Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

04 липня 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення аліментів на утримання матері. В обґрунтування позову представник зазначив, що позивач проживає та зареєстрована в будинку свого чоловіка за адресою: [ADDRESS] , досягла пенсійного віку та визнана непрацездатною. Відповідачі є синами позивача, які відмовляються їй допомагати фінансово. Позивач у власності майна не має, єдиним джерелом доходу позивача є пенсія, розмір якої навіть не перевищує прожитковий мінімум і не дозволяє належно забезпечувати себе ліками та продуктами харчування. Висновком 170/1, виданим КНП «Глобинська міська лікарня», позивачу рекомендовано соціальні послуги у вигляді щоденного догляду вдома. Чоловік позивача потребує постійного лікування після перенесеного у 2008 році інфаркту і не в змозі надавати матеріальну допомогу. Відповідачі є працездатними, мають власний бізнес, а також нерухоме майно, яке може приносити дохід, мають достатньо можливостей, щоб допомагати своїм непрацездатним батькам. Посилаючись на те, що через низьку пенсію та стан здоров`я позивач неспроможна забезпечити своє життя, представник позивача просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 2000,00 грн з кожного від фактичної заробітної плати відповідачів щомісячно, починаючи з 03 липня 2024 року і довічно. 23 вересня 2024 року представник відповідача [PERSON] направила до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позивач вже зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідачів та рішенням Глобинського районного суду Полтавської області у задоволенні позову було відмовлено з огляду на те, що [PERSON] не потребує матеріальної допомоги. [PERSON] разом зі своїм чоловіком під час шлюбу 19.11.2007 придбали у спільну власність житловий будинок, загальною площею 229 кв.м, вартістю 2575601,40 грн. Позивач разом з чоловіком отримує державну субсидію, що покриває витрати на сплату комунальних послуг за будинок. Також позивачка разом зі своїм чоловіком 16.10.2020 року придбали у спільну сумісну власність транспортний засіб Mersedes-benz, середня ринкова вартість аналогічного авто складає 8976,00 доларів США. Окрім іншого, після смерті своєї матері, [PERSON] , [PERSON] отримав у спадок готівкові кошти у розмірі 11550,00 доларів США, тобто батьки сторін мають грошові .заощадження, що дозволяють їм самостійно забезпечувати всі свої матеріальні потреби. Батько відповідачів [PERSON] звертався до суду з аналогічним позовом та рішенням Глобинського районного суду Полтавської області йому також було відмовлено у задоволенні позову, проте також повторно звернувся до суду із аналогічною позовною заявою. Ініціювання вказаних судових процесів зумовлено не потребою у матеріальній допомозі від синів, а наявністю конфліктів між сторонами щодо користування спадковим майном. [INFO] померла [PERSON] , бабуся відповідачів, яка заповіла своє майно онукам [PERSON] та [PERSON] . До складу спадщини увійшла квартира у місті Дніпро, з приводу користування якої між відповідачами та [PERSON] виник спір. Крім того, відповідач [PERSON] є одруженим, має на утриманні двох малолітній дітей, одна з яких є дитиною з інвалідністю, яка потребує постійного лікування та проходження курсів реабілітації, його дружина не працює у зв`язку з необхідністю постійного догляду за дитиною, у зв`язку з чим він не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання батьків. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали із наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи до суду не з`явився. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи до суду не з`явився, причини неявки не повідомив. Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України,\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Заслухавши пояснення позивача та її представника, третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 29 травня 2024 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері відмовлено (а.с.61-64). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаним рішенням суду встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю відповідачів у справі: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . [PERSON] є пенсіонеркою та перебуває на обліку в Глобинському об`єднаному управлінні ПФУ в Полтавській області і отримує пенсію за віком щомісячно. В задоволенні позову судом відмовлено у зв`язку з тим, що позивачем не доведено необхідність отримання періодичних обстежень стану її здоров`я, будь-яких інших доказів, які б підтверджували необхідність потреби непрацездатного позивача у матеріальній допомозі від синів суду не надано, а тому судом не встановлених наявність цих двох обов`язкових складаних для реалізації права позивача на утримання від синів, а саме: непрацездатність позивача та потреба у матеріальній допомозі. Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно з ч.ч.1, 2\~ст. 205 СК України\~суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Особа потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, така норма закріплена в ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності юридичних складових\~сукупності певних умов, а саме: мати або батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків; непрацездатність матері, батька; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Потреба матеріальної допомоги (нужденність) полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку з відсутністю пенсій (допомоги) чи їх низького розміру, а також у зв`язку із відсутністю у них інших джерел існування. Згідно з чинним законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (постанови від 10.10.2018 у справі № 301/160/17, від 16.04.2018 р у справі № 759/1315/17). 01 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум для непрацездатних осіб у розмірі\~2361 грн. Відповідно до довідки про доходи №2795593833777710 від 01.07.2024 року позивач [PERSON] перебуває на обліку в Глобинському об`єднаному управлінні ПФУ в Полтавській області і отримує пенсію за віком розмір якої за період з липня 2023 року по лютий 2024 року становив 2093,00 грн, за період з березня 2024 року по червень 2024 року 2361,00 грн (а.с.8). Отже, як встановлено судом, державою забезпечено необхідним утриманням [PERSON] на рівні прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Суд зауважує, що позивачем разом із позовною заявою не було надано жодних доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної нею пенсії є значно нижчим за розмір її щомісячних витрат.\~ Крім того, судом встановлено, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , з яким проживає у придбаному ними в період зареєстрованого шлюбу житловому будинку, [PERSON] , хоча має інвалідність, проте отримує розмір пенсії за віком в сумі 4194,37 грн (а.с.5,6, 15-18). Згідно висновку 170/1, виданого КНП «Глобинська міська лікарня», [PERSON] рекомендовано соціальні послуги у вигляді щоденного догляду вдома (а.с.9-10). Як вбачається з Довідки № 71 від 06.03.2024 року та Довідки № 170 від 04.12.2023, [PERSON] перебуває під наглядом сімейного лікаря і лікаря ортопедо-травматолога з діагнозом: стійкі залишкові явища перенесеного перелому лівої ключиці, з обмеженням рухів л/верхньої кінцівки, консолідованого перелому л/плечової кістки, стійких залишкових явищ перенесеного перелому в і м/гомілкових кісток л/н кінцівки з частковою втратою функції ходи і опори, за станом здоров`я потребує ходунки (а.с.11-12). Водночас, суд зауважує, що доказів, які б містили дані з приводу щомісячної вартості лікування, загального обсягу щомісячних витрат на лікування та обстеження, суду позивачем надано не було. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем не надано суду доказів стосовно щомісячного розміру понесених нею витрат на лікування, а також про те, що позивач має скрутне матеріальне становище, враховуючи те, що державою забезпечено її необхідним утриманням, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed