Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

05.08.2024 р. АТ «Таскомбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 97673, 86 грн, яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 90007, 33 грн, простроченої заборгованості по річним процентам 1, 66 грн, простроченої заборгованості по щомісячним процентам 7664, 87 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.08.2022 р. між [PERSON] та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір № 4115919951. 01.09.2022 р. право вимоги за кредитним договором було відступлено АТ «Таскомбанк» на\~підставі договору\~факторингу №\~01/09/21. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх договірних зобов`язань, ігнорує вимоги позивача та добровільно не погашає прострочену заборгованість позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Справу передано головуючому судді 12.08.2024 р. 14.08.2024 р. надійшли відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15.08.2024 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 16.08.2024 р. від позивача надійшла заява, зареєстрована за вх. № 3358/24, про долучення доказів до матеріалів справи, а саме копію договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 р. 10.09.2024 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зареєстрований за вх № 3635/24, за змістом якого відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, виходячи з наступного: матеріали справи не містять належні та допустимі докази переходу права вимоги до позивача, а тому позивач є неналежним позивачем (стягувачем) у даній справі; 06.05.2024 р. позивачем було направлено лист-вимогу, тому згідно положень ст. 1048 ЦК України та правових висновків ВС позивач не може нараховувати розмір заборгованості; в матеріалах справи на підтвердження розміру заборгованості надано лише розрахунок заборгованості; відповідач є учасником бойових дій, тому відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед банками, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. 30.08.2024 р. до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, зареєстрована за вх. № 3497/24, за змістом якого позивач наголосив на тому, що договір відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 р. не містить ознак договору позики він не є договором факторингу, а є саме договором відступлення права вимоги. Для підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем суду надано: копію договору відступлення, витяг з реєстру прав вимог та платіжну інструкцію, що підтверджує сплату ціни договору. Щодо нарахування суми заборгованості представник позивача зазначив, що ними надано розрахунок заборгованості, який містить всі необхідні дані. Також надано виписки по всім позичковим рахункам відповідача, а штрафні санкції взагалі не нараховувалися та до стягнення не заявлялися. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12.09.2024 р. закрито підготовче провадження у справі. Призначено судове засідання для розгляду справи на 10.10.2024 р. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10.10.2024 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, клопотання відповідача задоволено, розгляд справи відкладено на 22.10.2024 р. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися. Повідомлялися про день, час та місце розгляду справи належним чином. 22.10.2024 р. від представника позивача надійшла заява, зареєстрована за вх. № ЕП-1126/24-Вх, про проведення судового засідання без його участі із зазначенням про підтримання позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. 31.08.2022 р. [PERSON] звернувся до ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим було укладено кредитний договір № 4115919951, відповідно до умов якого [PERSON] отримав грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту: 117810, 00 грн, строк користування: 60 місяців з річними процентами 0,01% від суми боргу за договором та щомісячні проценти: 2,49 % від суми кредиту (а. с. 5-9). ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» на виконання умов кредитного договору на рахунок відповідача була перерахована сума кредиту, що підтверджується платіжною інструкцією № І269267329 від 31.08.2022 р. у розмірі 112200, 00 грн (а. с. 45), та нараховано 5610, 00 грн первісні відсотки за рахунок кредитних коштів. Вказані кошти перераховані відповідачу в якості погашення його заборгованості за кредитним договором № 4115516793 від 13.07.2021 р. Згідно розрахунку заборгованості у [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором № 4115919951 від 31.08.2022 р., яка станом на 29.07.2024 р. становить 97673, 86 грн, з яких: 90007,\~33\~грн сума заборгованості по тілу кредиту; 7664, 87 грн сума заборгованості по щомісячним відсоткам; 1, 66 грн сума заборгованості по відсоткам. 01.09.2021 р. між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення прав вимоги № 01-09/21, відповідно до якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передає АТ «Таскомбанк» за плату, а АТ «Таскомбанк» приймає належні ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору про відступлення прав вимоги № 01-09/21 від 01.09.2021 р. АТ «Таскомбанк» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4115919951 (а. с. 17). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Щодо доводів відповідача про недоведеність переходу права вимоги. 01.09.2021 р. між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги № 01/09/21. Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 «Предмет договору», первісний кредитор (ТОВ «ФК «ЦФР») передає (відступає) новому кредитору (АТ «Таскомбанк») свої вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядки та строки вставлені цим договором (а. с. 68-69). Згідно підпункту 2.2 пункту 2 договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 р. сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги (зразок якого наведено у додатку 1 до цього договору) із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимоги є невід`ємною частиною цього договору. Розмір прав вимоги є невід`ємною часиною цього договору. Передача кредитних справ та іншої документації за кредитом регламентується окремим договором зберігання, що укладається між сторонами. Розмір заборгованостей позичальника, права вимоги до яких відступається згідно реєстру прав вимог, вказується в кожному окремому реєстрі до цього договору. Реєстр прав вимоги складається сторонами в паперовому та електронному вигляд. Згідно пунктів 3.2 і 3.4 договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 р. права вимоги відступаються (передаються) в повному розмірі заборгованості позичальників перед первісним кредитором. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. У відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що договір факторингу було укладено у році, що передував укладенню самого кредитного договору, що, на думку відповідача, свідчить про недоведеність переходу прав вимоги. З даного приводу суд наголошує на тому, що якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України) (п. 62 Постанови ВП ВС від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16). Тобто якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. З договору про відступлення права вимоги від 01.09.2021 р. № 01/09/21, зокрема з п. 2.1, п. 4.1, п. 4.2, вбачається, що ціна цього договору дорівнює розміру заборгованості позичальника, що складається з залишків заборгованості за тілом кредиту та непогашених процентів. Оскільки при укладенні договору про відступлення прав вимоги винагорода фактору не передбачена, суд приходить до висновку про те, що вказаний договір має ознаки цесії. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. З огляду на ту обставину, що позивачем не надано доказів отримання ним права вимоги на підставі договору про його відступлення після 31.08.2022 р., суд приходить до висновку про відсутність підстав у позивача на набуття грошових коштів у вигляді кредитної заборгованості, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. При цьому, попри те, що вказана обставина є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне надати оцінку іншим аргументам сторін, так як така оцінка може мати для сторін практичне значення в контексті їх доречності, наприклад, при оскарженні судового рішення. Відтак щодо нарахування процентів за користування кредитом після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Згідно п. 84 постанови від 05.04.2023 р. у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду висловила правовий висновок про те, що зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Таким чином, з моменту пред`явлення АТ «Таскомбанк» відповідачу [PERSON] вимоги про дострокове повернення кредиту від 06.05.2024 р. право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося. Щодо доводів відповідача щодо відсутності підтвердження розміру заборгованості. До позовної заяви позивачем надано виписки по всім позичковим рахункам відповідача. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБ України від 04.07.2018 р. № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Надаючи правову оцінку обставинам справи в частині звільнення відповідача від обов`язку сплати відсотків за користування кредитом, суд зважає на таке. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі - Закон № 2011) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Положеннями п. 19 ч. 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі - Закон № 3551) визначено, що учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Відповідачем долучено копію посвідчення серії [NUMBER] , виданого [INFO] 26.04.2017 р. (а. с. 90). З вказаного доказу випливає, що відповідач в розумінні Закону № 3551, будучи військовослужбовцем ЗС України, до 26.04.2017 р. захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь: - в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, або - у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, або - у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Натомість, оскільки кредитні правовідносини у часовому проміжку виникли пізніше безпосередньої участі відповідача у вказаних заходах (протилежних доказів чому відповідачем у межах даної справи не надано), відсутні підстави для висновку про те, що умови кредитного договору, якими передбачена сплата відсотків та з якими погодився відповідач підписуючи його, суперечать вимогам чинного законодавства. Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відстуність підстав для задоволення позовних вимог. За положеннями ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed