Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

У серпні 2024 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05 жовтня 2012 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним центром розвитку сім`ї, актовий запис №2679, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 05.10.2012. Мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спору з відповідачем щодо місця проживання дітей не мають. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Давно втратили почуття любові та поваги один до одного. Вони з відповідачем спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Позивач вважає, що їх з відповідачем шлюб фактично припинив своє існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку із чим наполягає на його розірванні. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. 12 вересня 2024 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, свої позовні підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштовим зв`язком копії ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви, проте конверт повернувся до суду із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». Також про виклик відповідача в судове засідання судом було розміщено оголошення на сайті Солом`янського районного суду м. Києва на порталі "Судова влада України." Таким чином, судом були вжиті всі визначені законом заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи. Крім того, у встановлений судом строк, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд вирішує справу за наявними матеріалами. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 05 жовтня 2012 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним центром розвитку сім`ї зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис №2679 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 05.10.2012. Від вказаного шлюбу подружжя має двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зі змісту позовної заяви також вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства та не зацікавлені у продовженні сімейного життя, тобто шлюбно-сімейні відносини фактично припинили своє існування. Згідно зі статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України визначено, що шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження шлюбних відносин суперечитиме інтересам позивача та відповідача, враховуючи, що жодна зі сторін не зверталася до суду з клопотанням про надання строку для примирення, тобто між подружжям відсутні будь-які намагання спрямовані на відновлення сімейних відносин. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. З огляду на вказане та

Outcome: approved