Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

05.03.2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (далі кв. [ADDRESS] ). В свою чергу, відповідачі являються співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] (далі кв. [ADDRESS] ), яка знаходиться над належним йому житлом поверхом вище. 13.03.2020 року, 21.02.2022 року, 23.11.2022 року, 17.08.20233 року та 18.09.2023 року з вини відповідачів відбувалися залиття його квартири. Причиною цьому стали несправності із сантехнікою кв. [ADDRESS] , що встановлено відповідними актами. Однак, відповідачі в добровільному порядку не усувають наслідки заподіяної йому шкоди. Згідно висновку експерта вартість ремонтних робіт, необхідних для відновлення його оселі внаслідок затоплення, становить 9780,80 грн. За підготовку даного висновку ним було сплачено експерту 2500 грн. Поряд з цим, подальші конфлікти, які виникали у нього із відповідачами призвели до погіршення його стану здоров`я. Він є особою з інвалідністю, а тому немає часу та засобів для проведення ремонтних робіт. Враховуючи наведене, просить суд стягнути солідарно із відповідачів на свою користь майнову шкоду, завдану залиттям квартири в сумі 9780 грн. 80 коп., витрати, пов`язані із виготовленням експертного висновку в сумі 2500 грн., а також заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 02.05.2024 року відповідачкою [PERSON] було подано до суду заяву (по своїй суті відзив на позовну заяву), в якій зазначила, що дійсно із належної відповідачам кв. [ADDRESS] відбулося залиття кв. [ADDRESS] . Однак, пошкодження сантехніки у тому випадку неможливо було відстежити, оскільки такі її елементи розташовувалися в середині стіни. Останнє залиття відбулося в той час, коли її сестра перебувала у лікарні разом із важкохворим батьком. При цьому, відповідачка зазначає, що вона проживає за кордоном. Дані обставини виключають їх вину у заподіянні шкоди позивачу. Просить врахувати, що позасудове врегулювання спору не відбулося саме через поведінку позивача, який уникав спілкування з нею. З огляду на наведене, вона не заперечує щодо задоволення позову в частині вимог відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, в частині вимог про стягненні витрат на підготовку експертного висновку та відшкодуванні моральної шкоди просить відмовити (а.с. 62-65). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.06.2024 року було прийнято позовну заяву (в новій редакції) [PERSON] до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ЖКП № 7, [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів залучено [PERSON] , [PERSON] (а.с. 96-97). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.07.2024 року [PERSON] , [PERSON] було залучено до участі у справі в якості співвідповідачів (а.с. 115-116). В судовому засіданні представник позивача адвокат Мамченко І.О., заявлені позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що відшкодування шкоди, про яке згадує відповідачка у своєму відзиві, здійснювалося за іншим фактом залиття квартири, яке не охоплене даним позовом. Заявлені позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, у своїй заяві від 02.05.2024 року просила розгляд справи здійснювати у її відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - ЖКП № 7 в судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про день, час, місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від них на адресу суду не надходили. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та третьої особи, оскільки їх неявка в судове засідання є повторною, відбулася без поважних на це причин та така не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 08.08.1996 року (а.с. 2). Як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно № 361858018 від 15.01.2024 року, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (а.с. 3). Судом також встановлено та сторонами не заперечується, що належна відповідачам кв. [ADDRESS] , яка належить позивачу. Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; проводити за власні кошти ремонт квартири (наймач (орендатор) згідно з договором найму (оренди); забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. Тобто відповідальність за належний стан санітарно-технічного обладнання в квартирі [ADDRESS] , несуть безпосередньо власники вказаної квартири відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі, як співвласники квартири, зобов`язані були контролювати стан санітарно-технічного обладнання в квартирі, яка є їх спільною власністю, та докладати зусиль для того, щоб не порушити права інших осіб, не завдати їм шкоди, що витікає з вимог ст. 13 ЦК України. Необізнаність щодо стану санітарно-технічного обладнання в квартирі не звільняє її власників від обов`язку відшкодування завданої шкоди, у тому числі й внаслідок залиття іншої квартири. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 13.03.2020 року (через не закритий водорозбірний кран у ванній), 23.11.2022 року (через пошкодження металопластикової труби гарячого водопостачання на з`єднанні з вентилем під мийкою на кухні), 17.08.2023 року (через засмічену каналізаційну мережу на кухні) та 18.09.2023 року (через пошкодження металопластикової труби гарячого водопостачання на з`єднанні з гнучкою підводкою) з вини власників кв. [ADDRESS] відбулося затоплення кв. [ADDRESS] . З приводу кожного із випадків залиття комісією ЖКП № 7 було складено відповідні акти (а.с. 18, 20-22). Таким чином, суд вважає доведеним, що матеріальна шкода, яка була завдана позивачу затопленням належної йому квартири, знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з неналежним станом санітарно-технічного обладнання в належній відповідачам квартирі. Згідно ч. 2 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Оскільки квартира кв. [ADDRESS] належить відповідачам на праві саме спільної сумісної власності, їхнє зобов`язання за завданою позивачу шкодою є солідарним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками визнаються: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому шкоди. На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: шкода; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; вина. Отже, судом встановлено, що між винними діями відповідачів та заподіяною позивачу шкодою є причинно-наслідковий зв`язок. Зокрема, відповідач [PERSON] фактично визнала у своїй письмовій заяві, в якій вона зазначила, що внаслідок затоплення квартири позивача її сестра неодноразово виявляла наміри та вчиняла дії щодо врегулювання спору в позасудовому порядку шляхом, з-поміж іншого, проведення ремонтних робіт ушкоджених ділянок стелі та стіни за свій рахунок. Згідно вимог ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Одночасно з цим, ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з висновку експерта ТзОВ «Волинь-Експерт» № 34/2023 будівельно-технічної експертизи від 22.12.2023 року, який був виготовлений за фактом залиття квартири позивача, у тому числі з урахуванням актів про залиття від 13.03.2020 року, від 23.11.2022 року, від 17.08.2023 року та від 18.09.2023 року, розмір завданої матеріальної шкоди внаслідок затоплення кв. [ADDRESS] станом на 26.09.2023 року становить 9780,80 грн. (а.с. 4-32). Суд вважає вищевказаний висновок належним та допустимим доказом, який підтверджує розмір завданої позивачу [PERSON] майнової шкоди внаслідок залиття належної йому квартири з вини відповідачів . Суд наголошує, що за загальним принципом диспозитивності при здійсненні судочинства кожен учасник справи розпоряджається своїми правами щодо доведення обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, на власний розсуд. Зокрема, надаючи висновок експерта ТзОВ «Волинь-Експерт» № 34/2023 від 22.12.2023 року, позивач у такий спосіб фактично вчиняє процесуальні дії зі своєї сторони щодо надання доказів для доведення обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, що в повній мірі відповідає принципу змагальності сторін. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В ході розгляду даної справи відповідачами не було заявлено клопотання про призначення відповідної експертизи з метою обґрунтування своїх заперечень щодо розміру завданої матеріальної шкоди, іншими доказами розмір завданої позивачу матеріальної шкоди стороною відповідачів не спростований. Отже, в такий спосіб сторона відповідачів розпорядилася своїми процесуальними правами на власний розсуд. Судом також встановлено, що позивачем [PERSON] були понесені витрати на проведення оцінки завданого йому матеріального збитку внаслідок затоплення належного йому житла в сумі 2500 грн. (а.с. 33). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню майнова шкода, завдана залиттям квартири в сумі 9780 грн. 80 коп., а також витрати, пов`язані із виготовленням експертного висновку в сумі 2500 грн. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовною вимогою про стягнення моральної шкоди, зазначив, що затоплення квартири спричинило погіршення його стану здоров`я. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003). Стороною позивача в порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано жодних доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я позивача [PERSON] у зв`язку з залиттям його квартири. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необгрунтованість заявлених позовних вимог, які стосуються відшкодування моральної шкоди, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи той факт, що судом було задоволено позовні вимоги [PERSON] частково, а також те, що останній звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю ІІ групи (а.с. 34), із відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211 грн. 20 грн. (за вимогу, яка стосується відшкодування майнової шкоди), а решту судових витрат (за вимогу, яка стосується відшкодування моральної шкоди) компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial