Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

АТ «Державний ощадний банк України» звернулось з позовом до [PERSON] , вказавши, що у відповідності до укладеного 21.11.2007 року договору третя особа [PERSON] отримала кредит у сумі 60000 гривень з кінцевою датою повернення до 20.11.2017 року, із зобов?язанням сплати відсотків у розмірі 16,5% річних. З метою забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором з [PERSON] був укладений договір іпотеки від 21.11.2007 року, за яким було передано в іпотеку житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 23.06.2017 року заборгованість була стягнута. По суті вимог позивач просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 21.11.2007 року, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 2726 від 21.11.2007 року, а саме на житловий будинок на господарчі побудови за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.11.2021 року відкрите провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Розпорядженням голови Верховного суду від 10.05.2022 року змінено територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області. 14.04.2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.04.2023 року цивільну справу прийнято до провадження суддею Карабак Л.Г. Розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2024 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Ухвалою суду від 04.03.2024 року справу прийнято до провадження суддею Дацюк О.І. та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.05.2024 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 23.10.2024 року постановлено розглядати справу в заочному порядку у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання. Відповідач та третя особа без самостійних вимог на предмет спору про місце та час розгляду справи сповіщались шляхом розміщення відповідного оголошення про виклик до суду на сайті суду у зв`язку з відсутністю відомостей про їх фактичне місце проживання або перебування (зареєстроване місце проживання розташоване на тимчасово окупованій території, відомості про реєстрацію як внутрішньо переміщеної особи відсутні). Судом вирішувались клопотання представників позивача щодо участі у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку. Інших заяв та клопотань сторонами не заявлялось, а судом не вирішувалось. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, вказавши, що відомості про виконання рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 23.06.2017 року у неї відсутні. При вивченні письмових доказів судом встановлено таке. 21.11.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 4800, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику [PERSON] кредит в сумі 60000 гривень, а позичальник у свою чергу повернути кредит та сплатити проценти 16,5% за користування кредитом в строк до 20.11.2017 року. 21.11.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] та [PERSON] укладено договір про іпотеку нерухомого майна № 2726, за яким іпотекодавець передає з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором № 4800 в іпотеку жилий будинок за адресою: сщ. Ульянівське Амвросіївського району Донецької області. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 23.06.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ 2Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 4800 від 21.11.2007 року в розмірі 35034,27 гривень, а також судові витрати. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, виходячи з заявлених позивачем вимог, позивач мав довести суду, що між сторонами був укладений кредитний договір на певних конкретних умовах, що банком було виконано зобов`язання з надання кредиту, а відповідачем у свою чергу допущені порушення зобов`язань за договором, виникла заборгованість, розмір якої також мав довести саме позивач, а також наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. В даному випадку кредитором було достроково стягнуто заборгованість за договором, між тим позивачем не надано жодних відомостей щодо виконання рішення суду, що, у свою чергу, не дає можливості встановити суму заборгованості на момент розгляду справи судом. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів існування та розміру заборгованості за кредитним договором, що є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed