Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] про визначення частки у праві спільної сумісної власності на квартиру та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. В позовній заяві посилався на те, що [INFO] померла його сестра [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] та частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . 22 липня 2014 року позивач разом з відповідачем прибули до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В., де відповідач подав заяву про відмову від спадщини після смерті своєї дружини, а позивач подав заяву про прийняття спадщини після смерті своєї рідної сестри. Отже, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем всього майна, що належало за життя його рідній сестрі [PERSON] . 27 квітня 2015 року нотаріусом видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно 1/2 частину у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Однак постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. від 08\~липня 2019\~року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , оскільки неможливо визначити склад спадкового майна в спільній сумісній власності. Вказана квартира 21 січня 2014 року була придбана подружжям [PERSON] та [PERSON] , а тому є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Згідно ч. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Тому частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності на вказану квартиру складають по 1/2 для кожного. Зазначаючи, що позасудовим порядком він позбавлений можливості оформити свої спадкові права на 1/2 частку вказаної квартири, позивач просив суд визначити, що частка померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становила 1/2. Визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] сестри [PERSON] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Харкова від 02 квітня 2020 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2019 року провадження у даній справі зупинено\~до набрання законної сили судовим рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова по цивільній справі №639/1690/19\~за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсною відмови від спадщини, застосування наслідків недійсності одностороннього правочину шляхом визнання недійсним свідоцтва про право на спадщини (т. 1 а.с. 53-54). Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої\~статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей. Відповідно до даного Розпорядження справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави. Справа № 642/4845/19 також передана на розгляд до Київського районного суду м. Полтави. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 28 березня 2023 року справу прийнято до провадження Київського районного суду м. Полтави та вирішено продовжувати розгляд справи за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 85). Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення часток в праві спільної сумісної власності на квартиру та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом було залишено без розгляду (т. 1 а.с.127). Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2024 року ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2023 року\~скасовано, справу передано для продовження розгляду (т.1 а.с. 153-157). Після того, ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 28 березня 2024 року витребувано докази, а саме: витребувано у Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гаврилової Світлани Анатоліївни копію договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладеного 29.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] , та копію письмової згоди [PERSON] (як дружини [PERSON] ) на укладення зазначеного договору; витребувано у Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстровано 27 липня 1990 року (т. 1 а.с. 181). Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Панченко Оксани Валеріївни докази, а саме копію спадкової справи, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] (спадкова справа у нотаріуса №4/2014) (т.1 а.мс. 213). Відзиву на позов відповідач не подав. Третя особа письмових пояснень на позовну заяву також не подавала. Інші заяви по суті справи та клопотання від учасників справи до суду не подавалися. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Гудзь Л.Г. не з`явилися. При цьому представник позивача звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача. Зазначила, що позовні вимоги вони підтримують в повному обсязі, просять задовольнити (т. 1 а.с. 176) Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився. При цьому про дату, час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений належним чином за адресою його місця проживання, зазначеною у справі: [ADDRESS] . За цією адресою відповідач отримував судові повістки у даній справі, ухвалу суду та матеріали позову (т. 1, а.с. 25, 34, 58). Судові повістки за даною адресою відповідач перестав одержувати, та вони повертаються до суду з довідкою поштової організації про причини невручення: «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Позивач про зміну своєї адреси суду не повідомив. Інші засоби зв`язку,\~номер телефону, адресу електронної пошти, тощо, відповідач суду також не надав, у підсистемі «Електронний суд» не зареєстрований. Тому інші способи повідомити його про розгляд справи у суду були відсутні. З цих підстав відповідача викликано в судове засідання відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на сайті Судової влади. Тому він є таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (частини 1, 2, пункт 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Будучи обізнаним про розгляд справи в суді, відповідач всупереч положенням статті 44 ЦПК України, яка покладає на учасника обов`язок добросовісно користуватися процесуальними правами, більше року не вчинив жодних дій для з`ясування про стан судового провадження. На підставі викладеного відповідач є таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. В судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. в судове засідання також не з`явилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності (т. 2 а.с.2). Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 27 липня 1990 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Вказана обставина підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 11 квітня 2024 року №00044490675 (т. 1 а. с. 204-205). 29 січня 2014 року [PERSON] (покупець) від продавця [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] і сплатив за неї обумовлену цим договором грошову суму, згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., зареєстрованого в реєстрі за № 113. Згідно з п. 9 договору придбання вищевказаної квартири за цим договором вчиняється за письмовою заявою дружини покупця, [PERSON] . Факт реєстрації права приватної власності на вказану квартиру лише за [PERSON] підтверджуються копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 січня 2014 року № 16982582, номер запису про право власності 4468397. [INFO] [PERSON] померла, про що зроблений актовий запис № 9657 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07 липня 2014 року. 22 липня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Панченко О. В. після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заведена спадкова справа № 4/2014. В матеріалах спадкової справи міститься заява чоловіка померлої [PERSON] [PERSON] . Цією заявою [PERSON] повідомляє нотаріальну контору про те, що від належної йому частки у спадщині за законом та від спадщини за заповітом, якщо такий матиме місце на його ім`я, він відмовляється. Зокрема, також у вказаній заяві [PERSON] зазначає, що йому нотаріусом роз`яснено зміст статті 60 СК України, і він повідомляє, що все майно, яке є у спадкодавця є її особистою приватною власністю і не є спільною сумісною власністю подружжя. [PERSON] вказує, що йому нотаріусом роз`яснено, що відмова від спадщини стосується всього спадкового майна померлого, а не його частки. [PERSON] нотаріусом роз`яснено та зрозуміло зміст статей 1270, 1273, 1274, 1275 ЦК України про те, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, подана заява про відмову від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття, а також правові наслідки відмови від прийняття спадщини. Заява складена друкованим текстом і підписана особисто [PERSON] , заяву зареєстровано у книзі обліку та реєстрації спадкових справ від 22 липня 2014 року за № 4. Також 22 липня 2014 року відповідач [PERSON] , рідний брат померлої [PERSON] , подав заяву, якою повідомив про те, що спадщину за законом після смерті рідної сестри він приймає. Факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є рідним братом [PERSON] , встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 березня 2015 року. Інші заяви про прийняття або відмову від спадщини у спадковій справі відсутні. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та матеріалів спадкової справи встановлено, що померлою [PERSON] було складено два заповіти, посвідчені 30 вересня 2005 року та 26 жовтня 2012 року, в останньому заповіті [PERSON] заповідала все своє майно [PERSON] 27 квітня 2015 року [PERSON] подав заяву про отримання свідоцтва про право на спадщину та оформлення його спадкових прав саме на 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Цього ж дня приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Панченко О. В. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Спадкове майно належало [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої була її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Свідоцтво зареєстровано в спадковому реєстрі 27 квітня\~2015 року за № 482 (спадкова справа № 4/2014). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 15 лютого 2007 року. 08 липня 2019 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Панченко О. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у вигляді 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Однак постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. від 08 липня 2019 року відмовлено [PERSON] у видачі зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , оскільки неможливо визначити склад спадкового майна. Вказані вище обставини встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 листопада 2020 року у справі №639/1690/19, яке залишено без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року та Постановою Верховного Суду від 29 червня 2022 року (т. 1 а.с.65-83). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому вказані вище обставини є встановленими та не підлягають доказуванню . Отже,\~є встановленою\~та не\~підлягає доказуванню\~та обставина,\~що квартира\~ [ADDRESS] \~придбана відповідачем\~ [PERSON] \~під час\~шлюбу з\~ [PERSON] . При цьому він діяв за письмовою заявою дружини [PERSON] . Факт реєстрації права власності на вказану квартиру лише за [PERSON] підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08 липня 2019 року № 17297675, номер запису про право власності 4468397 (т. 1 а.с. 16-17). Відповідно до\~частини першої\~статті\~355\~ЦК України\~майно,\~що є\~у власності\~двох або\~більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Зазначені норми закону\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Згідно частин 3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідачем [PERSON] не оспорено факту придбання спірної квартири під час шлюбу з [PERSON] та за спільні кошти. Тому судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, як така, що придбана ними під час перебування у шлюбі. Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Підстави для відходження від рівності часток подружжя у праві спільної власності судом не встановлено. Тому суд приходить до висновку, що частки [PERSON] та [PERSON] в праві спільної власності на квартиру є рівними та складають по 1/2 частині спірної квартири. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визначення частки померлої [PERSON] у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] , у розмірі 1/2. При цьому з метою правової визначеності необхідно також встановити, що частка [PERSON] у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] також становить 1/2. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В., та як встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 листопада 2020 року у справі №639/1690/19, яке набрало законної сили (т. 1 а.с.65-83), чоловік померлої [PERSON] від спадщини відмовився, звернувшись до суду з відповідною заявою про відмову від спадщини. Рішенням суду у вказаній справі [PERSON] відмовлено у визнанні недійсною його відмови від спадщини. З матеріалів спадкової справи вбачається, що інші спадкоємці за заповітом, або спадкоємці за законом першої черги відсутні (т. 2 а.с.6-92). Брат спадкодавця, позивач у справі [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Оскільки чоловік спадкодавця [PERSON] від спадщини відмовився, інші спадкоємці першої черги відсутні, до спадкоємства заклякається друга черга спадкоємців за законом. Брат спадкодавця [PERSON] спадину після [PERSON] прийняв, інших спадкоємців другої черги судом не встановлено. На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно підлягають до задоволення. Таким чином позов [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved