Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з останнього на його користь аліментів на час навчання в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 квітня 2024 року і закінчення навчання ( 30.06.2025 року). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є батьком позивача, який навчається на денній формі навчання та позбавлений можливості працевлаштування, а тому стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання він не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей до досягнення ними 23 років. 09.08.2024 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням вимог\~ст. 19 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження, з викликом сторін. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача через канцелярію суду 21.10.2024 року подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги повністю підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.29), своїм процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої\~статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Крім того, на підставі\~статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача щодо цього не заперечує. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 3 ст.\~12, ч.ч. 1, 6 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження ( а.с. 6). В свою чергу, з довідки відокремленого структурного підрозділу «Васильківський фаховий коледж Національного авіаційного університету» № 519 від 04.06.2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] у 2021 році вступив до даного коледжу і зараз навчається на 3 курсі за спеціальністю «Автоматизація та комп`ютерно-інтегровані технології» денного відділення. Термін закінчення закладу освіти 30.06.2025 року (а.с. 10). Обставини навчання [PERSON] в вищевказаному навчальному закладі також підтверджується копією доданого договору про надання освітніх послуг № 10 від 21.07.2021 року (а.с.11-13). Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами\~ст. 141 СК України\~встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~\~ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Відповідно до ч.1 ст.198 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у ст.183 цього Кодексу. Частиною першою ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно ч.3 ст.199 ЦПК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом ст. 182 СК України,\~\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи те, що повнолітній син відповідача продовжує навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, натомість відповідач в добровільному порядку не приймає участі в утриманні сина, який цього потребує, суд вважає, що відповідач, будучи особою працездатного віку, спроможний сплачувати аліменти на повнолітню сина, який продовжує навчання. Обставин, які свідчили про неспроможність відповідача сплачувати аліменти, матеріали справи не містять. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити, що батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Приймаючи до уваги те, що син відповідача продовжує здобувати освіту на денній формі навчання, а отже позбавлений можливості працювати, домовленості між сторонами щодо його утримання не досягнуто, а відповідач в добровільному порядку належної допомоги на утримання дитини, яка продовжує навчання, не надає, суд, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, інтереси дитини на утримання якої присуджуються аліменти, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання, а саме: до 30.06.2025 року, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років, оскільки саме такий розмір, з урахуванням всіх обставин справи, на думку суду, є достатнім та відповідає інтересам дитини. В свою чергу вимога відповідача про стягнення аліментів за минулий період, починаючи з 20.04.2024 року не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до вимог\~ст. 191 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 30.07.2024 року. Суд зазначає, що в силу вимог ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При цьому, у зв`язку звільненням позивача від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~та у зв`язку із частковим задоволенням позову, в силу вимог ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок як за одну позовну вимогу немайнового характеру. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial