Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення пені, інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 10\~249 грн. 08 коп. з яких: 7\~969 грн. 37 коп. пеня, 729 грн. три відсотки річних, 1550 грн. 71 коп. втрати від інфляції. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 20 червня 2023 року в м. Дніпро по вул. Малиновського, 130 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Skoda Fabia», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «ВАЗ 2105», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , вина останнього встановлена постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2023 року. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивача. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2105», номерний знак [NUMBER] застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна», які 1 вересня 2023 року виплатили страхове відшкодування на рахунок СТО, не узгодивши рахунок із [PERSON] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 8 травня 2024 року встановлено безпідставність зменшення страхового відшкодування та стягнено із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь [PERSON] недоплачене страхове відшкодування в розмірі 56\~835 грн. 07 коп. 27 лютого 2024 року страхова компанія добровільно виконала рішення суду від 8 травня 2024 року, а тому позивач вважає, що має місце прострочка виконання грошового зобов`язання, тож просить стягнути пеню та виплати передбачені ст. 625 ЦК України. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 1 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19 вересня 2024 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якій він просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що ними своєчасно здійснено виплату страхового відшкодування після отримання заяви про виплату. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування. Вказали, що сама по собі наявність спору між сторонами щодо розміру страхового відшкодування не доводить прострочення виплати страхового відшкодування страховиком, так як законом встановлений обов`язок страховика прийняти вмотивоване рішення у межах відповідного строку про виплату або відмови у виплаті страхового відшкодування. Даний обов`язок був виконаний відповідачем, а отже їх вини у порушенні зобов`язання не має, тож відсутні підстави для задоволення позову. 8 жовтня 2024 року від представника позивача надійшла до суду відповідь на відзив, в якому просять задовольнити позов посилаючись на те, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами як до ухвалення рішення суду, так і після його ухвалення. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. До суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 20 червня 2023 року в м. Дніпро по вул. Малиновського, 130 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Skoda Fabia», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «ВАЗ 2105», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , вина останнього встановлена постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2023 року. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивача. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2105», номерний знак [NUMBER] застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна», дані обставини сторонами не оспорювались. 1 вересня 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» виплатили страхове відшкодування на рахунок СТО, не узгодивши рахунок із [PERSON] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 8 травня 2024 року стягнено із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь [PERSON] недоплачене страхове відшкодування в розмірі 56\~835 грн. 07 коп. 27 лютого 2024 року страхова компанія добровільно виконала рішення суду від 8 травня 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією. Оцінка суду. Згідно з частинами першою, другою статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 611\~ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статті 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). У постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13, від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17. \~У постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Щодо стягнення пені Відповідно до\~пункту 36.5\~статті 36\~Закону України\~№ 1961-IV\~ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~ за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Виходячи зі змісту наведеної норми, за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика саме він має сплатити пеню, передбачену наведеним положенням, особі, яка має право на таке відшкодування Враховуючи, що страхова компанія дійсно не доплатила страхове відшкодування, що добровільно зробили 27 лютого 2024 року, та розмір згодом підтверджено рішенням Самарського районного суду, за таких обставин суд вважає вимоги позивача підставними та погоджується з розрахунком позивача по справі, відповідно позов підлягає до задоволення. При цьому, суд не приймає доводи представника відповідача про відсутність вини, адже з часом самостійно доплатили розмір недоплаченого страхового відшкодування, розмір якого згодом було підтверджено рішення суду, та ці кошти ( мається на увазі нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних) нараховуються незалежно від вини боржника, що підтверджується численними постановами Верховного суду. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved