Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Геращенко Т.В., звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об`єднання» про визнання права власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради народних депутатів № 53 від 20.02.1992 року затверджено список членів Житлово-будівельного кооперативу «Міськелектротранспортник» (ЖБК «Міськелектротранспортник»). Згідно даного рішення надано квартири і видані ордери на заселення 160-ти квартирного житлового будинку у [ADDRESS] . В тому числі надано трикімнатну квартиру [ADDRESS] житловою площею 38,2 кв. м на 10-му поверсі оператору ДСК [PERSON] на склад сім`ї 3 особи (вона, чоловік [PERSON] , син [PERSON] ). Відповідно до вищевказаного рішення позивачка, разом зі своїм чоловіком та сином вселились в квартиру [ADDRESS] , де були зареєстровані 16.06.1992 року і мешкають по сьогоднішній час, що підтверджується записом у паспорті у розділі «місце проживання [ADDRESS] » . Загальна вартість квартири [ADDRESS] складала 10404 крб. 40 коп. Обов`язковий пайовий внесок 30% від вартості квартири складав 3121,00 крб. [PERSON] сплатила у повному обсязі ще до 10.02.1990 року, що підтверджується архівною довідкою № П/19/18889/01-19 від 05.04.2024 року виданою Департаментом комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради. У випадку несплати пайового внеску позивачка підлягала б виключенню з кооперативу без додаткового попередження згідно протоколу загальних зборів членів ЖБК «Міськелектротранспортник» від 31.01.1990 року. Крім того, позивач зазначає, що їй було надано довгостроковий кредит в сумі 7283 крб. 40 коп. терміном на 25 років для щомісячного погашення кредиту рівними частинами починаючи з 15.05.1992 року. Після заселення будинку за адресою [ADDRESS] він був переданий 15.05.1992 року для подальшого обслуговування і експлуатації до Укрупненого житлово-будівельного кооперативу № 3 (УЖБК № 3). Позивачкою на рахунок УЖБК № 3 вносились пайові внески з погашенням кредиту, сплата за житлово-комунальні послуги. Відповідно до довідок № 393 від 30.04.2024 року та № 394 від 30.04.2024 року виданих ТОВ «ЖЕО» підтверджено, що [PERSON] є членом ЖБК «Міськелектротранспортник» та вона повністю внесла свій пайовий внесок за кооперативну квартиру [ADDRESS] . З підстав того, що право власності на квартиру не зареєстровано, позивач 08.05.2024 року звернулась до державного реєстратора з метою реєстрації права власності на вищезазначену квартиру (заява реєстраційний номер 60905114). Однак рішенням Державного реєстратора Виконавчого комітету Вінницької міської ради 05.07.2024 року № 73980587 відмовлено у проведенні реєстраційних дій з тих підстав, що заявником не подано довідку про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі за квартиру [ADDRESS] . Таким чином, в зв`язку з ліквідацією ЖБК «Міськелектротранспортник», отримати від ЖБК «Міськелектротранспортник» довідку про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі та зареєструвати право власності на належну Позивачці квартиру у визначеному чинним законодавством порядком не має можливості. В той же час ТОВ «ЖЕО» довідками № 393 та № 394 від 30.04.2024 року підтверджено, що [PERSON] є членом ЖБК «Міськелектротранспортник» та вона повністю внесла свій пайовий внесок за кооперативну квартиру [ADDRESS] . Зважаючи на дані обставини, у позивача виникла потреба визначити право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] в судовому порядку. З урахуванням викладених обставин, посилаючись на те, що добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою з 16.06.1992 року, просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.05.2024 року прийнято справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Відповідачем правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. 04.09.2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ТОВ «ЖЕО», в яких надано підтвердження того, що [PERSON] дійсно видавалися довідки про те, що вона дійсно була членом ЖБК «Міськелектротранспортник» та вона повністю внесла свій пайовий внесок за кооперативну квартиру [ADDRESS] , який на даний час обслуговується ТОВ «ЖЕО». Ухвалою суду від 25.09.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача адвокат Геращенко Т.В. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Вінницької міської ради Коваль Д.О. в судовому засіданні при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги, на предмет спору ТОВ «ЖЕО» в судове засідання не зявилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце судового розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позицію сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного. За приписами ч. 1\~ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч.ч. 1, 2\~ст. 5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Аналізуючи вказані норми права можливо прийти до висновку, що завданням цивільного судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №638/2304/17. Приписами ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями\~ст.16 ЦК України, закріплено право особи на судовий захист свого особистого майнового права, у спосіб: визнання права власності. При розгляді справи, суд має провести всебічний аналіз предмету і підстав заявленого позову та встановити наявність та характер спірних правовідносин між сторонами. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Так судом встановлено, що згідно рішення виконкому Вінницької міської ради народних депутатів № 53 від 20.02.1992 року затверджено список членів Житлово-будівельного кооперативу «Міськелектротранспортник» (ЖБК «Міськелектротранспортник»). На підставі вказаного рішення оператору ДСК [PERSON] надано квартири згідно виданого ордеру на заселення в трикімнатну квартиру [ADDRESS] житловою площею 38,2 кв. м на 10-му поверсі на склад сім`ї з трьох осіб (позивачка [PERSON] , чоловік [PERSON] , син [PERSON] ), які в свою чергу вселились в квартиру [ADDRESS] , де були зареєстровані 16.06.1992 року і мешкають по сьогоднішній час, що підтверджується записом у паспорті у розділі «місце проживання [ADDRESS] » . Згідно наявної в матеріалах справи архівної довідки Департаменту комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради, загальна вартість квартири [ADDRESS] складала 10404 крб. 40 коп. Як встановлено судом, обов`язковий пайовий внесок 30% від вартості квартири складав 3121,00 крб., які [PERSON] сплатила у повному обсязі ще до 10.02.1990 року, що підтверджується архівною довідкою № П/19/18889/01-19 від 05.04.2024 року та у випадку несплати пайового внеску позивачка підлягала б виключенню з кооперативу без додаткового попередження згідно протоколу загальних зборів членів ЖБК «Міськелектротранспортник» від 31.01.1990 року. Крім того, позивачу було надано довгостроковий кредит в сумі 7283 крб. 40 коп. терміном на 25 років для щомісячного погашення кредиту рівними частинами починаючи з 15.05.1992 року. Також із вказаної довідки встановлено, що після заселення будинку за адресою: [ADDRESS] він був переданий 15.05.1992 року для подальшого обслуговування і експлуатації до Укрупненого житлово-будівельного кооперативу № 3 (УЖБК № 3). Позивачкою на рахунок УЖБК № 3 вносились пайові внески з погашенням кредиту, сплата за житлово-комунальні послуги. Відповідно до довідок № 393 від 30.04.2024 року та № 394 від 30.04.2024 року виданих ТОВ «ЖЕО», яке на даний час здійснює обслуговування даного будинку, та підтверджено, що [PERSON] є членом ЖБК «Міськелектротранспортник» та вона повністю внесла свій пайовий внесок за кооперативну квартиру [ADDRESS] . З підстав того, що право власності на квартиру не зареєстровано, позивач 08.05.2024 року звернулась до державного реєстратора з метою реєстрації права власності на вищезазначену квартиру (заява реєстраційний номер 60905114). Рішенням Державного реєстратора Виконавчого комітету Вінницької міської ради 05.07.2024 року № 73980587 відмовлено у проведенні реєстраційних дій з тих підстав, що заявником не подано довідку про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі за квартиру [ADDRESS] . Таким чином, в зв`язку з ліквідацією ЖБК «Міськелектротранспортник», отримати від ЖБК «Міськелектротранспортник» довідку про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі та зареєструвати право власності на належну позивачці квартиру у визначеному чинним законодавством порядком не має можливості. Зважаючи на дані обставини, у позивача виникла потреба визначити право власності [PERSON] на кооперативну квартиру [ADDRESS] в судовому порядку. Таким чином, сплативши у повному обсязі пайовий внесок за побудовану квартиру та фактично прийнявши її у володіння, [PERSON] не було належним чином зареєстровано право власності на придбане нерухоме майно. Виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майн та їх обтяжень» в редакції від 2004 року. Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у Постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17. Відповідно до положень ст.15 Закону України "Про власність" від 07.02.1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Пунктом 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 №9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи", передбачено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд. Відповідно до п. 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"\~зазначено, що при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Відповідно до Закону України «Про кооперацію», кооператив - це юридична особа, створена фізичними і (або) юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської чи іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на основі самоврядування. Кооперативна квартира спочатку є приватною власністю кооперативу як юридичної особи, а після повної виплати членом кооперативу пайового внеску переходить в його приватну власність як фізичної особи. Таким чином, [PERSON] як член житлового кооперативу повністю внесла свій пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] , а отже набула право власності на неї. Однак, на даний час не було проведено державну реєстрацію права власності позивача, що порушує його права, як власника на розпорядження нерухомим майном. Як встановлено судом, позивач звернувшись до Державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про проведення реєстраційних дій, отримав відмову, мотивовану тим, що ним не надано довідку про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, про що свідчить рішення 05.07.2024 року № 73980587. Здійснення на даний час державної реєстрації права власності за позивачем на квартиру, у органі, уповноваженому на здійснення державної реєстрації речових прав, про що зазначено у рішенні Державного реєстратора №73980587 від 05.07.2024, не є можливим, по причині відсутності документів, які є підставою виникнення права власності, перелік яких визначений Положенням про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127\~та\~Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.201 № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст.\~15\~та ст.\~392 ЦК України,\~\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивача існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами його права власності на кооперативну квартиру, набутого ним свого часу правомірно. Порушенні права позивача підлягають поновленню у судовому порядку, шляхом визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] . Вказане рішення відповідає загальним засадам цивільного законодавства зокрема, справедливості, добросовісності та розумності та усуває порушення права на вільне володіння та розпорядження майном, визначене положеннями ст.1 Протоколу 1 Європейської конвенції прав людини. На підставі викладено та

Outcome: approved