Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

Описова частина Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачки, в якій просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором на загальну суму 31510,08 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 03 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» (далі за текстом ТОВ «Маніфою») та [PERSON] було укладено договір позики № 2254615, згідно з умовами якого ТОВ «Маніфою» надало відповідачці кредит у сумі 11200,00 грн. строком до 19 травня 2021 року, а [PERSON] отримала кредит у вказаній сумі та зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. ТОВ «Маніфою» виконало умови вказаного договору у повному обсязі, надавши [PERSON] обумовлену суму кредиту, однак відповідачка не здійснила повернення коштів у строк, визначений у вказаному договорі. 11 серпня 2021 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом - ТОВ «ФК «ЄАПБ») та ТОВ «Маніфою» укладено Договір факторингу № 11-08/2021, згідно з умовами якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором позики № 2254615 від 03 травня 2021 року на суму заборгованості в розмірі 31510,08 грн. Посилаючись на те, що [PERSON] ухилилася від добровільного погашення заборгованості за вищевказаним договором позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Короткий зміст відзиву на позов До суду від представника відповідачки надійшов відзив на позов, відповідно до якого представник відповідачки просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позовна заява не містить підтвердження укладення кредитного договору, а також інформації щодо електронного повідомлення приєднаним до нього одноразового ідентифікатора від відповідачки та прийняття пропозиції отримання грошових коштів. Відсутній доказ перерахування грошових коштів, користування та/або повернення грошових коштів. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховувалися відсотки після закінчення строку дії кредитного договору. Крім того, позивачем не вживались заходи досудового врегулювання спору, який передбачений кредитним договором, тому звернення до суду з зазначеним позовом є передчасним. Також, представник відповідачки стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 10000,00 грн. Короткий зміст відзиву на позов До суду від представниці позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просила позові задовольнити, посилаючись на те, що відповідачка була ознайомлена з умовами договору, договір був укладений дистанційно в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи позикодавця. Наявність електронного підпису підтверджує волю сторін, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Кошти надані позичальниці в безготівковій формі на банківську картку вказану [PERSON] при укладенні кредитного договору, позивач не володіє оригіналами первинних документів, оскільки не первісним кредитором. Відповідачкою не надано жодного доказу того, що кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що картковий рахунок їй не належить. Щодо нарахованих відсотків відповідачка не надала жодних заперечень з приводу того, що вона не погодилася з умовами та правилами надання кредитів під час укладення та підписання договору. Витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 10000,00 грн. є неспівмірниими зі складністю справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру. Відсутній детальний опис послуг із зазначенням витраченого часу, тому в частині стягнення судових витрат слід відмовити. Позиція та доводи учасників справи Представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не прибула, але до суду від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідачки, який брав участь у судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржниці від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Мотивувальна частина Фактичні обставини справи, встановлені судом Між ТОВ «Маніфою» (а. с. 20, 21, 22-24, 6364, 65-66) та [PERSON] 03 травня 2021 року був укладений договір позики № 2254615, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 11200,00 грн. зі сплатою середньоденного розміру процентів за користування позикою, акційний у розмірі 1,19400 % від суми позики за кожен день користування позикою, середньоденного розміру процентів за користування позикою, фіксованою у розмірі 1,99000 %, базовою процентною ставкою у розмірі 1,99000 %, процентною ставкою за прострочену позику - 1,01%, реальною річною процентною ставкою, акційною 435,82 %, реальною річною процентною ставкою, базовою 726,35 % строком на 16 днів до 19 травня 2021 року (а. с. 5-9, 10, 48-52, 53, 183), який було підписано одноразовим ідентифікатором d65016. Сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю в якій надано позику, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі [PERSON] для укладення договору в електронній формі на погоджених умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. В порушення умов договору позики № 2254615 від 03 травня 2021 року [PERSON] , відповідачка у справі, взяті на себе зобов`язання не виконувала, внаслідок чого в неї перед ТОВ «Маніфою» виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком станом на 11 серпня 2021 року з урахуванням суми заборгованості за сумою позики, заборгованості за відсотками склала загальну суму 31510,08 грн. (а. с. 15, 58, 81, 184). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом положень частин 1, 2 статті 207, пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до частини третьої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. За правилом частини восьмої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно із статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачка у справі, шляхом власноручних введень одноразових ідентифікаторів, отриманих від ТОВ «Маніфою» прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала договір (здійснила акцепти пропозицій товариств), тобто договір вважається укладеним у відповідності до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». [PERSON] , відповідачкою у справі, та її представником адвокатом Целіковим В.В. не спростовано презумпцію правомірності правочину та не надано будь-яких доказів того, що ТОВ «Маніфою» отримали персональні дані відповідачки та використали їх у власних цілях. Таким чином, сторони договору досягли згоди з усіх істотних їх умов, уклали їх у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому договір позики № 2254615 від 03 травня 2021 року вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону). Вказаним договором передбачено порядок та умови отримання кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами. [PERSON] , відповідачка у справі, підписавши вказаний договір позики № 2254615 від 03 травня 2021 року, надала згоду на отримання та повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленими вказаним договором. Судом встановлено, що за змістом позовних вимог та документів наявних у справі доказом укладення між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] , відповідачкою у справі, договору слугує сам договір позики № 2254615 від 03 травня 2021 року та додаток до договору позики, який підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між первісним кредитором та відповідачкою не був би укладений. Відповідачкою та її представником не надано суду належних доказів того, що договір позики укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачці не належить. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з умовами договору факторингу № 11-08/2021 від 11 серпня 2021 року, укладеного між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а. с. 16, 17, 18, 1959, 60, 61, 62), ТОВ «Маніфою» передало (відступило) позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі, право грошової вимоги до [PERSON] , відповідачки у справі, за договором позики № 2254615 від 03 травня 2021 року (а. с. 11-12, 54-55). Відповідно до п. 1.2. договору факторингу № 18012022 від 18 січня 2022 року перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржник згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Як вбачається з акту прийому-передачі реєстру боржників від 11 серпня 2021 року, витягу з Реєстру боржників від 11 серпня 2021 року до договору факторингу № 11-08/2021 від 11 серпня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] , відповідачки у справі, за договором позики № 2254615 від 03 травня 2021 року в сумі 31510,08 грн. (а. с. 13, 14, 56, 57). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок також зроблено Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61-10389св21 від 23 лютого 2022 року, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039св21 від 19 січня 2022 року, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14 липня 2021 року. Судом встановлено, що позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу № 11-08/2021 від 11 серпня 2021 року набуло право вимоги за договором позики № 2254615 від 03 травня 2021 року, укладеним між первісним кредитодавцем ТОВ «Маніфою» та [PERSON] , відповідачкою у справі, то у нього, як у нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту та інших передбачених договором платежів, у зв`язку з неналежним виконанням позичальницею [PERSON] , відповідачкою у справі, взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Доказів про визнання договору факторингу недійсним чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять. Судом встановлено, що згідно з умовами договору позики № 2254615 від 03 травня 2021 року, позичальниця [PERSON] , відповідачка у справі, зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених у вказаному договорі. Всупереч умовам договору позики № 2254615 від 03 травня 2021 року, [PERSON] , відповідачка у справі, не виконала своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості на рахунки ТОВ «Маніфою» або ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до частин 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що відповідачкою та її представником не спростовано факту укладення між відповідачкою та ТОВ «Маніфою» договору позики № 2254615 від 03 травня 2021 року, та отримання відповідачкою коштів, внаслідок чого суд вважає, що в судовому засіданні доведено факт укладення вказаного кредитного договору між сторонами. Відповідно до умов укладеного між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] , відповідачкою у справі, договору позики № 2254615 від 03 травня 2021 року, строк на який надався кредит становив 16 днів, тобто на період з 03 травня 2021 року до 19 травня 2021 року. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачка у справі, кредитні кошти отримала, якими в подальшому розпорядилася на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, тобто кредитні кошти не повернула. Доказів на спростування отримання кредитів у сумі 11200,00 грн. відповідачкою та її представником суду не надано. Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників від 11 серпня 2021 року, витягом з Реєстру боржників від 11 серпня 2021 року до договору факторингу № 11-08/2021 від 11 серпня 2021 року, до ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивача у справі, перейшло право вимоги до [PERSON] , відповідачки у справі, за договором позики № 2254615 від 03 травня 2021 року в сумі 31510,08 грн., з яких: 11200,00 грн. - сума заборгованості за сумою позики; 20310,00 грн. - заборгованість за відсотками (а. с. 13, 14, 56, 57). Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості за договором позики № 2254615 від 03 травня 2021 року, [PERSON] , відповідачкою у справі, суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за вказаним договором суду також не надано, чим не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України, тому вказаний розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Суд бере до уваги, що відповідачка та її представник клопотання про призначення судової економічної експертизи не заявляли та не спростували наданий позивачем розрахунок заборгованості, надавши власний розрахунок заборгованості, тому їх доводи щодо неможливості врахування судом наданого позивачем розрахунку не заслуговують на увагу. Доводи представника відповідачки про безпідставне стягнення\~з [PERSON] процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування є необґрунтованими, оскільки можливість стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування передбачено пунктом 3.1.3 вищевказаного договору позики, який укладено між сторонами. Суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування у розмірі 5600,00 грн. за період з 19 травня 2021 року до 08 липня 2021 року. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення з [PERSON] заборгованості на загальну суму 31510,08 грн., оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачкою. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена відповідним платіжною інструкцією (а. с. 1). Щодо стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на професійну (правничу) допомогу. Відповідно до положень\~статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з\~частиною 2\~статті 141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Беручи до уваги, що позов ТОВ «ФК «ЄАПП» задоволено, витрати на професійну правничу допомогу покладаються на саму відповідачку [PERSON] , у зв`язку з чим, суд не надаючи оцінки наданим представником відповідачки доказам на підтвердження витрат на правничу допомогу, дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування відповідачці понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Outcome: approved