Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

У травні 2024 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість в розмірі 70812 (сімдесят тисяч вісімсот дванадцять) грн. 71 коп. та судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником всіх прав та обов`язків є АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] 16 серпня 2013 року укладено кредитний договір № 26254019237379, на підставі якого видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 1000 грн. 00 коп., який в подальшому було збільшено до 46500 грн. 00 коп. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31 березня 2024 року складає 70812 (сімдесят тисяч вісімсот дванадцять) грн. 71 коп., з яких: 46472 грн. 27 коп. - заборгованість за кредитом; 24340 грн. 44 коп. - заборгованість за процентами; 0 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією. Позивач направив письмові вимоги відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтвердив та просив їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що 16 серпня 2013 року ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал» було надано йому фінансову послугу шляхом укладення кредитного договору № 26254019237379 про надання споживчого кредиту у вигляді карткового ліміту. Надана позивачем копія Договору не містить його підпису, а лише зазначені дані позичальника. Крім того, позивач зазначає, що з боку ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал» йому було надано Акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки. Відповідно до Публічної пропозиції ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб вказана Публічна пропозиція із всіма Додатками до неї, Правила користування банківською Платіжною Карткою (далі - Правила користування Карткою, Тарифи, Анкета-Заява про акцепт Публічної пропозиції, що надана Клієнтом Банку, Угоди про використання Продуктів Банку, а також будь-які інші договори та угоди, що укладаються на підставі цього Договору, разом складають єдиний документ - Договір про банківське обслуговування фізичних осіб. Тобто, Публічна пропозиція ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб є такою ж обов`язковою складовою договору про надання банківських послуг як і Додатки до неї. Проте, він не отримував від Банку Публічну пропозицію на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, що б у сукупності із Акцептом свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Під час надання Акцепту Банк ні з якою Публічною пропозицією на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб відповідача не ознайомлював, також всупереч ст. ст. 9, 11 ЗУ «Про споживче кредитування» не надав йому інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Вказане підтверджується відсутністю його підпису під Публічною пропозицією ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Отже, Публічну пропозицію ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб та Тарифи на видачу та обслуговування картки для фізичних осіб - нових клієнтів не можна вважати складовими частинами, укладеного між банком та [PERSON] кредитного договору. Крім того, роздруківка із сайту належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6- 16цс15) і не спростовано банком при розгляді вказаної справи. Отже, можна зробити висновок, що роздруківка із сайту позивача щодо умов кредитування та тарифів належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦКУ щодо договору приєднання. Адже Публічна пропозиція ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, що розміщена на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалася самим банком, тобто кредитор може надавати найбільш вигідну та сприятливу для себе редакцію вказаних документів для задоволення своїх інтересів. Таким чином, враховуючи, що за умовами заяви позичальника, остання разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, то можна дійти висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 70 812 (сімдесят тисяч вісімсот дванадцять) грн. 71 коп., яка складається з: 46 472, 27 грн. - заборгованість за кредитом; 24 340,44 грн. - заборгованість за процентами. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422, 40 грн. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому цей конкретний позов не може бути задоволений, оскільки він є необґрунтований, а позовні вимоги - недоведені. Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками банку - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. В позовній заяві зазначається, що АТ «Перший Український Міжнародний Банк» нараховує відсотки за користування кредитом. Але, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та комісії за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Просить у задоволені позовних вимог АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до нього про стягнення заборгованості - відмовити повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутністю, зазначив, що позовні вимоги позивача та обставини, якими вони обґрунтовані не визнає, просить врахувати доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог відмовити. Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підля гає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд. Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 16 серпня 2013 року [PERSON] була заповнена анкета ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та підписана пропозиція укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) із ліміту овердрафту 1000 грн, на строк 24 місяці, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,0001 % річних - при здійсненні розрахункових операцій в торгово- сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту); 36% - при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту), за користування несанкціонованим овердрафтом - 36% річних. комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,00 % (арк.с.10). Окрім цього відповідачем були підписані загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків (ар.с.8-9). Тобто, як вбачається з матеріалів справи, 16 серпня 2013 року відповідачем підписана пропозиція укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) з АТ «Банк Ренесанс Капітал» (а.с. 10). АТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». АТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником АТ «Банк Ренесанс Капітал» (а.с.38-41). Підписана відповідачем пропозиція є договором приєднання і цей документ містить умови договору банківського рахунку та кредитного договору: номер рахунку, суму кредиту (кредитного ліміту), розмір процентної ставки, річних, строк кредитування (а.с. 10). Як вбачається з підписаної відповідачем [PERSON] пропозиції, відповідач письмово підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальність вартість кредиту, надані виходячи із обраних відповідачем умов кредитування. Також, відповідач підтвердив про отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптований договір до потреб відповідача та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, в тому числі в разі невиконання відповідачем зобов`язань за таким договором. У преамбулі пропозиції є посилання на Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, які містять деталізовані умови видачі, обслуговування кредиту, порядку нарахування процентів, комісії, відповідальності та інші умови кредитування. Як вбачається з матеріалів справи Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків підписані відповідачем (а.с.8-9). Відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт у формі овердрафту на суму 1 000 грн. Відповідно до довідки АТ «ПУМБ» про збільшення кредитного ліміту по договору № 26254019237379 від 16.08.2013 відповідачу [PERSON] 16.08.2013 встановлено кредитний ліміт в сумі 1000,00 грн, надалі розмір кредитного ліміту поступово збільшувався та 26.05.2023 року становив 46500,00 грн. (арк.с 16 на звороті). Строк кредитування рахунку автоматично продовжувався кожні два роки. Отже, судом встановлено, що відповідач 16 серпня 2013 року підписав як індивідуальну частину кредитного договору: пропозицію укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), де зазначений розмір процентної ставки - 36% річних; так і публічну частину: Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, де у пункті 6.2. зазначено розмір штрафних санкцій - 10% від суми простроченого платежу. Суд вважає, що з умовами договору відповідач ознайомлений, про що свідчить його власний підпис, оскільки відповідач під час укладення договору ознайомився з його текстом та змістом в цілому, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловлював. Підсумовуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи відповідача щодо не підписання ним умов договору та пропозиції на укладення договору. Письмова форма договору була дотримана, а споживач повідомлений про умови кредитування та відбулось узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. 19 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», який став правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал». Відповідно до п.1.1 Статуту АТ «Перший Український Міжнародний Банк», є правонаступником всіх прав та зобов`язань зокрема ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і АТ «Банк Ренесанс Капітал», в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», згідно рішення загальних зборів акціонерів АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (протокол № 68 від 14 березня 2015 року) та згідно рішення єдиного акціонера АТ «Банк Ренесанс Капітал» (рішення № 2 від 14 березня 2015 року) (арк.с. 38-41). 31.03.2024 року АТ «ПУМБ» направив [PERSON] письмову вимогу (повідомлення) про те, що останній має заборгованість перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором 26254019237379 в загальному розмірі 70812,71 грн, та пред`явили вимоги про негайне погашення заборгованості протягом тридцяти днів з моменту отримання цього листа (арк.с.14-15). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 26254019237379 від 16.08.2013, встановлено, що станом на 31.03.2024 року заборгованість складає 70812 (сімдесят тисяч вісімсот дванадцять) грн. 71 коп., з яких: 46472, 27 грн. - заборгованість за кредитом; 24340,44 грн. - заборгованість за процентами (арк.с. 17-20). Випискою по картковому рахунку [PERSON] підтверджено, що відповідач кредитними коштами користувався та частково сплачував борг, у зв`язку з чим виникла заборгованість (арк.с. 21-35). Отже, на підтвердження укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] кредитного договору № 26254019237379 від 16.08.2013 року, АТ «ПУМБ» надав письмові документи, зокрема, копію пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), загальні умови договорів кредитування та ведення рахунків, виписку по його рахунку (арк.с.10, 17-35). Таким чином судом встановлено, що відповідач з умовами договору був ознайомлений, підписав заяви і отримав кредити, однак умови договору порушив. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. За змістом частини 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Судом встановлено, що спірний кредитний договір № 26254019237379 від 16 серпня 2013 укладений у спосіб, визначений чинним законодавством, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору споживчого кредиту № 26254019237379 від 16.08.2013 року. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. За умовами кредитного договору передбачено погашення кредиту щомісячними платежами, в той же час з розрахунку заборгованості вбачається, що з червня 2022 року позичальник припинив сплачувати грошові кошти на погашення кредиту, тому, наявні підстави стверджувати про порушення позичальником права позивача на повернення йому грошових коштів, наданих у кредит. Встановивши, що відповідач не належним чином виконував свої кредитні зобов`язання, у результаті чого утворилася заборгованість, на підтвердження розміру якої надано відповідний розрахунок заборгованості та виписку з особового рахунку, що підтверджується матеріалами справи, суд доходить висновку про обґрунтованість заявленого позову. Разом з цим, наведена виписка по рахунку, згідно з вимогами ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ № 75 від 04 липня 2018 року, є первинним документом, яка фіксує здійснення банківських операцій, що, на думку суду, достеменно свідчить про підтвердження факту отримання позичальником кредитних коштів та користування ними. На спростування цих обставин відповідачем доказів не подано. У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Відтак, посилання відповідача на те, що сторонами не погоджено умови договору, відсоткову ставку спростовується наявним у матеріалах справи та підписаними власноручно [PERSON] пропозицією укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) та загальними умовами договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків (ар.с.8-9). Отже, підписуючи вищезазначені документи, відповідач був ознайомлений з розміром кредитного ліміту, розміром реальної річної процентної ставки, розрахунковою та платіжною датою кредиту; строком дії кредитного ліміту, розміром мінімального платежу та іншими умовами надання та обслуговування кредитної картки. Окрім того, факт отримання кредитних коштів та користування ними відповідачем не заперечувалося у надій останнім відповіді на відзив, свого контррозрахунку заборгованості відповідач суду не надав. Також слід звернути увагу, що відповідач користувався кредитною карткою, останній платіж на погашення кредитної заборгованості здійснив 30 травня 2022 року, що підтверджується випискою з особового рахунку позичальника. З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуті, що свідчить про порушення прав банку, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення грошових коштів. Посилання відповідача на те, що приведений розрахунок заборгованості не відображає дійсних обставин справи та не може бути належним доказом наявності заборгованості, суд не приймає до уваги, оскільки вказані доводи спростовується матеріалами справи. Окрім того, у разі не згоди із приведеним розрахунком заборгованості, останній мав право на заявлення відповідного клопотання про призначення судом експертизи, для встановлення правильності розрахунку заборгованості, чого останнім зроблено не було. Доводи відповідача про те, що банком не надано доказів на укладання кредитного договору на тих умовах, які вказує банк у позові та не було узгоджено нарахування процентів та збільшення кредитного ліміту, суд не приймає до уваги, оскільки відповідач користувався кредитними коштами, у тому числі після збільшення кредитного ліміту, неодноразово здійснював переказ між рахунками, вносив готівкові кошти, отримував готівкові кошти, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача та є належним та допустимим доказом у справі. З огляду на вищевказане суд вважає, що позов АТ «Перший український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості необхідно задовольнити та стягнути з останнього на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість у розмірі 70812 (сімдесят тисяч вісімсот дванадцять) грн. 71 коп. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved