Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

У березні 2024 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» Гайова А.С. звернулася до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 3373709, укладеним 11.05.2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», у розмірі 21 670 грн 00 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 6\~000 грн 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.05.2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит № 3373709, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 грн 00 коп. на строк 30 днів з 11.05.2021 року по 10.06.2021 року, зі сплатою комісії за надання у розмірі 7% одноразово у розмірі 350 грн та процентів у розмірі 0,88% за кожен день користування в розмірі 1\~320 грн 00 коп. Орієнтована загальна вартість кредиту для відповідача скала 6\~670 грн 00 коп. Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію, проценти та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредитними коштами відповідач скористався. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі. Відповідач умови договору не виконав. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно правил відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 цього договору. Строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. 13.09.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір факторингу № 07Т. Згідно вказаного договору та закону ТОВ «Діджи Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 3373709 від 11.05.2021 року. Станом на 20.02.2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 21 670 грн 00 коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту 5 000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 16 320 грн 00 коп., заборгованість за комісією 350 грн 00 коп. Відповідач кошти ні ТОВ «Мілоан», ні ТОВ «Діджи Фінанс» не повернув, умови договору належним чином не виконує. За викладених обставин позивач і вимушений звернутись до суду з даним позовом. 01.04.2024 року ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області матеріали позовної заяви направлено за підсудністю до Крюківського районного суду міста Кременчука. 23.04.2024 року ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. 16.05.2024\~року на\~адресу суду\~надійшов відзив\~на позову\~заяву.\~Свої заперечення\~проти задоволення\~позовних вимог\~сторона відповідача\~обґрунтувала наступним:\~до позовної\~заяви не\~додано жодного\~належного та\~допустимого доказу\~укладення договору,\~узгодження умов,\~на яких\~договір укладено,\~факту перерахування\~відповідачу коштів\~та отримання\~їх відповідачем,\~існування суми\~боргу та\~її розміру,\~а також\~наявності у\~позивача прав\~нового кредитора. Позивач стверджує, що спірний договір укладено в електронному вигляді та підписано сторонами одноразовим ідентифікатором особи сформованим в електронному вигляді, та за таких обставин позивач має довести, що кредитний договір укладено саме на таких умовах, які містяться на паперових копіях електронного договору. З метою дослідження цих обставин необхідно дослідити оригінал такого електронного доказу з вивченням метаданих, які вказують на дату формування та укладення такого електронного договору. Без дослідження оригіналів таких електронних доказів твердження позивача, викладені в позовній заяві є необґрунтованими. З огляду на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем вбачається, що кредитор при наданні позики діяв всупереч ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка забороняє включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно ж ч. 2 цієї статті умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. За таких обставин слід дійти висновку, що умова про не застосування сторонами договору вимог Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною. Ні в заявці на отримання кредиту, ні в договорі немає електронного ідентифікатора цифрового підпису відповідача, що свідчить про відсутність підписаного договору останнім. Наданий позивачем розрахунок не є належним та допустимим доказом розміру заборгованості, оскільки розрахунок відсотків за користування кредитом зроблено поза межами строків кредитування, розміру відсотків, вказаних в договорі та взагалі невідомо за який період. Графік розрахунків не містить підпису кредитодавця, паспорт кредиту не містить підпису сторін договору. До позовної заяви не додано самого договору факторингу та не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтвердив факт перерахування коштів за кредитним договором та наявності та розміру заборгованості відповідача перед третьою особою та позивачем. Таким чином, на думку представника відповідача [PERSON] , враховуючи відсутність оригіналів документів, слід дійти висновку, що позивачем не доведено наявність прав кредитора, а значить і прав позивача, наявність підписаного кредитного договору як з боку кредитора так і з боку відповідача, факту перерахування коштів за кредитним договором та погодження відповідачем всіх умов кредитного договору, а відсутність оригіналу кредитного договору дає підстави не брати такий доказ судом до уваги. 20.05.2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, представник [PERSON] звертала увагу, що договір споживчого кредиту № 3373709 від 11.05.2021 року, підписаний електронними\~підписами з\~одноразовим ідентифікатором, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на його банківський картковий рахунок. Кредитний договір укладався в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Крім того, представник заявила про неспівмірність заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу в розмірі 7\~000 грн 00 коп., вважала їх розмір завищеними. 01.08.2024 року ухвалою суду витребувано докази у справі. 18.09.2024 року та 01.10.2024 року на адресу суду надійшли витребувані судом докази. Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» Гайова А.С. у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася судом про дату, час та місце розгляду справи, на адресу суду направила клопотання про розгляд справи без її участі. Також представник зазначала у заяві, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, пояснень про причини своєї неявки до суду не надав. Представник відповідача [PERSON] розгляд спрааи просив проводити без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постановах № 204/224/21 та № 641/11984/15-ц. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, пояснень про причини своєї неявки до суду не надав, пояснень щодо позовних вимог суду не направив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача та відповідача на підставі письмових матеріалів справи. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступних висновків: Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках (частина\~1\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України ). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 Цивільного процесуального кодексу України). \~ \~ \~ \~У судовому засіданні встановлено, що 11.05.2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит № 3373709. За умовами договору відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 грн 00 коп. на строк 30 днів з 11.05.2021 року по 10.06.2021 року, зі сплатою комісії за надання у розмірі 7% одноразово у розмірі 350 грн та процентів у розмірі 0,88% за кожен день користування в розмірі 1\~320 грн 00 коп. Орієнтована загальна вартість кредиту для відповідача скала 6\~670 грн 00 коп. Даний договір підписаний електронними підписами з одноразовим ідентифікатором (п. 6 кредитного договору) (а.с. 30-37, 41-48). Відповідно до пункту 2.1. договору, кредит надається позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок. Згідно із пунктом 3.3.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. та п. 2.4. цього договору. Згідно із пунктом 6.1. договору, цей кредитний договір укладався в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Мілоан» через веб-сайт, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (п. 6.2. договору). За змістом п. 6.3. договору, позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами та графіком розрахунків) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору; не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору про які він не повідомив ТОВ «Мілоан» (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана ТОВ «Мілоан», в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на вебсайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору. Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. договору). Згідно із пунктом 7.1, договір складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками № 1 (Графік платежів) та № 2 (Паспорт споживчого кредиту № 3373709). Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 договору. Строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати встановленої п. 1.4 договору. Якщо зі спливом третього дня з моменту укладення цього договору кредитні кошти не будуть відправлені товариством та/або не будуть отримані позичальником у відповідності з визначеним способом надання кредиту, дія цього договору може бути припинена достроково з відповідним відображенням в особистому кабінеті. Електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту № 3373709 від 11.05.2021 року, підписаний електронними\~підписами з\~одноразовим ідентифікатором, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на його банківський картковий рахунок. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Виходячи із вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених фактичних обставин справи вбачається, що відповідачем було укладено в електронній формі договір позики № 3373709 від 11.05.2021 року на суму кредиту 5 000 грн. та отримано кредитні кошти за договором у вказаному розмірі на зазначений відповідачем картковий рахунок. При цьому, договір підписаний електронними підписами, використання яких є неможливим без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Додатком № 1 до договору є графік платежів, додатком № 2 паспорт споживчого кредиту № 3373709, згідно з якими визначено до сплати суму кредиту, проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту. (а.с. 38, 49). Анкета-заява на кредит № 3373709 від 11.05.2021 року містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем [PERSON] у ТОВ «Мілоан» (а.с. 9). Згідно із Платіжним дорученням № 45965475 від 11.05.2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок відповідача 5 000 грн 00 коп., призначення платежу: кошти згідно договору 3373709 (а.с. 55). 13.09.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір факторингу № 07Т, відповідно до умов якого та у відповідності до ст. 512\~ЦК України ТОВ «Діджи Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 3373709 від 11.05.2021 року (а.с. 78-83). Згідно витягу з Додатку до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 року (а.с. 106) заборгованість відповідача перед позивачем становить 21 670 грн 00 коп., а саме: - заборгованість за тілом кредиту 5 000 грн 00 коп., - заборгованість за відсотками 16 320 грн 00 коп., - заборгованість за комісією 350 грн 00 коп. Отже, з укладенням договору у позичальника виник обов`язок повернути ТОВ «Мілоан» кредит та відсотки за договором у строки та в розмірах чітко встановлених графіком погашення кредитної заборгованості, у разі прострочення якого кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом та відсотками. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, надавши йому, визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач взяті на себе за договором зобов`язання перед ТОВ «Мілоан» не виконав, оскільки не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, та проценти за користування кредитом. У зв`язку з відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість. За змістом ст.\~3,\~6,\~627\~ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України визначено правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до\~статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частин 1 та 2 статті 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 2\~ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього\~кодексу, що регулюють договір позики. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов та обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань (стаття 625 Цивільного кодексу України). Доводи сторони відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні докази, які надають можливість встановити розмір виданого кредиту та суму погашення за кредитним договором, то ці доводи є необґрунтованими, виходячи з наступного: Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст. 77 - ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання ТОВ «Манівео» зобов`язань за договором споживчого кредиту № 3373709 від 11.05.2021 року, позивачем надано копію платіжного доручення № 45965475 від 11.05.2021 року, згідно якого ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок [PERSON] 5 000 грн 00 коп., призначення платежу: кошти згідно договору 3373709 (а.с. 55). Водночас, суд враховує, що боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав можливість представити суду виписку зі свого рахунку в підтвердження надходження (не надходження) коштів від кредитора на виконання укладеного договору, їх розміру, а також підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості чи відсутність таких зобов`язань. Із наданих на виконання ухвали суду відповідей АКБ «Індустріалбанк» від 13.08.2024 року та 18.09.2024 року, встановлено, що 13.05.2021 року на рахунок відповідача [PERSON] було перераховано кошти ТОВ «Мілоан»\~у розмірі\~5\~000\~грн 00\~коп.,\~а саме:\~дата проведення.:\~13/05/2021,\~тип операції:\~CH\~Payment\~UKR\~KIEV\~MiloanB2C25C3HZOQ14WJ0,\~сума:\~5\~000,00,\~валюта:\~UAH,\~дата транзакції:\~11/05/21\~09:11,\~комісія:\~0.00,\~сума щ\~комісією:\~5\~000,00\~(а.с.\~218,\~221).\~ Із врахуванням викладеного, суд вважає, що у матеріалах справи наявні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту укладання договору споживчого кредиту між [PERSON] та первісним кредитором. При цьому, відповідач, стверджуючи про необґрунтованість позовних вимог, доказів на спростування встановлених обставин до суду не надав, зокрема, банківську виписку, або довідку з банку про неналежність йому даної картки, докази повного погашення заборгованості тощо чи ненадходження кредитних коштів від ТОВ «Мілоан». Щодо правонаступництва позивача, суд виходить з наступного: Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Враховуючи викладене, аналізуючи матеріали справи, документи, суд вважає достовірно доведеним факт невиконання [PERSON] свого зобов`язання, що випливає з кредитного договору, у зв`язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та комісією є законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних\~вимог Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Діджи\~Фінанс» в частині стягнення відсотків за договором позики, суд виходить з наступного: Відповідно до статті 536\~ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048\~ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення позики просив, у тому числі, крім тіла позики (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та заборгованості за комісією, яка передбачена п. 1.5.1 договору, стягнути заборгованість за відсотками. П.\~1.3.\~та 1.4.\~договору передбачено,\~що кредит\~надається строком\~на 30\~днів з\~11.05.2021\~року (строк\~кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 10.06.2021 року. Проценти за користування кредитом в сумі 1\~320 грн 00 коп. , які нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 договору). Пунктом 2.2.2 передбачено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків програм лояльності, за умовами акцій, спеціальних пропозицій, тощо. … Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової згоди позичальника. (п. 2.2.3 договору). Пунктом 2.3 договору передбачена пролонгація строку кредитування за бажанням позичальника. Так, суду не надано доказів пролонгації строку кредитування за договором № 3373709 від 11.05.2021 року, а тому згідно п. 1.5. та 1.5.2 кредитного договору проценти за користування кредитними коштами мали нараховуватись за період з 11.05.2021 року по 10.06.2021 року у розмірі 1\~320 грн 00 коп. Суд вважає, що визначені умовами договору проценти за користування кредитом, можуть бути нараховані лише в межах строку кредитування. Після закінчення строку кредитування кредитор має право на застосування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання в порядку, визначеному ч. 2 статті 625 ЦК України, проте, таких вимог позивачем заявлено не було. Враховуючи вище викладене, оскільки, проценти, нараховані відповідачу поза межами строку дії кредитного договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з [PERSON] підлягає стягненню на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором про споживчий кредит № 3373709 від 11.05.2021 року у розмірі 6 320 грн 00 коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту 5 000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 1\~320 грн 00 коп., що ґрунтується на чітко обумовлених між сторонами кредитного договору умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування. На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог (29,16% від 2\~422 грн 40 коп.) в розмірі 706 грн 37 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду. Відповідно до частини 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частиною 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». На підтвердження понесення витрат на оплату правничої допомоги представником позивача надано суду: довіреність, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію договору про надання правової допомоги № 42649746 від 11.12.2023 року, копію додаткової угоди 003100004038 від 09.02.2023 року, копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 20.02.2024 року, детальний опис робіт виконаних адвокатом від 20.02.2024 року. П. 4.9 договору заявник сплачує адвокату встановлену суму гонорару у розмірі 6\~000 грн 00 коп. Відповідач не заявив про неспівмірність розміру витрат на правничу допомогу, понесених позивачем. За викладених вище обставин та приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні надані представником позивача письмові докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, суд із врахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат, понесених останнім на оплату правничої допомоги пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1 749 грн 60 коп. 16.05.2024 року представник відповідача [PERSON] також просив суд відшкодувати відповідачу, понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 7\~000 грн 00 коп. На підтвердження понесення витрат на оплату правничої допомоги представником відповідача надано суду: ордер, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію витягу про надання правничої (правової) допомоги № 24/04-1 від 24.04.2024 року, копію акту № 1 наданих послуг до договору про надання правничої (правової) допомоги № 24/04-1 від 25.04.2024 року. П. 3.1 договору сторони погодили, що розмір гонорару адвоката за надання правової (правничої) допомоги клієнту дорівнює 2\~500 грн 00 коп. за одну годину адвоката. Кінцева сума гонорару визначається в акті наданих послуг в залежності від кількості наданих послуг. Згідно акту № 1 наданих послуг до договору про надання правничої (правової) допомоги № 24/04-1 від 25.04.2024 року сума гонорару адвоката склала 7\~000 грн 00 коп., з яких: усна консультація 1\~250 грн 00 коп. (0,5 год.), ознайомлення з матеріалами справи 1\~250 грн 00 коп. (0,5 год.), підготовка відзиву на позов 3\~750 грн 00 коп. (1 год.), участь у судовому засіданні (1 засідання) 2\~500 грн 00 коп. (0,8 год.). Згідно матеріалів справи, розгляд проводився без участі сторін, що підтверджується наявними заявами представників Представник позивача Гайова А.С. не погодилася із розміром витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем, заперечувала проти стягнення витрат на правничу допомогу у такому розмірі. Представник вважала, що заявлений розмір цих витрат не є розумним і співмірним із витраченим правником часом на справу. Суд вважає, що з урахування того, що справа не є складною, не потребувала від правника значних зусиль та часу, існує усталена судова практика у справах зазначеної категорії, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, розумними та співмірними є витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 2 041 грн 20 хв.

Outcome: partial