Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Пащук Артем Ігорович, звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк», Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить визнати недійсними прилюдні торги, проведені Приватним підприємством «Нива-В.Ш.» з продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про які складено протокол № 1410185-1, за результатами яких це майно придбано AT «Універсал Банк» за ціною 527000,00 грн., визнати недійсним протокол 1410185-1 від 11.10.2010 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) з продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнати недійсним Акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 02.11.2010, складений головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шестаком Олегом Володимировичем про придбання AT «Універсал Банк» квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнати недійсним свідоцтво про право власності від 03.12.2010 на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що виданена AT «Універсал Банк», витребувати з чужого незаконного володіння AT «Універсал Банк» на користь [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 29.08.2007 між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (08.07.2009 змінено найменування на ПАТ «Універсал Банк», 28.12.2018 змінено найменування на АТ «Універсал Банк»), укладено Кредитний договір №24/128-07К, за умовами якого [PERSON] отримала від банку кредит у сумі 94000,00 доларів США, з кінцевою датою погашення до 28.08.2026. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки від 29.08.2007, який посвідчений приватним нотаріусом Шапіро І.В. В іпотеку було передано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач повідомила, що в кінці грудня 2012 року їй стало відомо про те, що в межах виконавчого провадження було реалізовано квартиру на виконання виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі №262, посвідченого Львівського міського нотаріального округу Цибко Т.Б. про звернення стягнення на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач стверджує, що виконавчий напис вчинено нотаріусом із порушенням, відтак такий підлягає скасуванню. Позивач повідомила, що в провадженні Галицького районного суду м.Львова перебувала справа №461/6352/23 за її позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Цибко Тетяни Борисівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в ході розгляду якої нею було подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме просила суд визнати недійсними прилюдні торги, проведені Приватним підприємством «Нива-В.Ш.» з продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про які складено протокол № 1410185-1, за результатами яких це майно придбано AT «Універсал Банк» за ціною 527000,00 грн., визнати недійсним протокол 1410185-1 від 11.10.2010 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) з продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнати недійсним Акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 02.11.2010, складений головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шестаком Олегом Володимировичем про придбання AT «Універсал Банк» квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнати недійсним свідоцтво про право власності від 03.12.2010 на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що виданена AT «Універсал Банк», витребувати з чужого незаконного володіння AT «Універсал Банк» на користь [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, судом було відмовлено у задоволенні заяви про збільшення позовних вимог, відтак вона звернулася до суду із вказаним позовом, який просить задоволити, оскільки у випадку визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню це буде підставою для скасування прилюдних торгів та витребування квартири за адресою: [ADDRESS] від відповідача. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.03.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 16.04.2024 представник відповідача АТ «Універсал Банк» Приходько Л.А. подала відзив на позовну заяву, у якому повідомила, що позивачем в обґрунтування підстав для визнання прилюдних торгів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння зазначається теоретична підстава, яка може виникнути в разі визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Однак, на даний час така підстава відсутня та є припущенням позивача, оскільки відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання даного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Просить відмовити у задоволенні позову. Окрім того, представник відповідача зазначила, що до вимог про оскарження прилюдних торгів з реалізації іпотечного майна застосовується спеціальна позовна давність строком в три місяці з дня проведення торгів. Таким чином, у задоволенні позовних вимог позивача про визнання недійсними акту про реалізацію прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів, предмета іпотеки слід відмовити з підстав спливу строку позовної давності. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.06.2024 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та вирішено витребувати у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Надії Миколаївни належним чином засвідчену копію нотаріальної справи, щодо видачі свідоцтва на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого в реєстрі за №1938. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09.07.2024 вирішено повторно витребувати у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Надії Миколаївни належним чином засвідчену копію нотаріальної справи, щодо видачі свідоцтва на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого в реєстрі за №1938. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.07.2024 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та вирішено витребувати в Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради належним чином засвідчену копію реєстраційної справи щодо квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 12.08.2024 на виконання вимог ухвали суду на адресу суду від начальника Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Серватяк Л. надійшли копії реєстраційної справи щодо квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 14.08.2024 на виконання вимог ухвали суду на адресу суду від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Надії Миколаївни надійшли копії нотаріальної справи, щодо видачі свідоцтва на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого в реєстрі за №1938. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.10.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача Пащука А.І. про зупинення провадження у справі. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили такі задоволити в повному обсязі. Представник відповідача Приходько Л., яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, щодо задоволення позову заперечила. Представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, однак про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа. Заслухавши пояснення позивача та її представника, а також пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 29.08.2017 між фізичною особою [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк» (ПАТ Універсал Банк») укладено кредитний договір №24/128-07К, за умовами якого [PERSON] отримала від відповідача кредит у сумі 94 000,00 доларів США, з кінцевою датою погашення до 28.08.2026. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань по Кредитному договору, 29.08.2007 між АТ «Універсал Банк» з одного боку та [PERSON] з другого боку, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського МНО Шапіро І.В. За умовами данного договору іпотеки [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а сааме двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 04.02.2009 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т.Б. вчинено виконавчий напис, реєстровий номер 262 про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] , що на праві власності належить [PERSON] . Даний виконавчий напис із заявою про прийняття його до виконання від 05.02.2009 вих. №343 МРУ було пред`явлено до виконання, у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області. Квартира за адресою: [ADDRESS] була реалізована, з прилюдних торгів за ціною продажу 527000,00 грн. Львівською філією ПП «Нива - В.Ш.», що підтверджується протоколом №1410185-1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (предмету іпотеки). Переможцем торгів стало АТ «Універсал Банк». 02.11.2010 головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ у Львівській області Шестаком О.В. складено акт про реалізацію предмета іпотеки, а сааме квартири [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, загальною площею 58,8 кв.м. Квартира належить на праві власності [PERSON] . Постановою старшого державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ у Львівській області Прокопа С.Б. від 10.02.2021, відкрито виконавче провадження №11313229. 03.12.2010 приватним нотаріусом Львівського МНО Нор Н.М. видано Свідоцтво за реєстраційним номером [NUMBER] , згідно якого АТ «Універсал Банк» належить на праві власності двокімнатна квартира [ADDRESS] , яка раніше належала [PERSON] . Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 12 червня 2024 року у справі №461/6352/23 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Універсал Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Цибко Тетяни Борисівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішення суду оскаржується та не набрало законної сили. Слід зазначити, що виконавчий напис нотаріуса від 04.02.2009, який вчинено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т.Б., реєстровий номер 262, про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] , що на праві власності належала [PERSON] , станом на день розгляду даної справи не визнано таким, що не підлягає виконанню та є чинним. Відтак покликання позивача щодо можливого визнання виконавчого нотаріуса №262 таким, що не підлягає виконанню, не є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, а також для визнання недійсним протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, визнання недійсним акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про право власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна з електронних торгів, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення електронних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Таким чином, правова природа продажу майна з електронних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізаціїарештованого майна. При цьому підставою для визнання торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Порядком реалізації арештованого майна, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна, направлення письмового повідомлення виконавцю, та сторонам виконавчого провадження про дату, час та місце проведення прилюдних торгів, а також стартову цінуреалізації майна тощо); правил які регулюють сам порядок проведення торгів, правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів електронних торгів. Відтак, для визнання електронних торгів недійсними, які є правочином, в розумінні статей 203 та 215 Цивільного кодексу України, необхідно встановити порушення саме норм Порядку реалізації арештованого майна. В постанові від 02.05.2018 у справі № 910/10136/17 Верховний Суд дійшов висновку, що виходячи з аналізу правової процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за їх результатами акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином, відповідно слід встановити порушення саме норм Порядку реалізації арештованого майна. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 24.10.2012 у справі № 6-11612 та постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 490/5475/15. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 372/3161/18 від 24.09.2020 зазначив наступне: «Для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб?єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду». Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. У статті 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною другою статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України). У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц (провадження № 61-26417ск18) викладена правова позиція, що «за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, враховуючи вищевикладене, позивач повинен довести належними та допустимими доказами, що відбулося порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна при проведенні прилюдних торгів, ці порушення вплинули на результати торгів, законні інтереси Позивача порушені. Однак, позивач покликається на порушення нотаріусом вчинення виконавчого напису, який станом на день розгляду справи є чинним, проте не вказує на будь-які порушення організатором торгів норм Порядку реалізації арештованого майна, відтак відсутні правові підстави для визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, акту про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про право власності. Окрім того, відповідно до положень частини першої ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. В постанові Верховного суду України від 17.12.2014 у справі №6-140 зазначається, що під час розгляду спорів про витребування майна суди мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовіснимнабувачем тощо. Велика Палата Верховного Суду зазначала та звертала увагу що при оцінці добросовісності/недобросовісності набувача майна слід враховувати, що прилюдні торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та «юридичне очищення» майна, придбаного у такий спосіб. Зазначені висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №922/3537/17 (провадження №12-127г19, пункти 37, 38), від 01.04.2020 у справі №610/1030/18 (провадження №14-436цс19, пункти 46.1, 46.2), від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 (провадження №12-44гс20, пункти 7.15, 7.16). Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.Застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених в порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише у тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. Зазначена правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 07.11.2022 у справі № 450/4257/20 (провадження № 61-17706 сво 21). Суд зазначає, що позивачем та її представником не доведено порушень вимог Порядку реалізації арештованого майна, а також враховуючи те, що станом на день розгляду справи відсутнє рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відтак відсутні підстави для витребування з чужого незаконного володіння AT «Універсал Банк» на користь [PERSON] квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та задоволення позовних вимог в цілому. Окрім того, судом не приймається до уваги покликання представника відповідача Приходько Л. на те, що позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо встановить, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 129). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed