Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідачів [PERSON] , ТОВ «СК «ПЗУ Україна» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що 20.08.2023 о 16 год. 40 хв. у місті Києві по вул. Сім`ї Кульженків, відповідач [PERSON] керуючи автомобілем Mitsubishi Outlander д.н.з. [NUMBER] , під час руху не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, в результаті здійснив наїзд на автомобіль Peugeot д.н.з. [NUMBER] . 29.09.2023 постановою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Згідно звіту від 13.10.2023 вартість матеріального збитку, спричинений позивачу становить 53795,07 грн., вартість відновлювального ремонту - 37722,79 грн. вартість експертизи - 3000,00 грн. На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача [PERSON] застрахована ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», ліміт страхової виплати становить 160000,00 грн., франшиза - 2600,00 грн. Проте, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатила позивачу лише 9371,63 грн. Крім того, в результаті пошкодження автомобіля позивача, останній змушений використовувати громадський транспорт, що викликало незручності для позивача та членів його сім`ї та заподіяно моральну шкоду. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] суму відшкодування у розмірі 18672,28 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., з відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» - страхове відшкодування у розмірі 28381,16 грн., вартість звіту - 3000,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15.01.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30.01.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15.05.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Від представника відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» надійшов відзив, відповідно до якого - просить у задоволенні позовних вимоги відмовити з наступних підстав. Дорожньо-транспортна пригода сталася у період дії полісу. 21.08.2023 [PERSON] звернувся із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування пошкодженого майна. За результатом проведених дій було оформлено протокол технічного огляду КТЗ від 28.08.2023, де відображені пошкодження внаслідок події 20.08.2023. На замовлення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 03.09.2023 складено звіт № 31282 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля позивача, яка склала 13698,96 грн. Відтак ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну у розмірі 9371,63 грн., яка була виплачена позивачу 07.09.2023. Розмір страхового відшкодування було зменшено на суму ПДВ - 1727,33 грн. та франшизу 2600,00 грн. Доводи сторони позивача щодо здійснення доплати суми страхового відшкодування заперечує, оскільки позивач не зменшив позовні вимоги на суму ПДВ, що не відповідає ст. 36.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п. 196.1.3 Податкового кодексу України. Наданий позивачем висновок не є належним доказом, оскільки експерта не попереджено про кримінальну відповідальність та відсутнє посилання, що висновок складено для подальшого подання до суду. Крім того звіт оцінювача містить оцінку станом на 11.10.2023, в той час як оцінка збитків мала визначатися на дату ДТП - 20.08.2023. Відповідач не погоджується із відшкодуванням вартості всіх інших вимог, оскільки вони є похідними, та не можуть бути задоволені, у разі відмови у задоволенні первісних позовних вимог. 23.04.2024 через систему «Електронний суд» представником відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ України» подано клопотання про долучення доказів та вказано про те, що страховою компанією 05.04.2024 здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 6200,48 грн., яка виплачена позивачу. В судовому засіданні позивач подану позовну заяву підтримав, просив задовольнити з викладених підстав, отримання доплати у розмірі 6200,48 грн. підтвердив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ України» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши вступне слово позивача, дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( частина друга . 2 ст. 1187 ЦК України). Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України). У постанові від 22.02.2022 у справі 201/16373/16-ц, провадження № 14-27цс21, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц, від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17). Судом встановлено, що 20.08.2023 о 16 год. 40 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Outlander д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві по вул. Сім`ї Кульженків, під час руху не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив наїзд на інший транспортний засіб Peugeot д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду. Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 29.09.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. На момент дорожньо - транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ України», що підтверджується полісом № ЕР.213892720. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.03.2023, страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 160000, 00 грн., розмір франшизи - 2600,00 грн. (а.с. 70). Позивач звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування за пошкодження майна. Відповідно до звіту № 31282 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, протоколу технічного огляду КТЗ та страхового акту № 31282/1 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» визначено, що розмір страхового відшкодування становить 9371,63 грн., який виплачений позивачу. Факт отриманої виплати сторони підтвердили в судовому засіданні, відтак відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню. Відповідно до страхового акту № 31282/2 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» донараховано до виплати 6200,48 грн., які позивач отримав, про що вказав в судовому засіданні, під час виступу із вступним словом. Таким чином, загальна сума страхового відшкодування, яка була виплачена відповідачем ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» позивачу становить 15572,11 грн. Позивач, відповідно до прохальної частини позовної заяви, просив стягнути з відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на свою користь 28381,16 грн., а з відповідача [PERSON] - 18672,28 грн. На підтвердження заявлених позовних вимог, позивач [PERSON] надав звіт № 73/09.10.23 від 13.10.2023 про оцінку вартості матеріального збитку, проте суд вказаний звіт вважає неналежним та недопустимим доказом, з огляду на наступне. Відповідно до звіту № 73/09.10.23 від 13.10.2023, вартість матеріального збитку, завданий власнику Peugeot д.н.з. [NUMBER] в результаті пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 53795,07 грн. Вартість відновлювального ремонту Peugeot д.н.з. [NUMBER] в результаті пошкодження на дату оцінки КТЗ (11.10.2023) складає - 37722,79 грн. (а.с.13-19). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Положення статей 76, 102 - 113 ЦПК України визначають висновки експертів як один із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 2, 5, 6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експерт на підставі ухвали суду. Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 335/2566/18, провадження № 61-3457св21. Всупереч вказаному, наданий позивачем звіт не містить посилань, що останній підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність. Всупереч підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України наведені у звіті розрахунки вказані без вирахування суми ПДВ, що також не відповідає правій позиції Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 12.07.2023 у справі № 591/1861/22. Крім того, суд звертає увагу, що звіт, наданий позивачем не містить відомостей, що пошкодження транспортного засобу, описані у звіті № 73/09.10.23, виникли в результаті ДТП, яка мала місце 20.08.2023, відтак суд позбавлений можливості встановити причинно - наслідковий зв`язок між ДТП 20.08.2023 та наслідками, які вказані у наведеному звіті. Копію рахунку від 10.10.2023 (а.с.24 зворотній бік) суд до уваги не приймає, оскільки надана копія є нечитабельною, наведені деталі транспортного засобу не можливо ідентифікувати та співставити із пошкодженнями, які міг зазнати автомобіль позивача в результаті ДТП 20.08.2023. Таким чином, суд приходить до висновку, що всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України стороною позивача не надано суду належні, достовірні та допустимі докази розміру шкоди, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, а відтак відсутні підстави для стягнення з [PERSON] шкоди у розмірі 16072,28 грн. та з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» страхового відшкодування в сумі 28381,16 грн. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача франшизи в розмірі 2600, 00 грн. Відповідно до положення ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. Відповідно до полісу № ЕР.213892720 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір франшизи становить 2600,00 грн. та підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , як винної особи в ДТП, на користь позивача. Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Згідно з ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) сформувала висновок щодо застосування норм права, що, виходячи з положень статей 16, 22 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Вивчивши доводи позивача щодо завдання йому моральної шкоди, суд погоджується з ними частково, тому приходить до висновку про задоволення позову у цій частині вимог про стягнення з відповідача [PERSON] у розмірі 2 000, 00 грн. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial