Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: 1)визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя: нерухоме майно 20/100 (двадцять сотих) частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; автотранспортний засіб марки AUDI A6, VIN [NUMBER] 2003 року випуску, об`єм двигуна 2496 см3; 2)в порядку поділу сумісно набутого майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на: частку нерухомого майна від 20/100 (двадцять сотих) частки квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] ; частку автотранспортного засобу марки AUDI А6, VIN [NUMBER] 2003 року випуску, об`єм двигуна 2496 см3; 3)судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 10.01.2006 між нею та відповідачем був укладений шлюб. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі 19.09.2012 подружжя за спільні кошти придбало частку (20/100) нерухомого майна за договором купівлі-продажу частини квартири. У відповідності до умов укладеного договору подружжя придбало 20/100 (двадцять сотих) частини квартири (кімнату у комунальній квартирі), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яке було юридично оформлено на колишнього чоловіка - [PERSON] . Згодом, 05.02.2019 подружжя придбало за сумісні кошти автотранспортний засіб марки AUDI А6, який поставлено на державну реєстрацію у ТСЦ № 8041 РСЦ МВС в м. Києві на відповідача. Зазначила, що купівля частини квартири та транспортного засобу відбулася під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та за спільні сімейні кошти. Після придбання квартири подружжя зареєструвалося у зазначеній квартирі. Вказала, що вони довгий час, разом із дітьми, проживали в частині квартири (кімнаті), яка була придбана подружжям та згодом зробили за спільні кошти ремонт в оселі, придбали меблі. Згодом, шлюб між сторонами був розірваний рішенням суду, однак згоди щодо поділу спільного майна подружжя не дійшло, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками відповідачем отримано не було, поштове повідомлення повернулось до суду. Будь-яких заяв по суті справи, клопотань від учасників справи не надійшло. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , про поділ сумісно набутого майна подружжя до судового розгляду. У судове засіданні сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. 23.10.2024 до суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, в якій останній додатково вказав, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, а у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, та за згодою сторони позивача ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 10.01.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, який був розірваний рішенням суду (а.с. 68). 19.09.2012 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як продавцями та [PERSON] , [PERSON] як покупцями було укладено договір купівлі-продажу частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Охріменко О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 860 (а.с. 71-74, далі - Договір). Згідно п. 1 Договору, продавці передають у власність покупців 49/100 (сорок дев`ять) сотих частин квартири [ADDRESS] , а покупці сплачують продавцям грошову суму у розмірі та на умовах, визначених цим договором, та приймають вказану частину квартири в наступних частках: 29/100 (двадцять дев`ять сотих) частини квартири - [PERSON] ; 20/100 (двадцять сотих) частини квартири - [PERSON] (а.с.71). Відповідно до положень п. 10 Договору, покупець [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі та заявляє, що вищевказана квартира купується за письмовою згодою дружини [PERSON] , що підтверджується заявою, підпис на якій засвідчено Охріменко О.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 15.08.2012 за реєстровим № 797, з чим продавці ознайомлені (а.с. 72). 02.10.2012 [PERSON] зареєстрував за собою право приватної власності на 20/100 частини квартири, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 75). Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС № 31/2506АЗ-21-2024 від 01.01.2024, згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів 05.02.2019 територіальним сервісним центром № 8041 РСЦ МВС в м. Києві здійснено реєстрацію привезеного з-за кордону по посвідченню митниці транспортного засобу AUDI А6, VIN [NUMBER] 2003 року випуску, об`єм двигуна 2496 см3, на ім`я [PERSON] на підставі посвідчення митниці серії [NUMBER] , ВМД № UA009.14030-19 від 18.01.2019, виданий Київською митницею (а.с.78). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно положень ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, та на підставі ст. 69 ч. 1 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. При поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя. Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Так, під час судового розгляду, судом було встановлено, що за час шлюбу сторони набули у власність 20/100 (двадцять сотих) частки квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] та транспортний засіб марки AUDI А6, VIN [NUMBER] 2003 року випуску, об`єм двигуна 2496 см3, а відтак зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки таке майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та доказів зворотному з боку відповідача за суду надано не було. Суд при вирішенні заявлених позовних вимог виходить із тих обставин, що дане майно набуте сторонами спірних правовідносин за час проживання в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя, що стороною відповідача в ході розгляду справи спростовано достатніми доказами не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи суду не було надано достатніх доказів, які б свідчили про підстави для відступу від засади рівності часток подружжя в розумінні ст. 70 СК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності особистої приватної власності, в розумінні положень ст. 57 СК України, а тому суд вважає обґрунтованими позивача про визнання об`єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] : нерухомого майна, а саме: 20/100 (двадцять сотих) частини квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] та транспортного засобу марки AUDI А6, VIN [NUMBER] 2003 року випуску, об`єм двигуна 2496 см3 та з огляду на викладені норми чинного законодавства, в розрізі даного спору, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні інтереси, закріплення адекватного захисту права або інтересу, суд дійшов висновку, що таке майно слід поділити порівну в межах заявлених позовних вимог, а саме: в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за позивачем [PERSON] визнати право власності на: частину нерухомого майна від 20/100 (двадцять сотих) частки квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] та на частину автотранспортного засобу марки AUDI А6, VIN [NUMBER] 2003 року випуску, об`єм двигуна 2496 см3, в зв`язку з чим позов [PERSON] до [PERSON] , про поділ сумісно набутого майна подружжя підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 4 930 грн.

Outcome: approved