Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, в якому зазначає, що у вересні 2016 року вони з відповідачем [PERSON] познайомилися на роботі в Міжнародній організації з міграції, Агентстві ООН з питань міграції в м. Краматорськ Донецької області. Спочатку вони зустрічалися, пізніше стали проживати разом, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, в м. Краматорську Донецької області. Вели сумісне господарство, разом відпочивали, мали спільний бюджет, сумісні грошові накопичення для придбання автомобіля. В серпні 2017 року вони придбали автомобіль марки «VOLKSWAGEN GOLF», 1999 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , об`ємом двигуна 1595 куб.см. 01 вересня 2017 року за сумісним рішенням позивача та відповідача [PERSON] вищевказаний \~ \~ \~ \~автомобіль був зареєстрований на ім`я відповідача [PERSON] .. В подальшому за взаємною згодою 30 травня 2018 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №887. У позивача та відповідача [PERSON] не має сумісних дітей, у відповідача [PERSON] від першого шлюбу є двоє дітей, які з серпня 2020 року постійно проживали у позивача та відповідача [PERSON] .. Вони збирали гроші на придбання нерухомості в м. Краматорську Донецької області, але з початком повномасштабного вторгнення Росії на територію України, примусовою евакуацією з Донецької області, позивач з чоловіком [PERSON] та його дітьми від першого шлюбу були вимушені евакуюватися спочатку до м. Ужгород, а потім до м. Одеса та на накопичені у шлюбі кошти 27 серпня 2022 року придбали другий автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , об`єм двигуна 3956 см.куб. Вони оформили цей автомобіль на відповідача [PERSON] .. Позивач зазначає, що в останній час сімейні стосунки між нею та відповідачем [PERSON] погіршилися, постійні конфлікти і образи зі сторони [PERSON] призвели до того, що з 09 березня 2023 року вони проживали окремо, подальше збереження сім`ї неможливо. Відповідач [PERSON] забрав всі сумісні кошти у особисте користування, доступу до двох сумісних автомобілів у позивача немає, спілкування між подружжям відбувається лише через месенджери та електронну пошту. Позивач намагалася вирішити питання розірвання шлюбу та поділу сумісного майна в досудовому порядку, неодноразово наполягала поділити порівну все майно, оскільки кожному з подружжя належить 1/2 частка в цьому сумісному майні. Відповідач [PERSON] не бажав спілкуватися з позивачем і єдиним спілкуванням подружжя було через електронну пошту. В черговий раз 04 квітня 2023 року позивач запропонувала відповідачу [PERSON] мирно розійтися, поділити майно, шлюб розірвати через орган державної реєстрації актів цивільного стану, але відповідач [PERSON] не захотів вирішити мирно спір, на пропозицію поділити порівну майно, відповідач [PERSON] 05 квітня 2023 року повідомив позивача, що стосовно поділу майна це стосується лише придбаного ними автомобіля під час перебування у шлюбі. Також позивач зазначає, що через свого адвоката направила відповідачу [PERSON] пропозицію позасудового врегулювання спору на адресу відповідача [PERSON] .. Відповідач [PERSON] через свого представника просив зустрітися 08 травня 2023 року о 13 годині 00 хвилин в [ADDRESS] , на що позивач погодилася, оскільки сподівалася мирно вирішити всі питання, не порушуючи права кожного з подружжя. 08 травня 2023 року зустріч між позивачем та відповідачем [PERSON] та їх адвокатами відбулася. Однак замість мирного вирішення всіх питань по суті відповідач [PERSON] надав позивачу копію договору купівлі-продажу 5141/2023/3778244 транспортного засобу від 21 квітня 2023 року, згідно якого від продав 21 квітня 2023 року автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER PRADO, чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , об`єм двигуна 3956 см.куб. Покупцем за даним договором є [PERSON] відповідач у вказаній справі. Позивач зазначає, що відповідно до п.1.1 предметом договору купівлі-продажу 5141/2023/3778244 транспортного засобу від 21 квітня 2023 року є автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] . Відповідно до п.1.2 договору купівлі-продажу 5141/2023/3778244 транспортного засобу від 21 квітня 2023 року продавець (відповідач [PERSON] ) гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором, належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не являється предметом спору у суді. Згідно до п.3.1. договору купівлі-продажу 5141/2023/3778244 транспортного засобу від 21 квітня 2023 року продаж вказаного спірного ТЗ за домовленістю сторін було вчинено за 50 000,00 грн, які покупець сплатив продавцю. Пунктом 4.1 договору купівлі-продажу 5141/2023/3778244 транспортного засобу від 21 квітня 2023 року сторони підтвердили, що договір реальний. Позивач вказує, що, незважаючи на існування спору щодо вищевказаного автомобіля між позивачем і відповідачем [PERSON] , відповідач [PERSON] , достовірно будучи обізнаним про те, що цей автомобіль не є його особистою власністю, позивач бажала і бажає собі залишити спірний автомобіль, компенсувавши половину його вартості відповідачу [PERSON] , однак останній грубо і свідомо порушив права позивача і продав його відповідачу [PERSON] без поділу цього майна подружжя, тобто, вчинив свідомо недобросовісно. Станом на день відчуження автомобіля, як і на день звернення до \~ \~ \~ \~суду із цим позовом шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] не розірваний. Таким чином спірний автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , придбаний в період перебування сторін у шлюбі, придбаний за сумісні кошти, тому був спільним майном подружжя станом на день укладення відповідачем [PERSON] з відповідачем [PERSON] договору купівлі-продажу цього ТЗ. Фактично відповідач [PERSON] розпорядився, продавши цей автомобіль в квітні 2023 року, без згоди і волевиявлення позивача, співвласника ТЗ, спірне ТЗ є цінною річчю, оскаржуваний договір купівлі-продажу цього авто між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] вийшов за межі дрібного побутового. 21 квітня 2023 року, свідомо знаючи про те, що спірний автомобіль, що є власністю обох з подружжя, що цей автомобіль позивач бажає залишити у себе у власності, компенсувавши відповідачу [PERSON] половину його вартості, та щодо цього автомобіля фактично є спір, поділу цього автомобіля між подружжям не відбулося, відповідач [PERSON] умисно, всупереч інтересам іншого співвласника - позивача [PERSON] , без її згоди і відома, укладав договір купівлі-продажу 5141/2023/3778244 транспортного засобу з відповідачем [PERSON] .. Тобто, спірне ТЗ вибуло із власності подружжя [PERSON] . У зв`язку з наведеним позивач звернулась до суду та просить: встановити факт, що з 27.08.2022 року [PERSON] належить частка в праві спільної власності на автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , об`єм двигуна 3956 см.куб; визнати договір купівлі-продажу \~ \~ \~ \~5141/2023/3778244 транспортного засобу від 21.04.2023р, укладений між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрований адміністратором РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області №5141/2023/3778244 [PERSON] , в частині продажу продавцем [PERSON] покупцю [PERSON] , належної [PERSON] частки у праві спільної власності на автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] недійсним; перевести на [PERSON] права та обов`язки покупця по договору \~ \~ \~ \~купівлі-продажу 5141/2023/3778244 транспортного засобу від 21.04.2023р, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрованого адміністратором РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області №5141/2023/3778244 [PERSON] , стосовно належної [PERSON] частки у праві спільної власності на автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO; чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] ; виплатити [PERSON] частину вартості автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», чорного кольору, 2008 року випуску, VIN код [NUMBER] , згідно договору купівлі-продажу 5141/2023/3778244 транспортного засобу від 21.04.2023р, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрованого адміністратором РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області №5141/2023/3778244 [PERSON] , в розмірі 25 000,00 грн, внесені [PERSON] на депозитний рахунок Ананьївського районного суду Одеської області згідно квитанції №7; визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», чорного кольору, 2008 року випуску, VIN код [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; зобов`язати [PERSON] повернути [PERSON] автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», чорного кольору, 2008 року випуску, VIN код [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на цей автомобіль, а також стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Ухвалою суду від 30 квітня 2023 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено процесуальні права відповідачам про право на подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено порядок його реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою. 24 липня 2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Боднар М.О., який діє на підставі ордеру серії ВН №1171213 від 26 червня 2023 року та договору про надання правової допомоги №НПД/19-06 від 19 червня 2023 року, до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить позовні вимоги залишити без задоволення та в якому вказує, що з моменту реєстрації шлюбу позивач та відповідач не вели спільне господарство та не вели спільний бюджет і не накопичували сумісні кошти, тому що все що заробляла позивач, це були виключно її кошти, а не спільні кошти, і до сімейного бюджету вона жодних грошових коштів не поклала, а навпаки з відповідача постійно витягувала кошти на прикраси, одяг, тощо. Спірний автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», реєстраційний номер [NUMBER] , був придбаний за власні особисті кошти відповідача, які він отримав від роботодавця як матеріальну персональну допомогу внаслідок воєнних дії в країні. Спору між позивачем та відповідачем щодо поділу цього автомобіля не було, і ніколи позивач не висловлювала своє бажання залишити собі автомобіль, а надіслана представником позивача пропозиція була вже після продажу спірного автомобіля, який відповідач продав як власний автомобіль який придбаний за особисті кошти, а не за кошти сім`ї. При цьому покупець придбав автомобіль не за розпискою або із рук в руки, а придбав за офіційним договором купівлі-продажу через офіційну перереєстрацію права власності на автомобіль в органах ТСЦ, тому відповідач [PERSON] є добросовісним покупцем з усіма наслідками добросовісності. Також у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», реєстраційний номер [NUMBER] продано як неподільну річ відповідачу [PERSON] .. Позивач зазначає про порушення її переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності спірним договором купівлі-продажу автомобіля, предметом якого є право власності на спірний автомобіль, а не право власності на частку у праві спільної часткової власності. Відповідач [PERSON] продав відповідачу [PERSON] спірний автомобіль та більше не має прав та обов`язків щодо спірного автомобіля з моменту продажу ним автомобіля з огляду на презумпцію правомірності правочину, визначеного у ч.1 ст.204 ЦК України. Відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем, у якого майно не може бути витребуване попередніми співвласниками, договір купівлі-продажу спірного автомобіля має презумпцію правомірності та не визнаний недійсним у встановленому законом порядку. За таких обставин позовні вимоги про переведення прав покупця на спірний автомобіль за спірним договором купівлі-продажу є безпідставними та не підлягають задоволенню. Також представник відповідача зазначає, що діючим законодавством передбачено спосіб захисту порушеного права співвласника майна як переведення прав та обов`язків покупця у разі продажу продавцем-співвласником майна частки у праві спільної часткової власності та відповідно порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншого співвласника майна. Таким чином передбачений ч.4 ст.362 ЦК України спосіб захисту як переведення прав та обов`язків покупця застосовується у разі продажу саме частки у праві спільної часткової власності продавцем-співвласником майна. Відповідач [PERSON] продав не частку у праві спільної часткової власності, яка належить йому, а здійснив продаж всього автомобіля і продаж частки позивача у праві спільної часткової власності. Таким чином у даному випадку при встановлених по справі обставинах неможливо застосовувати спосіб захисту як переведення прав та обов`язків покупця згідно ч.4 ст.362 ЦК України та здійснювати переведення прав та обов`язків покупця на позивача за вищевказаним договором купівлі-продажу автомобіля, враховуючи що закон передбачає переведення прав та обов`язків покупця у разі продажу частки з порушенням права переважної купівлі. Крім того позивачем не доведено порушення її законних прав або інтересів відповідачем [PERSON] , а позовна заява не містить доказів які підтверджують заявлені позивачем доводи, а саме та те що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти, і взагалі потребу у цьому автомобілі. В подальшому, 07 лютого 2024 головуючою суддею у справі після виконання всіх завдань, визначених в статті 189 ЦПК України було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 21 жовтня 2024 року позивач в судове зсідання не з`явилась, однак з`явилась її представник адвокат Деменкова Є.С., яка діє на підставі ордеру серії АН №1113554 від 08 травня 2023 року та договору про надання правової допомоги від 08 травня 2023 року, яка повідомила суд про те, що позивач не змогла прибути в судове засідання через зайнятість на роботі. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що 30 травня 2018 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. В подальшому під час перебування у шлюбі позивач та відповідач [PERSON] придбали спірний автомобіль, право власності на який було зареєстровано на відповідача [PERSON] .. З 08 березня 2023 року між позивачем та відповідачем [PERSON] погіршилися стосунки, через що з 09 березня 2023 року вони проживають окремо, шлюб на даний час розірваний. Відповідач [PERSON] в позасудовому порядку відмовився від поділу майна. При цьому 04 квітня 2023 року позивач письмово запропонувала відповідачу [PERSON] мирно вирішити питання щодо поділу спільного сумісного майна, однак відповідач, знаючи, що спірний автомобіль є спільним майном позивача та відповідача, здійснив продаж вказаного автомобіля, про що позивачу стало відомо 08 травня 2023 року, коли вони намагались мирно вирішити спірні питання, однак їм вручили копію договору купівлі-продажу автомобіля. На той час відповідач був обізнаний, що позивач проти продажу вище вказаного автомобіля та бажає залишити його собі, однак, знаючи про це, у квітні 2023 року відповідач продав вказаний автомобіль з порушенням вимог ст.65 СК України. Також представника позивача зазначила, що у позивача залишився оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі, однак відповідач подав до ТСЦ заяву та отримав нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. З 21 квітня 2023 року відповідач [PERSON] продовжує вільно користується вище вказаним автомобілем. Поведінка відповідачів свідчить, що не було волевиявлення сторін договору щодо переходу права власності від одного до іншого, оскільки реальна вартість такого авто приблизно 15 тисяч доларів, а за договором 50000 гривень, [PERSON] продовжу користуватись даним авто, що підтверджується тим, що [PERSON] жодного разу не цікавився даною судовою справою. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 14 жовтня 2023 року потерпілим у ДТП зазначений [PERSON] , що підтверджує користування ним зазначеним транспортним засобом. При цьому, враховуючи, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, договір купівлі-продажу вказаного автомобіля був укладений без нотаріально засвідченої письмової згоди позивача в порушення ст.369 ЦК України. Вказаний автомобіль належить позивачу та відповідачу у рівних частках, що відповідає ст.70 СК України. Вказаний договір купівлі-продажу транспортного засобу не має ознак реальності та дійсності, а тому просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник підтримали пояснення, викладені ними у відзиві на позовну заяву. Зазначили, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки було відчужено весь автомобіль, оскільки не існувало жодного визнання частини цього автомобіля, автомобіль був придбаний за власні кошти. Щодо продажу автомобіля, то жодних домовленостей з позивачем не було, автомобіль належав йому на праві особистої приватної власності, оскільки, як вже зазначалось, він був придбаний за власні кошти відповідача. Відповідач [PERSON] в судові засідання неодноразово не з`являвся, про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які містяться в матеріалах справи. Заяв чи клопотань від відповідача [PERSON] до суду не надходило. Також відповідачем у визначені в ухвалі про відкриття провадження у справі строки відзив на позовну заяву подано не було. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наведене, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача [PERSON] .. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, взявши до уваги відзив на позовну заяву приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, при розгляді справи встановлено: Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Артемівським МВ ГУМВС України у Донецькій області (а.с.9-10). Відповідачами у справі є: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 05 січня 2000 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.18-19), довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради за №874 від 22 червня 2023 року (а.с.51); [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради за №889 від 22 червня 2023 року (а.с.53). Згідно доданої до позовної заяви копії договору купівлі-продажу транспортного засобу №5141/2023/3778244 від 21 квітня 2023 року, укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON] , відповідач [PERSON] передав у власність [PERSON] транспортний засіб марки «TOYOTA», моделі «LAND CRUISER PRADO», чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , зареєстрований за продавцем 21 квітня 2023 року ТСЦ 5141. Згідно п.3.1 договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 50000 гривень. Також відповідно до п.1.2 договору купівлі-продажу 5141/2023/3778244 транспортного засобу від 21 квітня 2023 року продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором, належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не являється предметом спору у суді (а.с.11-12). З доданої до позовної заяви копії квитанції про оплату №210955333 від 07 червня 2023 року, вбачається, що позивачем на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області було внесено грошові кошти, призначення платежу: Грошова компенсація від [PERSON] за позов про переведення прав до Нєгур, Бондар, Ананьївський районний суду Одеської області; сума операції: 25000 гривень 00 копійок (а.с.15). Також до позовної заяви додано копію посвідчення водія серії [NUMBER] , виданого на ім`я позивача 28 вересня 2016 року Центром 1443 (а.с.16), а також копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 27 серпня 2022 року ТСЦ 5141, відповідно до якого власником автомобіля марки «TOYOTA», моделі «LAND CRUISER PRADO», чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , є [PERSON] , адреса: [ADDRESS] (а.с.17). З доданої до позовної заяви копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 30 травня 2018 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вбачається, що 30 травня 2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №887 (а.с.21). Також в підтвердження обставин, на які позивач посилається у позовній заяві щодо спілкування з відповідачем з приводу спірного автомобіля, до позовної заяви додано витяг з поштового сервісу «mail.ukr.net» (а.с.22). З доданої до позовної заяви пропозиції позасудового врегулювання спору №465/05 від 02 травня 2023 року, поданої адвокатом Чуркіної Г.В., вбачаться, що позивач через адвоката Деменкову Є.С. зверталась до відповідача [PERSON] з вказаною пропозицією та відповідачу [PERSON] було запропоновано 3 варіанти пропозицій при поділі майна (а.с.23-24). 18 червня 2023 року до суду надійшла уточнена позовна заява від представника позивача (а.с.35-48), до якої представником позивача було додано інформацію у виді скрін-шоту щодо перереєстрації спірного автомобіля на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ, однак суд критично ставиться до вказаного документа, оскільки відсутні підтвердження інформації про джерела, з яких вказана інформація отримана (а.с.49). В доданій до відзиву на позову заяву копії довідки Агентства ООН з питань міграції Міжнародної організації з міграції №2023/1724 від 11 липня 2023 року зазначено, що з 07 травня по 11 травня 2022 року на картковий рахунок співробітника Міжнародної організації з міграції [PERSON] було перераховано кошти в сумі 498171 гривня 37 копійок як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. При цьому зазначено, що переказ вказаних коштів не пов`язаний з підприємницькою діяльністю. Джерелом коштів є власні кошти організації (а.с.84), а також додано копію інформації про обсяги зарахування коштів підприємством на рахунок [PERSON] (а.с.85). Крім того представником позивача заявою від 01 грудня 2023 року було долучено до матеріалів справи довідку про набрання судовим рішенням законної сили, відповідно до якої рішення Ананьївського районного суду Одеської області у справі №491/627/23 від 15 серпня 2023 року про розірвання шлюбу набрало законної сили 15 вересня 2023 року. Довідка сформована засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» (а.с.137), а також копію листа Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції від 21 листопада 2023 року, згідно якого відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] , був учасником ДТП, яка мала місце 14 жовтня 2023 року в м. Одесі по вул. Генерала Петрова, 33. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження передньої лівої частини. Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно водія транспортного засобу БАЗ за ст.124 КУпАП, разом з матеріалами справи направлено до Малиновського районного міста Одеси (а.с.138). З копії рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 15 серпня 2023 року у справі №491/627/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, вбачається, що позовні вимоги було задоволено та шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.139-141). За клопотанням представника позивача від 24 квітня 2024 року до матеріалів справи було приєднано документи щодо обставин ДТП, яка мала місце 14 жовтня 2024 року, учасником якої був відповідач [PERSON] , зокрема: копію листа страхової компанії ТАС №02-12/23 від 22 грудня 2023 року, копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №552663 від 14 жовтня 2024 року, складеного за ст.124 КУпАП відносно [PERSON] , потерпілим зазначений [PERSON] , копію повідомлення [PERSON] від 24 квітня 2024 року, наданого у відповідь на запит адвоката Деменкової Є.С., копію схеми місця ДТП (а.с.2-7 Т.2). Також 21 жовтня 2024 року до суду надійшло клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи копії постанови Малиновського районного суду міста Одеси про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях [PERSON] події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.38-39 Т.2). Позивач зазначає, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, адже придбаний у період перебування позивача та відповідача у шлюбі, за спільні кошти подружжя. Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи наведені вище норми суд прийшов до висновку про те, що діє презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Обов`язок доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду 25.02.2021 у справі №335/10739/17, від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 19.10.2021 у справі № 521/1695/18 критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Крім того, згідно постанови Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №711/2302/18 вказано, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч.1 ст.81 ЦПК України. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно вимог ч.ч.1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, положення значених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] зареєстровано 30 травня 2018 року, що підтверджується копією вище зазначеного свідоцтва про шлюб. Право власності на спірний автомобіль за відповідачем [PERSON] було зареєстровано 27 серпня 2022 року, що підтверджується копією вище зазначеного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] розірвано рішенням суду від 15 серпня 2023 року. Таким чином, надавши правову оцінку поданим учасниками доказам, суд прийшов до переконання про те, що спірне рухоме майно придбане сторонами за час перебування у шлюбі. На думку суду, відповідачем [PERSON] не підтверджено належними та достатніми доказами, що зазначений транспортний засіб є його особистою приватною власністю. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що на транспортний засіб марки «TOYOTA», моделі «LAND CRUISER PRADO», чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , поширюється режим спільної сумісної власності. Отже, дане рухоме майно є набутим за час шлюбу позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , однак на час вирішення спору дане майно відсутнє в силу його відчуження [PERSON] та відсутнє у спільній власності колишнього подружжя. Право подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначене ст.65 СК України, відповідно до положень ч.1 даної статті дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Суд вважає встановленим, що укладений між [PERSON] та [PERSON] 21 квітня 2023 року договір купівлі-продажу №5141/2023/3778244, на підставі якого право власності на транспортний засіб перейшло до [PERSON] , відбулося без згоди позивача, так як надання такої згоди не доведено, а також не було спростовано відповідачем. В таких випадках судова практика орієнтує на те, що правочин недійним не визнається, а той з подружжя, без згоди якого здійснено відчуження рухомої неподільної речі (автомобіля), має право на грошову компенсацію вартості належної частки у спільному майні від іншого подружжя, який здійснив відчуження рухомого неподільного майна без згоди. За таких обставин, з огляду на те, що автомобіль є неподільною в натурі річчю, позивач, як дружина, без якої відчужено відповідачем [PERSON] , як чоловіком, спільне майно подружжя, має право на грошову компенсацію вартості частки у спільному рухомому майні. Однак позивач не скористалася правом та не ініціювала перед судом призначення відповідної експертизи для встановлення дійсної (ринкової) вартості на час розгляду справи спірного транспортного засобу, не було заявлено вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] грошової компенсації вартості частки в майні в зв`язку з наявністю відчуження такого майна третій особі. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17, від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц, від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18, від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20, від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про те, що відсутні підстави для задоволення вимоги про встановлення факту, що з 27 серпня 2022 року позивачу належить частка в праві спільної власності на спірний автомобіль, оскільки відповідні висновки з цього питання зроблено судом у цьому судовому рішенні та підтверджено наявність режиму спільного сумісного майна, а тому у такій позовній вимозі слід відмовити, адже вона не є ефективним способом захисту порушеного права. Щодо решти позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову у їх задоволенні, адже обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed