Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

24.07.2024 позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди. В обґрунтування даної позовної заяви позивач посилався не те, що 28.03.2023 у м. Дніпрі по вул. Космічній, в районі е/о №31 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Dacia Logan 90L 3HГ», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Geely MK Cross», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність власник автомобіля «Geely MK Cross», д/н [NUMBER] була застрахована у ТДВ СК «Гардіан». Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20.04.2023 у справі №201/4324/23 винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля «Geely MK Cross», д/н [NUMBER] , [PERSON] . Згідно звіту оцінювача [PERSON] №98-D/12895 від 04.08.2023 вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням у дорожньо-транспортній пригоді автомобіля «Dacia Logan 90L 3HГ», д/н [NUMBER] , складає 38\~431,46 грн. ТДВ СК «Гардіан» здійснило виплату відшкодування з урахуванням доплати в розмірі 35\~231,46 грн. Згідно висновку експерта [PERSON] № 3604/23 від 21.04.2023 вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням у дорожньо-транспортній пригоді автомобіля «Dacia Logan 90L 3HГ», д/н [NUMBER] , складає 49\~115,49 грн. Враховуючи виплачену частину страхового відшкодування, недоплачене відповідачем відшкодування складає 10\~684,03 грн., яке позивач просить стягнути з відповідача. Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву в якому заперечував проти задоволення позову, оскільки сума 49\~115,49 грн включає в себе ПДВ, та матеріали справи не містять доказів того, відновлення автомобіля відбувалось на СТО, яке є платником ПДВ, відтак просив відмовити в задоволенні позову. Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив, в якій заперечував доводи викладені у відзиві, підтримав позов з підстав у ньому викладених. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представником позивача надана заява про можливість розгляду сказаної справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 28.03.2023 у м. Дніпрі по вул. Космічній, в районі е/о №31 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Dacia Logan 90L 3HГ», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Geely MK Cross», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20.04.2023 у справі №201/4324/23 винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля «Geely MK Cross», д/н [NUMBER] , [PERSON] (а.с. № 17). Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20.04.2023 є преюдиційними і доведенню не підлягають. Цивільно-правова відповідальність власник автомобіля «Geely MK Cross», д/н [NUMBER] була застрахована у ТДВ СК «Гардіан». Установлено також, що згідно звіту оцінювача [PERSON] №98-D/12895 від 04.08.2023 вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Dacia Logan 90L 3HГ», д/н [NUMBER] , складає 38\~431,46 грн. Позивач звертався до страхової компаній з метою отримати страхове відшкодування та ТДВ СК «Гардіан» сплатило позивачу суму страхового відшкодування з урахуванням доплати в розмірі 35\~231,46 грн. Згідно висновку експерта [PERSON] № 3604/23 від 21.04.2023 вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням у дорожньо-транспортній пригоді автомобіля «Dacia Logan 90L 3HГ», д/н [NUMBER] , складає 49\~115,49 грн. Вартість автотоварознавчого експертного дослідження позивач визначає у розмірі 2\~760 грн. (а.с. № 48). Проте згідно висновку № 3604/23 від 21.04.2023 вартість відновлювального ремонту автомобіля зазначена включаючи у себе ПДВ, однак позивачем долучено до позовної заяви акт прийому передачі виконаних робіт № 30 від 06.06.2023 виконаний ФОП [PERSON] який має другу групу єдиного податку без реєстрації ПДВ, тобто не є платником ПДВ, а відтак вимога про стягнення з відповідача коштів, яка включає в себе ПДВ у розмірі 10\~684,03 грн. є необґрунтованою, оскільки з вказаного висновку вбачається, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без урахування ПДВ складає 47\~775,96 грн., а відтак сума доплати має складати 9\~344,50 грн. (47\~775,96 35\~231,46 3\~200 = 9\~344,50) та вартість автотоварознавчого експертного дослідження у розмірі 2\~760 грн. Дослідивши спірні правовідносини, суд касаційної інстанції зазначає таке. Відповідно до статті\~19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею\~5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1\~липня 2004\~року №\~1961-IV (Закон №\~1961-IV) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею\~6 указаного Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Положеннями статті\~22 Закону №\~1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Порядок подачі потерпілою особою заяви про страхове відшкодування, прийняття страховиком рішення про здійснення виплати страхового відшкодування та його виплати регулюються статтями\~35 і 36 Закону №\~1961-IV. Так, відповідно пункту\~36.2 статті\~36 вказаного Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15\~днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті\~35 цього Закону, повідом\-лення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90\~днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими\~ прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею\~41 цього Закону,\~ МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Так, згідно з пунктом\~196.1.3 статті\~196 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із \-страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів. Таким чином, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість пос\-луг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Водночас у разі, якщо придбання послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати страхового відшкодування повинен здійснюватися без урахування сум податку на додану вартість. Відтак, страховик не може бути примушений до виплати податку на додану вартість у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума податку нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), у свою чергу, має бути платником податку на додану вартість. Судом встановилено, що ФОП [PERSON] який здійснював ремонт автомобіля та якому позивач перерахував спірне страхове відшкодування, не є платником ПДВ. Зазначене свідчить про відсутність підстав для сплати відповідачем на користь потерпілої особи суми податку на додану вартість за придбані послуги з відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок настання страхового випадку транспортного засобу, якщо такі послуги придбані в особи, яка не є платником такого податку. Аналогічна правова позиція вже висловлювалась Верховним Судом у постанові №\~808/1120/17 від 19\~листопада 2020\~року. Відповідно до\~п.4\~Постанови Пленуму\~Вищого Спеціалізованого\~Суду України\~«Про деякі\~питання застосування\~судами законодавства\~при вирішенні\~спорів про\~відшкодування шкоди,\~завданої джерелом\~підвищеної небезпеки»\~№4\~від 01.03.2013\~розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2808 цс15 від 20 січня 2016 року). Під реальними збитками відповідно до ст. 22 ЦК України є витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Таким чином, неправомірними діями [PERSON] пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) [PERSON] було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями [PERSON] і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Ураховуючи право позивача на відшкодування шкоди, а також приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи було встановлено судом та доведено позивачем спричинення шкоди саме [PERSON] суд дійшов висновку про стягнення з відповідача, як страховика, різниці матеріальної шкоди у розмірі 9\~344,50 грн. та вартості автотоварознавчого експертного дослідження у розмірі 2\~760 грн. У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial