Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

У липні 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11.02.2022 між нею та відповідачем було укладено договір № ДН 8357, відповідно до умов якого фізична особа - підприємець [PERSON] зобов`язався організувати ремонтно-будівельні роботи щодо виготовлення та встановлення «Єврозабору» та хвіртки, а позивач, в свою чергу, зобов`язалась сплатити та прийняти їх виконання відповідно до умов Договору. Відповідно до п. 2.1 та п. 2.2 розділу 2 договору № ДН 8357 загальна вартість робіт склала 18\~000 грн., з яких 1\~000 грн. завдаток. Відповідно до п. 3.1. розділу 3 вказаного договору замовник зобов`язується сплатити вартість робіт, що складає 18\~000 грн. Пунктом 3.2. розділу 3 договору передбачено, що після виконання пункту 3.1. виконавець зобов`язується виконати роботи протягом 21 робочого дня. Позивач умови договору виконала та сплатила відповідачу 18\~000 грн., що підтверджується печаткою та підписами відповідача у договорі. Відповідач фізична особа - підприємець [PERSON] домовленості між ним та позивачем не дотримався, порушив вимоги п. 3.2 договору № ДН 8357. За таких обставин, позивач просила суд розірвати договір № ДН 8357 від 11.02.2022, укладений між нею та фізичною особою - підприємцем [PERSON] , а також стягнути з відповідача на її користь сплачені на виконання договору № ДН 8357 від 11.02.2022 грошові кошти в розмірі 18\~000 грн. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська\~від 24 липня 2024 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.19). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Так, ухвала суду про відкриття провадження у справі з доданою позовною заявою та з додатками була отримана відповідачем 20.08.2024, про що свідчить повідомлення Укрпошти про вручення поштового рекомендованого відправлення. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.02.2022 між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір № ДН 8357, відповідно до умов якого фізична особа - підприємець [PERSON] зобов`язався організувати ремонтно-будівельні роботи щодо виготовлення та встановлення «Єврозабору» та хвіртки, а позивач, в свою чергу, зобов`язалась сплатити та прийняти їх виконання відповідно до умов Договору (а.с.7-9). Відповідно до п. 2.1 та п. 2.2 розділу 2 договору № ДН 8357 загальна вартість робіт склала 18 000 грн., з яких 1 000 грн. завдаток. Згідно п. 3.1. розділу 3 вказаного договору замовник зобов`язується сплатити вартість робіт, що складає 18 000 грн. Пунктом 3.2. розділу 3 договору передбачено, що після виконання пункту 3.1. виконавець зобов`язується виконати роботи протягом 21 робочого дня. Позивач умови договору виконала та сплатила відповідачу 18 000 грн., що підтверджується печаткою та підписами відповідача у договорі, а також тим, що відповідачем особисто засвідчено про те, що суму, вказану у договорі позивачем сплачено в повному обсязі. Утім, в строк, що визначений у п. 3.2. розділу 3 договору № ДН 8357, відповідач свої зобов`язання не виконав. 18.04.2022 фізичною особою - підприємцем [PERSON] було направлено повідомлення на адресу позивача про те, що згідно п. 5.1 договору № ДН 8357 від 11.02.2022 строк його виконання відкладається до закінчення форс-мажорних обставин (а.с.11). 22.03.2024 позивачем було направлено відповідачу повідомлення-претензію, у якому вона просила фізичну особу - підприємця [PERSON] , у зв`язку з невиконанням ним умов договору № ДН 8357 від 11.02.2022 та ненаданням ним до повідомлення від 18.04.2022 відповідного сертифікату, що засвідчує форс-мажорні обставини, розірвати договір № ДН 8357 від 11.02.2022 та повернути сплачені нею на виконання даного договору грошові кошти в розмірі 18\~000 грн. (а.с.12). Повідомлення претензія отримана відповідачем 31.03.2024, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а.с.13). Утім, фізична особа - підприємець [PERSON] жодної відповіді на адресу позивача не надіслав та грошові кошти в розмірі 18\~000 грн. не повернув. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 509, 526 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст.ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження N 61-30435сво18)). Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18)). Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Стаття 906 ЦК України, передбачає відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг, а саме збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (стаття 651 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у пунктах 116-120 постанови від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 зазначила, що однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2020 у справі № 537/4259/15-ц (провадження N 61-592св20) зазначено, що «відповідно до частини четвертої статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України». П. 5.1 розділу 5 договору № ДН 8357 від 11.02.2022, укладений між позивачем та відповідачем, містить форс-мажорне застереження, в якому зазначено, що в разі виникнення форс-мажорних обставин, що можуть вплинути на виконання умов даного Договору, Сторони зобов`язуються повідомити один одного в максимально короткий термін, а виконання зобов`язання по даному Договору відкладається до закінчення вищевказаних обставин та їх наслідків. Згідно ст.\~617\~ЦК України\~особа,\~яка порушила\~зобов`язання,\~звільняється від\~відповідальності за\~порушення зобов`язання,\~якщо вона\~доведе,\~що це\~порушення сталося\~внаслідок випадку\~або непереборної\~сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. У постанові Верховного Суду України у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.11.2018 у справі № 757/58385/16-ц зазначено, що за своєю сутністю цивільно-правова відповідальність означає виникнення в особи обов`язку майнового характеру, якого не було до вчинення правопорушення. У статті 617 ЦК України містяться підстави звільнення (випадок, непереборна сила) саме від відповідальності за порушення зобов`язання, а не за виконання договірного зобов`язання. Тому стаття 617 ЦК України не може бути застосована як підстава, що виключає виконання договірного зобов`язання. Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13.03.2024 у справі № 686/16312/22 зауважив, що на рівні норм ЦК України законодавець не внормував застосування конструкції форс-мажору в цивільних відносинах. Традиційно в цивільних відносинах форс-мажор є договірною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності. Проте це не перешкоджає учасникам цивільного обороту врегулювати свої відносини з врахуванням принципу свободи договору. Очевидно, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема: застосування конструкції форс-мажору в своїх відносинах (на які випадки поширюється форс-мажор, які правові наслідки існування форс-мажору (наприклад, право на зміну чи розірвання договору); чим підтверджується форс-мажор; чи впливає існування форс-мажору на виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі такого договору; як позначається існування форс-мажору на строках виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі договору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 року у справі № 904/3886/21 вказано, що «ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності; - форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом; - наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката». Згідно ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» ТПП України та уповноважені регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини та видають сертифікат про такі обставини протягом 7 днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 на підставі статей 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких (-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких (-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Водночас, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. У постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20 суд послався на раніше сформульований у цілій низці своїх постанов висновок, відповідно до якого: засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на ТПП України та уповноважені нею регіональні ТПП; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання - саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору, отже, навіть у разі наявності сертифікату ТПП України про форс-мажор суд оцінюватиме цей доказ у сукупності з іншими. У постанові Верховного Суду від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21 також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Враховуючи вищевикладене, відповідачем фізичною особою підприємцем [PERSON] не надано до суду відповідних документів ТПП України (сертифікату) щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання внаслідок непереборної сили саме зобов`язання за укладеним між сторонами по справі договором № ДН 8357 від 11.02.2022, не мотивовано та не обґрунтовано як саме вказані обставини вплинули на виконання його обов`язку за даним договором. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не виконані умови договору № ДН 8357 від 11.02.2022 щодо виготовлення та встановлення «Єврозабору» та хвіртки, а отже, цілі Договору позивачем не досягнуті і вона позбавлена того, на що розраховувала при його укладенні, у зв`язку з чим, позовна вимога про розірвання договору № ДН 8357 від 11.02.2022 підлягає задоволенню. Враховуючи, що позивач довів, що мають місце підстави для розірвання договору у вигляді істотного порушення його умов з боку відповідача, суд застосовує ст. 1212 ЦК України, обґрунтовуючи стягнення сплачених коштів у розмірі 18 000 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 2 422, 40 грн.

Outcome: approved