованням та утриманням дитини займаєтья лише позивач. Оскільки відповідач самоусунулася від виховання дитини, не бажає нести відповідальність і виконувати батьківські обов`язки, позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 28.03.2023 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного. Також 21.09.2023 проведено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Варениця В.С. подав до суду клопотання, яким просить розгляд справи здійснити без його участі та участі позивача, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позову з додатками скеровано відповідачу, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось до суду, у довідці про причини повернення "адресат відсутній за вказаною адресою", також розміщено оголошення на веб-сайті "Судова влада" сторінка Яворівського районного суду Львівської області, розділ - оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме, [PERSON] причини своєї неявки суду не повідомила, відзив та клопотання про відкладення розгляду справи не подавала, а тому суд вирішив розгляд справи проводити за її відсутності. Представник виконавчий комітет Яворівської міської ради Львівської області як орган опіки і піклування [PERSON] до суду не прибув, надав клопотання у про розгляд справи за його відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській облаті 07.02.2011, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12.05.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Яворівського районного управління юстиції Львівської області. Батьком дітей значиться [PERSON] . Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Яворівського районного суду Львівської області у справі №944/1243/21 від 22.04.2021 розірвано. Також рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 14.03.2022 усправі № 944/3675/21 визнано [PERSON] , такою що втратила право на користування житловим буд. [ADDRESS] . Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з батьком [PERSON] у [ADDRESS] , що стверджується Актом встановлення місця проживання №18 затвердженого начальником загального відділу Яворівської міської ради 27.01.2023 Н.Терновою. Вказані обставини засвідчено сусідами. Про факт реєстрації місця проживання малолітнього [PERSON] , 27.04.2011 разом з батьком [PERSON] у [ADDRESS] свідчить також довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, складена адміністратором відділу ЦНАП виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області 09.02.2023 № 273. Разом із ними за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як убачається з копії довідки №01-29/32 від 09.02.2023, виданої Яворівською ЗЗСО І-ІІІ ступенів №2, [PERSON] навчається у 6 Б класі. Із наявної в матеріалах справи копії характеристики складеної Яворівською ЗЗСО І-ІІІ ступенів №2, [PERSON] , [INFO] , навчається у вказаному закладі з першого класу. Зарекомендував себе як відповідальний, виконавчий учень, школу відвідує ретельно. Батько постійно цікавиться результатами успішності та поведінкою сина, систематично відвідує батьківські збори, має на дитину позитивний вплив. Відповідно до копії довідки Яворівського районного суду Львівської області № 39 від 09.02.2023, [PERSON] не звертався із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (пункт третій частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Статею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч. 2, 3, 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків і ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з п. 18 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19). У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. В рішенні ЄСПЛ від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (Strand Lobben and Others v. Norway, заява № 37283/13) зазначено, що коли інтереси дитини суперечать інтересам батьків, органи влади повинні встановлювати справедливий баланс цих інтересів, при цьому особливе значення надається найкращим інтересам дитини. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та «відновлення» сім`ї. У матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідача [PERSON] щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] , тобто, відсутні докази, що відповідач свідомо, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Обставини спірних правовідносин, встановлені судом під час розгляду справи кореспондуються із змістом висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради №375 від 25.10.2023 комісії з питань захисту прав дитини, за змістом якого з початку повномасштабної війна [PERSON] поїхав до матері в Республіку Польща, однак у вересні місяці 2022 року малолітній повернувся в Україну до батька [PERSON] і по сьогоднішній день проживає разом з ним. [PERSON] повідомив, що його син проживає з ним та перебуває на повному його утриманні. Матір проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере участі у вихованні, навчанні дитини. [PERSON] в телефонному режимі повідомила членам комісії, що любить свого сина, спілкується з ним кожен день по телефону, відправляє посилки сину, хоче щоб він проживав разом з нею. На засіданні комісії малолітній [PERSON] повідомив, що любить свою матір та хотів би періодично їздити на канікули до неї у Республіку Польща, не бажає щоб його матір позбавляли батьківських прав. Комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Яворівської міської ради Львівської області не встановлено вагомих підстав доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . Враховуючи викладене Яворівська міська рада Львівської області, як орган опіки та піклування, вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] за даних обставин є недоцільним та передчасним. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що фактичне спільне проживання, самостійне утримання та виховання позивачем [PERSON] малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не є необхідними та достатніми підставами для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно такої дитини. На переконання суду, позбавлення батьківських прав матері не призведе до безумовного покращення життя дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на виконавчий комітет Яворівської міської ради Львівської області як орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed