Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітніх дітей та призначення опікуна. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є бабусею неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] неповнолітні [PERSON] та [PERSON] постійно проживають з позивачем тазнаходиться на її повному утриманні. Відповідач участі у вихованні дітей не бере та не цікавиться їх долею. За наслідком наведеного позивач вважає, що є всі підстави позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей та встановлення над ними опіки, призначивши опікуном [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Позивач та її представник в підготовче судове засідання не з`явилися, однак представником позивача надано заяву в якій останній позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, що в ньому викладені. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. При цьому представником відповідача надіслано до суду заяву про визнання позову в повному обсязі. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, 18 січня 2007 року [PERSON] перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] народила [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва 01 лютого 2007 року, актовий запис №109. Також, [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва 06 вересня 2011 року, актовий запис №2422. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 СК України встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Судом встановлено, що мати неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , померла. Після її смерті та по теперішній час неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з бабусею, позивачем у справі та знаходяться на повному її утриманні. Батько дітей [PERSON] , відповідач по справі, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням. Наведене свідчить про ухилення відповідача - [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про її намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Згідно висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №101-8994 від 23.09.2024 року, наданого в ході розгляду питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] та малолітньої [PERSON] , відповідно до рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , мають окрему кімнату, де створені умови для проживання, навчання, відпочинку та розвитку. В результаті проведеної бесіди з неповнолітніми дітьми з`ясовано, що їх спілкування з батьком відбувається шляхом переписки засобами телефонного зв`язку, але час від часу. Крім того, встановлено, що відповідач свідомо ухиляєься від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дітям, не турбується про стан їх здоров`я. Тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК Українивідповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази та те, що дії відповідача стосовно визнання позову не суперечать закону та не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується заявленої позивачем вимоги про встановлення опіки над неповнолітнім [PERSON] та малолітньою [PERSON] , судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Як вбачається з матеріалів справи неповнолітній [PERSON] та малолітня [PERSON] проживає разом з[PERSON] , яка про них піклується, займається їх вихованням та виконує батьківські обов`язки по відношенню до них. [PERSON] ,. перебуває у сімейних, родинних відносинах з дітьми, утримує та піклується про них, а також здатна виконувати обов`язки опікуна та піклувальника. Частинами 3, 4 ст. 60 Цивільного кодексу України, передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Згідно подання Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №101-9253 від 30.09.2024 року, Орган опіки та піклування просить суд, в разі позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього [PERSON] та малолітньої [PERSON] , призначити [PERSON] піклувальником над неповнолітнім [PERSON] та опікуном над малолітньою [PERSON] . Враховуючи вищезазначене, оцінивши досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині призначення [PERSON] піклувальником над неповнолітнім [PERSON] та опікуном над малолітньою опікуном над малолітньою [PERSON] , обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved