Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з [PERSON] суму 3% річних в розмірі 48982,35 грн., суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 135100,29 грн., нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за період з 04.04.2017 по 23.02.2022. Стислий виклад позиції позивача. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська від 21.06.2013 року ухвалене рішення про стягнення з боржника на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 334\~406,66 грн. В подальшому ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №014/098193/3172/73 від 23.06.2006. Ухвалою суду було замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Розмір шкоди був визначений рішенням суду - 334\~406,66 грн. і саме на цей розмір позивачем було здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат, що передбачено ст. 625 ЦК України. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 21 червня 2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалене рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/098193/3172/73 від 23.06.2006 у розмірі 334\~406,66 грн. в тому числі 247\~274,41 грн. непогашена сума кредиту, 32386,44 грн. несплачені відсотки, 54745,82 грн. нарахована пеня за прострочення кредиту та відсотків по кредиту. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2021 року замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника ТОВ «ФК «Профіт Капітал» у виконавчому листі 200/1104/13-ц виданому на виконання рішення Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 21.06.2013. Проте матеріали справи не містять жодних доказів звернення заявника з часу набуття прав кредитора, до відділу ДВС. Норми права застосовані судом. Згідно із ч.2\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч.2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч.5\~ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~509, ст.\~526 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц, зазначив, що тлумачення частини першої статті\~509, частини першої статті\~267, статті\~625 ЦК України\~свідчить, що: натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; конструкція\~статті 625 ЦК України\~щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 727/4474/17, від 23 жовтня 2021 року у справі № 545/746/20, від 05 серпня 2022 року у справі № 757/63074/19-ц, від 26 жовтня 2022 року в справі №409/129/20. В своїй постанові від 22 листопада 2022 року Верховний Суд у справі №285/3536/20 зазначив, що для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Такі ж правові підходи також застосовано, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 753/369/21 (провадження № 61-5785св23), що свідчить про сталість судової практики з питання застосування\~ст. 625 ЦК України\~у натуральному зобов`язанні. Мотиви та висновки суду. З наведених обставин справи вбачається, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2013 року у цивільній справі №200/1104/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 334\~406,66 грн. заборгованості за кредитним договором. ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є правонаступником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та заміну сторони здійснено на підставі ухвали суду. Позивач маючи статус кредитора, не реалізовав своїх прав на звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитом, втратили своє право вимоги на примусове виконання відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором та рішенням суду (строк пред`явлення до виконання рішення суду). Тому суд вважає, що зобов`язання відповідача є задавненим, в зв`язку з чим набуло характеру натурального зобов`язання. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат позивачем нараховано до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні, тобто не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними. Тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. З огляду на відмову в позові в порядку ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судові витрати у справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed