Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

В червні 2024 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (далі ТОВ «Брайт Інвестмент»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Терлеєв І. М., про визнання виконавчого напису №217344 від 26.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Брайт Інвестмент», якому ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відступлено право вимоги за кредитним договором №25/ЕК/2007-980 від 22.10.2007 року, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] , таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивний тим, що 26.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. було вчинено виконавчий напис №217344, яким було стягнено з позивача на користь ТОВ «Брайт Інвестмент», якому ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відступлено право вимоги за кредитним договором №25/ЕК/2007-980 від 22.10.2007 року, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] у розмірі 45882,03 грн. ТОВ «Брайт Інвестмент» пред`явило вказаний виконавчий напис для виконання приватному виконавцю виконавчого округу Хмельницької області Терлеєву І. М., на підставі якого останній 08.02.2022 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №68565427. Вважає, що вказаний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки стягнення заборгованості відбулось у розмірі, з яким позивач не погоджується, а тому вказаний розмір не є безспірним. Будь-яких повідомлень по факту звернення для здійснення виконавчого напису по кредитній заборгованості не надходило, що позбавило позивача можливості оспорити заборгованість та вжити заходів захисту. Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28.06.2024 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у справі, вирішено розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. Також, цього ж дня суддею було задоволено заяву позивача та постановлено ухвалу від 28.06.2024 року про забезпечення її позову, шляхом зупинення стягнення за спірним виконавчим написом нотаріуса. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27.08.2024 року задоволено клопотання представника позивача про витребування в приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є. М. належним чином завірених копій всіх документів, що слугували підставою для винесення виконавчого напису нотаріуса №217344 від 23.06.2021 року, а також в приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлеєва І. М. належним чином завірених копій матеріалів виконавчого провадження №68565427. В подальшому, після надання можливості сторонам по справі надати суду відзив, відповідь на відзив та заперечення, письмові пояснення щодо даного позову, документів на підтвердження своїх вимог та заперечень, ухвалою суду від 18.09.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. При цьому, представник позивача подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за відсутності її та позивача, вказала, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача ТОВ «Брайт Інвестмент» до суду не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відзиву до суду не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Відтак, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності сторін по справі їх представників. У відповідності до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 22.10.2007 року між позивачем та ПАТ «КБ «Надра» укладено кредитний договір №25/ЕК/2007-980. В подальшому, право вимоги за даним кредитним договором відступлено до нового кредитора ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відповідно до договору №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги від 05.08.2020 року. Надалі, 30.09.2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» було укладено договір №GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором. Отримавши право вимоги на стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №25/ЕК/2007-980 від 22.10.2007 року, ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є. М. за вчиненням на вказаному Кредитному договорі виконавчого напису. Згідно з виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. від 23.06.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №217344, звернуто стягнення з [PERSON] , для задоволення вимог Банка відповідача за кредитним договором №25/ЕК/2007-980 від 22.10.2007 року, для погашення заборгованості позивача перед відповідачем, яка виникла за період з 10.02.2019 року по 22.06.2021 року на загальну суму в розмірі 45882,03 грн. 29.11.2021 року ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлеєва І. М. (вих. №1129/93) із заявою про примусове виконання рішення, якою просить відкрити, за місцем проживання (перебування) боржника, виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. Приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Терлеєвим І. М. 08.02.2022 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68565427 на підставі зазначеного вище виконавчого напису. Також, постановами від 08.02.2022 року приватним виконавцем винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди, а також 13.03.2024 року про арешт коштів боржника, 05.08.2024 року про зупинення вчинення виконавчих дій, що підтверджується даними інформації про виконавче провадження №68565427. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів встановлено Главою 14 Закону України «Про нотаріат» та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із тексту оспорюваного виконавчого напису від 23.06.2021 року вбачається, що приватний нотаріус Остапенко Є. М. при вчиненні нотаріальної дії керувалася ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172. Так, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на даний час, діє редакція Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 і як викладено вище нотаріусом вимог вказаного Порядку не дотримано. Таким чином, у момент вчинення виконавчого напису 23.06.2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001 року. Вказаний правовий висновок викладений у Постанові ВС від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц та у постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі №910/13233/17. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 р. у редакції від 29.11.2001 року передбачено стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами. При цьому визначено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 у частині змін до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, нотаріус вправі вчинити виконавчий напис про стягнення грошових сум лише за нотаріально посвідченими договорами. До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року (справа № 910/10374/17). Матеріали справи не містять інформації, що кредитний договір №25/ЕК/2007-980 від 22.10.2007 року, який був підставою для вчинення нотаріусом виконавчого напису від 23.06.2021 року був посвідчений нотаріально, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору суд враховує також наступні обставини. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішення спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 червня 2020 року (справа № 645/1979/15-ц), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» у редакції станом на час вчинення спірного виконавчого напису, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора - заставодержателя вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірність документу перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вручення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу в судовому порядку або заявити заперечення кредитору. Якщо жодна з цих дій протягом встановленого строку не вчинена, заборгованість вважається безспірною В судовому засіданні факт безспірності заборгованості свого підтвердження не знайшов, зокрема, суду не надано доказів того, що боржник отримував вимогу про погашення заборгованості, що об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це виключає можливість вчинення виконавчого напису. Таким чином, дослідивши обставини справи та надані докази, суд доходить висновку, що всупереч положенням ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 29.06.1999 року №1172, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. вчинив оспорюваний виконавчий напис не переконавшись в отриманні боржником письмової вимоги кредитора, за відсутності документів, які підтверджували безспірність заборгованості, без засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Оскільки, на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріусом існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами, суд приходить до висновку, що спірний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Положеннями ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи, підтверджуються наданими: попереднім (орієнтованим) розрахунком витрат на професійну правничу допомогу №2006 від 20.06.2024 року; копією договору про надання правової допомоги від 10.06.2024 року; актом приймання наданих послуг від 10.06.2024 року; протоколом погодження обсягів та вартості послуг правничої допомоги від 10.06.2024 року; копією квитанції №277680074 від 10.06.2024 року; копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №373 від 14.04.2009 року. Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн., суд приймає до уваги викладене нижче. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved