Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна. Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 03.09.1995 Шевченківською сільською радою Малинського районуЖитомирської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем.Від даного шлюбу народилися діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 20.07.2023 шлюб між сторонами розірвано. В період сімейного життя, 01.06.2004 сторони за спільні кошти придбали садибу в с. Тишів Коростенського району, до складу якої входить будинок з господарськими будівлями та спорудами, право власності на який оформлене за відповідачем. Оскільки сторони разом не живуть, позивач просить поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями та припинити право спільної сумісної власності. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 12.01.2024 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання на 14 годину 07.02.2024. Ухвалою суду від 07.02.2024 призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, виконання якої доручено експертам Центру будівельних та земельних експертиз (10014, м. Житомир, вул. Миколи Лисенка, 16, офіс 6), провадження у справі було зупинено, матеріали справи направлено у розпорядження експертів. 20.08.2024 на адресу Малинського районного суду Житомирської області надійшли матеріали, надані на дослідження, та висновок експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 16.08.2024 №758/08-2024. Ухвалою від 03.09.2024 провадження у справі відновлено. Призначено підготовче судове засідання на 12 годину 25.09.2024, яке було відкладенона 12 годину 30 хвилин 21.10.2024. Позивач у судове засідання не з`явилась, звернулася до суду із заявою, про те, що позов підтримує та просить його задовольнити відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи по варіанту №1, розглядати справу без її участі, судові витрати з відповідача не стягувати. 21.10.2024 до суду надійшла заява від відповідача, якою він повідомив, що позов визнає та просить суд розгляд справи проводити без його участі, провести розподіл будинку по варіанту №1 висновку експертів. Суд, відповідно до ст.ст. 200, 223, 247 ЦПК України розглядає справу у підготовчому засіданні за відсутності позивача і відповідача, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що відповідач своєю заявою визнав позовні вимоги. Встановлені судом обставини. Позивачка та відповідач з 03.09.1995 по 20.07.2023 перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10-12). 01.06.2004 відповідачем було придбано садибу в с. ТишівМалинського району Житомирської області, до складу якої входить будинок з господарськими будівлями, право власності на яку оформлене за відповідачем, що підтверджується договором купівлі-продажу садиби (а.с.14-15). Згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] є власником домоволодіння в с. Тишів Малинського району Житомирської області (а.с.15). На житловий будинок в с. Тишів Малинського району було виготовлено технічний паспорт (а.с.16-18).Надалі домоволодінню присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с.22). Згідно з висновком експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 758/08-2024 від 16.08.2024 сторонам запропоновано 6 варіантів поділу житлового будинку по [ADDRESS] , які передбачають втручання в несучі конструктивні елементи житлового будинку та інженерні мережі загального користування з відхиленням від часток співвласників по площі в житловому будинку і по вартості будівель та споруд (а.с.58-103). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом. Між сторонами виник спір з приводу поділу майна подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. З огляду на викладене вище, суд вважає, що є підстави для задоволення позову, оскільки, судом достовірно встановлено, що домоволодіння відповідачем придбано у шлюбі з позивачем, відтак належить сторонам на праві спільної сумісної власності, сторони бажають провести поділ спільного майна та погодились на варіант №1 поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, запропонований експертами. Розподіл судових витрат Судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позивач згоден нести судові витрати самостійно.

Outcome: approved