Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України, який в ході розгляду справи був змінений на Головне управління ДПС у Харківській області, про зняття арешту з нерухомого майна [PERSON] , померлої [INFO] , в тому числі з квартири за адресою: [ADDRESS] , накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП №41748037, виданий 19.11.2014, номер запису про обтяження 7758422 /спеціальний розділ/ від 20.11.2014; та на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП №42652147, виданий 19.11.2014, номер запису про обтяження 7759027 /спеціальний розділ/ від 20.11.2014; опис предмета обтяження - в межах суми звернення стягнення 5069,68 грн. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , яка була власником квартири за адресою [ADDRESS] . Після смерті матері позивач як спадкоємець першої черги за законом звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, і під час оформлення спадщини йому стало відомо, що на все нерухоме майно, яке належить [PERSON] , в тому числі на зазначену квартиру, в межах суми звернення 162,03 грн. накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП № 41748037 від 19.11.2014 Відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області; та на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП № 42652147 від 19.11.2014 Відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області - в межах суми звернення стягнення 5069,68 грн. За повідомленням Чугуївського МР відділу ГТУЮ у Харківської області перебував виконавчий лист № 820/502/13-а від 03.09.2013 Харківського окружного адміністративного суду про стягнення з [PERSON] на користь держави заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2012 рік в сумі 4572,42 грн. та виконавчого збору 457,24 грн., витрат на проведення виконавчих дій в сумі 40,02 грн. , в межах якого було накладено арешт на все нерухоме майно, належне [PERSON] , в тому числі на квартиру. Також на виконанні в Чугуївському МР відділі ДВС у Харківської області перебував виконавчий документ, виданий Управлінням Пенсійного фонду України в Чугуївському районі Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь УПФУ за несвоєчасну сплату страхових внесків штраф та пені в сумі 110,92 грн. та виконавчого збору в сумі 11,09 грн., в межах якого було звернення стягнення на майно боржника. На даний час виконавчі провадження, в межах яких накладено арешт, закінчені та повернуто виконавчий лист стягувачу. В жовтні 2023 року позивач звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту з нерухомого майна, належного матері [PERSON] , і з листа від 26.10.2023 вбачається, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, надати інформацію щодо виконавчого провадження, де боржником є [PERSON] , немає законних підстав, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження та рекомендовано звернутися до суду з заявою про зняття арешту. Сторони у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, в якій позов підтримала та просила його задовольнити. Від представника ГУ ДПС у Харківській області надійшла заява про невизнання позову, оскільки копія позовної заяви з додатками не отримана, при цьому надані письмові пояснення про відсутність заборгованості з Єдиного внеску загальнообов`язкового державного страхування по [PERSON] , оскільки заборгованість списана у зв`язку зі смертю [PERSON] . Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області про дату судового засідання повідомлений. За таких обставин суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін за доказами, наявними у справі. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності від 02.04.2004. [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, і під час оформлення спадщини стало відомо, що на все нерухоме майно, яке належить [PERSON] , в тому числі на зазначену квартиру, накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП №41748037, виданий 19.11.2014, видавник [PERSON] , відділ державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції, Харківська область; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17347787 від 20.11.2014, [PERSON] , Чугуївське міськрайонне управління юстиції, Номер запису про обтяження 7758422 /спеціальний розділ/ від 20.11.2014, в межах суми звернення 162,03 грн. та на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП № 42652147, виданий 19.11.2014, видавник [PERSON] , Відділ державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції, Харківська область; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17349049 від 20.11.2014, [PERSON] , Чугуївське міськрайонне управління юстиції, Харківська область. Номер запису про обтяження 7759027 /спеціальний розділ/ від 20.11.2014; опис предмета обтяження - в межах суми звернення стягнення 5069,68 грн., що підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як зазначено у позові, позивачу згодом стало відомо, що на виконанні в Чугуївському МР відділі ГТУЮ у Харківської області перебував виконавчий лист № 820/502/13-а від 03.09.2013, виданий Харківським окружним адміністративним судом, про стягнення з [PERSON] на користь держави заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2012 рік в суму 4572,42 грн. та виконавчого збору 457,24 грн. та витрат на проведення виконавчих дій в сумі 40,02 грн., і в межах цього виконавчого провадження було накладено арешт на все нерухоме майно, належне [PERSON] , в тому числі на квартиру за адресою: [ADDRESS] , в межах суми звернення стягнення 5069,68 грн. Також на виконанні в Чугуївському МР відділі ДВС у Харківської області перебував виконавчий документ, виданий Управлінням Пенсійного фонду України в Чугуївському районі Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь УПФУ за несвоєчасну сплату страхових внесків штраф та пені в сумі 110,92 грн. та виконавчого збору в сумі 11,09 грн., і в межах цього виконавчого провадження було звернення стягнення на майно боржника. Позивач у жовтні 2023 року звернувся до відділу ДВС з заявою про зняття арешту з нерухомого майна належного [PERSON] , а саме, квартири за зазначеною адресою. Згідно повідомлення відділу ДВС від 26.10.2023, згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень надати інформацію щодо виконавчого провадження, де боржником є [PERSON] , не має законних підстав, оскільки заявник не є стороною виконавчого провадження, та рекомендовано звернутися до суду з заявою про зняття арешту. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на усунення перешкод у прийнятті спадщини після смерті матері. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Частиною першою ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її . Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Згідно з ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІУ, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 2 вказаної статті, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні положення закріплені у відповідності до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. З урахуванням встановлених обставин суд прийшов до висновку про задоволення позову, оскільки, як встановлено судом, накладене обтяження на майно спадкодавця заважає скористатися позивачу своїм правом на спадок вищевказаного майна, що є порушенням її конституційних прав.

Outcome: approved