Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в 2014 році вона була прийнята до відповідача на посаду завідувачем лабораторії. 25.07.2024 року, який був останнім днем роботи, вона була звільнена з підприємства за п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін, що підтверджується відповідним наказом та її особистим підписом. Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Правила ведення трудових книжок, внесення записів та їх виправлення у трудових книжках працівників мають виконуватися з урахуванням чітко визначених правил, встановлених Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним Наказом Міністерством юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та Постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301. Згідно з п. 2, 3, 4 вищевказаної Постанови при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідно до положень п. 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Згідно з п. 2.2 Інструкції до трудової книжки, крім іншого, вносяться відомості роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Відповідно до п. 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Згідно зі статтею 47 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05.02.2021 року №1217-ІХ, який набрав чинності 10.06.2021 року), роботодавець зобов`язаний удень звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами, внесеними Законом України від 05.02.2021 року №1217-ІХ. який набрав чинності 10.06.2021 року) облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 05 лютого 2021 року № 1217-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» передбачено, що включення Пенсійним фондом України до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність працівників на підставі відомостей, поданих страхувальником або застрахованою особою здійснюється протягом п`яти років з дня набрання чинності цим Законом, тобто до 2026 року. Відповідно до абз.2 п.2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» вищевказаного закону власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати належно оформлену трудову книжку працівнику з яким укладено трудовий договір до набрання чинності цим Законом та який звільняється до завершення процедури включення до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність, у день звільнення. Позивач вказує, що виходячи з наведених норм Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 05 лютого 2021 року № 1217-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» відповідач був зобов`язаний видати їй належно оформлену трудову книжку та який звільняється до завершення процедури включення даних з неї до Реєстру застрахованих осіб, у день звільнення. Аналогічну норму містить і п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Мінпраці України. Мінюсту України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, згідно з якою власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Згідно з пунктами 4.1 Інструкції № 58. при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. У відповідача вона отримувала мінімальну заробітну плату у розмірі 8000 грн на місяць Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Відповідно до сг. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач вказує, що в результаті невидачі їй трудової книжки була спричинена моральна шкода, яка виразилась у моральних стражданнях щодо обмежень, пов`язаних з цим, були порушені її нормальні життєві зв`язки, виникла необхідність ініціювати судові процеси, пов`язані з порушенням його трудових прав. Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику но справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу. ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи "Войтенко проти України", "Науменко проти України"). Так, у пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На підставі вищевикладеного та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених позивачем, з урахуванням встановлених обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, прошсить суд стягнути з відповідача на її користь 5000,00 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди. На підставі ст.ст.\~278-279 ЦПК України,\~справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача надав суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи, що відповідач належним чином виконуючи законодавчі вимоги, в день звільнення ознайомив позивачку з наказом про звільнення та провів повний розрахунок. При цьому, слід зазначити, що позивачка не здавала на зберігання свою трудову книжку з моменту працевлаштування, що підтверджується відсутністю відповідних записів у книзі обліку руху трудових книжок ТОВ Первомайський «Райагробуд». Також, позовна заява не містить посилань чи будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачка зверталась до відповідача з вимогами внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника, або щодо відмови відповідача внести записи про звільнення. Крім того, у зв`язку з ухваленням Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі", діючим на момент виникнення спірних правовідносин, законодавством були скасовані правові підстави для застосування матеріальної відповідальності роботодавця при затримці видачі трудової книжки. Тобто, огляду на вищезазначене, на думку представника відповідача, позивачем не доведено наявність умисних винних дій (бездіяльності) відповідача як роботодавця у внесенні відомостей про звільнення та затримці видачі трудової книжки у розумінні положень ч. 1 ст. 47 КЗпП України, тому підстав для сплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу через несвоєчасну видачу трудової книжки немає, оскільки не реалізація з власної волі працівником свого права не може мати наслідком юридичної чи матеріальної відповідальності роботодавця. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст.\~81,\~82 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що згідно наказу № 1-К від 14.01.2014р., [PERSON] призначено завідуючою лабораторією підприємства ТОВ Первомайський «Райагробуд» за сумісництвом з оплатою 25% посадового окладу 2000 грн. з 14.01.2014 року. 20.02.2017 року на підставі наказу директора ТОВ Первомайський «Райагробуд» № 3-К від 20.02.2017р., [PERSON] доручено виконання разом з основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу з 20.02.2017 року. Згідно наказу № 27-К від 25.07.2024 р. [PERSON] звільнено із займаної посади за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП. Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні безпечні, і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно п.п.2, 3\~Постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301\~при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідно до абз.5-7 п.4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року за № 58 (далі -\~Інструкція № 58), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї\~Інструкції. За частиною першою\~статті 47 КЗпП України\~(тут і надалі в редакції на день звільнення позивача) роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У\~статті 116 КЗпП України\~вказано, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Разом з тим, згідно копії книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ТОВ Первомайський «Райагробуд» записи про наявність у підприємства трудової книжки позивача відсутні. При цьому, будь яких належних та допустимих доказів стосовно того, що трудова книжка позивача перебувала на зберіганні у ТОВ Первомайський «Райагробуд» [PERSON] та її представником надано не було та в матеріалах справи відсутні. Так само відсутні і докази звернення позивачки до відповідача з вимогами внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника, або щодо відмови відповідача внести записи про звільнення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту перебування її трудової книжки у ТОВ Первомайський «Райагробуд» і, як наслідок, не доведено наявності вини відповідача, як роботодавця, у затримці видачі трудової книжки, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed