Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 22.07.2024 надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] 13.03.2024 було укладено договір № 07 на виконання робіт. У відповідності до вказаного Замовлення сторони погодили виготовлення деталей пам`ятнику з граніту А - 60*40*5, Т 40*20*15, Ц 80*10*5, плита (195*60) на загальну суму 14500,00 грн. 13.03.2024 на виконання умов договору відповідачем сплачено 4000,00 грн. 14.03.2024 відповідачем за актом прийому передачі робіт було прийнято замовлення: виготовлення деталей пам`ятнику з граніту А - 60*40*5, Т 40*20*15, Ц 80*10*5, плита (195*60) на загальну суму 14500,00 грн. Проте, у порушення умов п. 4.4.1. договору відповідач свій обов`язок по оплаті вартості робіт, що залишилась у сумі 10500,00 грн. не виконав, оплату не здійснив по сьогодні, внаслідок чого станом на 11.07.2024 за відповідачем нараховується заборгованість в розмірі 10500,00 грн. Між відповідачем та позивачем 13.03.2024 окрім іншого, було укладено Угоду ознайомлення про зберігання матеріалів, виробів, конструкцій. Після прийняття замовлення актом прийомупередачі робіт від 13.03.2024 відповідач замовлення не забрала. Позивач декілька разів нагадала відповідачу про необхідність оплатити за замовлення, попередила про передачу готового замовлення на зберігання та про платне зберігання такого замовлення, у разі якщо відповідач не забере замовлення, що передбачено умовами договору. Таким чином, відповідач на виконання умов договору № 07 на виконання робіт від 13.03.2024 повинен сплатити позивачу 51330,00 грн. за зберігання матеріалів. Крім того, сума пені за не виконання зобов`язання на суму 10500,00 грн. складає 1295,10 грн. та сума штрафу 5250,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 22.07.2024 указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В. Ухвалою судді від 23 липня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Від представника відповідача вдруге надійшла заява про відкладення розгляду справи, проте жодних доказів поважності неможливості явки у судове засідання суду не надано та судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] 13.03.2024 було укладено договір № 07 на виконання робіт. На виконання умов договору між сторонами було укладено додаток до договору № 07 виконання робіт від 13.03.2024 У відповідності до вказаного Замовлення сторони погодили виготовлення деталей пам`ятнику з граніту А - 60*40*5, Т 40*20*15, Ц 80*10*5, плита (195*60) на загальну суму 14500,00 грн. 13.03.2024 на виконання умов договору відповідачем сплачено 4000,00 грн. 14.03.2024 відповідачем за актом прийому передачі робіт було прийнято замовлення: виготовлення деталей пам`ятнику з граніту А - 60*40*5, Т 40*20*15, Ц 80*10*5, плита (195*60) на загальну суму 14500,00 грн. Проте, у порушення умов п. 4.4.1. договору відповідач свій обов`язок по оплаті вартості робіт що залишилась у сумі 10500,00 грн. не виконав, оплату не здійснив по сьогодні, внаслідок чого станом на 11.07.2024 за відповідачем нараховується заборгованість в розмірі 10500,00 грн. Між відповідачем та позивачем 13.03.2024 окрім іншого, було укладено Угоду ознайомлення про зберігання матеріалів, виробів, конструкцій. За п. 7.2. договору право власності на роботи переходить від Підрядника до Замовника після повної оплати робіт та підписання акту прийому-передачі робіт. Пунктом 7.4. договору визначено, що якщо Замовник не прийняв роботи, або не забрав результат прийнятих робот у Підрядника, Підрядник здійснює зберігання результату таких робіт із вартістю зберігання еквівалентному 3 відсотки вартості робіт та матеріалів, по завершенню терміну зберігання Підрядник має право розпорядитись результатом робіт на власний розсуд. Згідно Угоди-ознайомлення про зберігання матеріалів, виробів, конструкцій - з пунктами договору про зберігання замовник ознайомлений, відповідальність в разі не оплати за виставленими рахунками усвідомлював, в разі передачі матеріалів на моє замовлення на зберігання згоден оплатити повну вартість за зберігання з розрахунку 3% від загальної суми замовлення (п.7.4), за день зберігання помножене на кількість днів зберігання протягом трьох робочих днів, з моменту виставленого рахунку за зберігання або оповіщення про даний факт письмово (листом, смс, повідомленням в Вайбер), усно під відеозапис. Після прийняття замовлення актом прийомупередачі робіт від 13.03.2024 відповідач замовлення не забрала. Отже, з 15.03.2024 по день звернення із позовом у позивача на зберіганні знаходилось готове замовлення відповідача за договором № 07 на виконання робіт від 13.03.2024, та сума за зберігання, відповідно до розрахунку наданому позивачем складає 51330,00 грн. Згідно п. 11.3 договору - за неналежне виконання Сторонами, зобов`язань за цим договором, Сторона, яка допустила неналежне виконання виплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми порушеного зобов`язання. За п. 11.4. - у разі невиконання грошового зобов`язання за цим договором однією із сторін більш ніж 30 календарних днів вона зобов`язана, крім пені, передбаченої в даному пункті також сплатити штраф у розмірі 50% неналежним чином виконаного зобов`язання. Відтак, позивачем нарахована сума пені за не виконання зобов`язання на суму 10500,00 грн., яка складає 1295,10 грн. та сума штрафу 5250,00 грн. Проте, станом на дату розгляду даної цивільної справи докази виконання відповідачем вимоги позивача відсутні. Відповідно до положень частини першої статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи\~доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. ст.\~13,\~14 ЦК України\~цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно із ст. 903 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, в строки, та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України\~встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом із тим, суд не в повній мірі погоджується з розрахунками наданими позивачем, оскільки позовні вимоги про стягнення пені, а саме згідно п. 11.3 договору - за неналежне виконання Сторонами, зобов`язань за цим договором, Сторона, яка допустила неналежне виконання виплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми порушеного зобов`язання, не підлягають задоволенню, оскільки в договорі не зазначений період нарахування пені. Крім того, розмір суми за зберігання, визначений позивачем в сумі 51330,00 грн., на думку суду протирічить Закону України «Про захист прав споживачів» та , з урахуванням дискреційних повноважень суду, повинен бути зменшений до розміру 5250,00 грн. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі\~ст. 141 ЦПК України\~та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial