Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

У серпні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи: приватний нотаріус Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анна Сергіївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 14 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анною Сергіївною було відкрито виконавче провадження, зареєстрованого в автоматизованій системі виконавчих проваджень за номером 68174734 про стягнення з [PERSON] 47698,69 гривень на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» та постановою від 23 травня 2024 року звернуто стягнення на заробітну плату. Підставою відкриття виконавчого провадження є вчинений приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною виконавчого напису № 83010, виданого 12 червня 2021 року. Про виконавчий напис позивач дізнався після накладення арешту на рахунки, відкриті на його ім`я. З винесеним виконавчим написом позивач повністю не погоджується та вважає його таким, який прийнято з порушенням діючого законодавства. Вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено без наявних на те підстав. Відповідачем не перевірений строк позовної давності та взагалі факту виникнення такої заборгованості. Позивач вважає, що виконавчий напис, який видав приватний нотаріус, не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що у позивача відсутні будь-які боргові зобов`язання перед відповідачем, а приватний нотаріус під час вчинення виконавчого напису не перевірив безспірність заборгованості та встановлення прострочення виконання зобов`язань. Просить суд позов задовольнити та стягнути судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень, а також роз`яснено право сторін клопотати перед судом про розгляд справи з їх викликом. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року від третьої особи приватного нотаріуса витребувані докази за клопотанням позивача. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року забезпечений позов. 09 вересня 2024 року до суду від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що безспірною заборгованістю боржника є така, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати у боржника заборгованості перед кредитором. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. За таких умов нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Крім того, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Просять в позові відмовити та зменшити витрати на правову допомогу. Треті особи приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна та приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анна Сергіївна, будучи повідомленими про наявність даного позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, своїм правом на подання пояснень третьої особи на позов не скористалися. Сторони не висловили заперечень проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Суд встановив, що 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною на підставі статей 87-89 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинений виконавчий напис № 83010 про стягнення з позивача заборгованості на користь останнього правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором № 630142956 від 26 травня 2014 року, укладений між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк», у загальному розмірі 47698,69 гривень. (а. с. 9) 14 січня 2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни відкрито виконавче провадження № 68174734 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 47698,69 гривень. (а. с. 13) 03 січня 2024 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни накладений арешт на грошові кошти боржника [PERSON] (а. с. 12) 09 лютого 2024 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни змінено стягувача виконавчого провадження з ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Дебт Форс». (а. с. 14) 23 травня 2024 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни звернуто стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] (а. с. 11) Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Таким чином, суд встановив, що для видачі виконавчого напису нотаріусу відповідно до "Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" який затверджений постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є саме нотаріально посвідчені кредитні угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, які для одержання виконавчого напису повинні подаватися нотаріусу в оригіналі разом із документами, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/20084/14. Також суд зазначає, що на підставі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Таким чином суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур, оскільки суд повинен установити чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник безспірну заборгованість перед стягувачем. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15 а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року по справі № 320/8269/15-ц, від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц та від 2 липня 2019 року по справі N 916/3006/17. Суд зазначає, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише стягувачем, тому не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином суд робить висновок, враховуючи положення ст. 15, 16, 18 ЦК України та ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. В свою чергу, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення; а також з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року по справі № 645/1979/15-ц. Зважаючи на викладене обґрунтування, суд не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог ТОВ «Дебт Форс». Таким чином, встановивши факт порушення приватним нотаріусом Києво -Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. процедури вчинення виконавчого напису від 12 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі № 83010, за яким з [PERSON] на користь відповідача було звернуто стягнення на заборгованість у загальній сумі 47698,69 гривень, що є самостійною та достатньою підставою для визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно із переліченим вмотивуванням заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною від 12 червня 2021 року, зареєстрований в реєстрі № 83010. У відповідності до положень частини 7 статті 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задоволені, клопотання про скасування заходів забезпечення позову до суду не надходило, тому заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ст. 141 ЦПК України,розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень підтверджується лише квитанцією № 49 від 14.08.2024 р. про проведення позивачем оплати послуг адвоката Нестерова Д.М. на суму 5000,00 гривень. (а. с. 18а) З огляду на подане клопотання про зменшення витрат на правову допомогу сторони відповідача, суд вказує, що позивачем не надані документи про надання правничої допомоги, зокрема акту приймання-передачі правничої допомоги, де визначений розмір витрат на правничу допомогу та обсяг виконаних робіт адвокатом та їх вартості. Отже, з огляду на зазначені норми права, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу не підлягають задоволенню, оскільки вони не обґрунтовані. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з урахуванням результату розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.3819773699.1 від 14.08.2024 та заяви про забезпечення позову у розмірі 605,60 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.3819775310.1 від 14.08.2024 (а. с. 19), що разом становить 1816,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved