Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

28.06.2024 року заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою в\~обґрунтування\~якої\~посилався на те, що 05.06.2007\~року\~між ним та\~Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» був укладений кредитний договір на суму 30\~000 грн. строком на 5 років на ремонт нерухомого майна, квартири. Цього ж дня також було укладено іпотечний договір ВЕО 031654-ВЕО031657 від 05.06.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк», об`єктом якого стала на праві спільної сумісної власності трьохкімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . та на підставі вказаного договору іпотеки в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про обтяження «заборона на нерухоме майно» № 5075156. Вказував на те, що він виконав усі взяті на себе зобов`язання за вказаними договорами, проте ВАТ «Кредитпромбанк» довідку про те, що зобов`язання за кредитним договором виконано в повному обсязі не надав. 17 травня 2024 року [PERSON] стало відомо, що належна йому та іншим співвласникам квартира [ADDRESS] , знаходиться в єдиному реєстрі заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна і на неї досі накладено заборона. На запит представника заявника, від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов лист вих. № 60-6103 від 30.05.2024 p., в якому надано пояснення, що відповідно до ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 01.10.2020 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1000701110060002930 про державну реєстрацію припинення Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», як юридичної особи, а отже, ліквідаційна процедура банку вважається завершеною, а банк ліквідованим. В той же час, за інформацією, наявною у Фонді, зобов`язання за кредитним договором № 27.3/000065/07-НВД від 05.06.2007 p., укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] , були погашені в повному обсязі. Натомість, не зважаючи на повне виконання ним взятих на себе грошових зобов`язань відомості про наявність зареєстрованого обтяження зберігаються у відповідних реєстрах, що в свою чергу чинить йому перешкоди у розпорядженні своєю власністю, при цьому ПАТ «Кредитпромбанк», як юридична особа, припинено без правонаступництва, у зв`язку із чим, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як ліквідатора, припинені та відсутні особи, які можуть представляти інтереси банку, в тому числі здійснювати будь-які юридично значимі дії, а тому з метою виключення із реєстрів записів про обтяження, які перешкоджають йому реалізовувати особисті майнові права, останній змушений звертатись до суду за захистом своїх прав із даною заявою. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив встановити факт припинення іпотеки за договором іпотеки ВЕО 031654-ВЕО031657 від 05.06.2007 року, укладеного між заявником та ВАТ «Кредитпромбанк», скасувати запис про заборону відчуження предмету іпотеки. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.07.2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку окремого провадження. До початку судового засідання представник заявника подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені ним вимоги у заяві підтримав. Від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи безйого участі. Від представника Національного банку України до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи без його участі. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 05.06.2007 року між заявником та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір на суму 30\~000 грн. строком на 5 років на ремонт нерухомого майна, квартири. Також, 05.06.2007 року було укладено іпотечний договір ВЕО 031654-ВЕО031657 між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк», об`єктом якого стала на праві спільної сумісної власності трьохкімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаного договору іпотеки щодо заявника в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про обтяження «заборона на нерухоме майно» №5075156. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 березня 1999 року посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві сумісної власності [PERSON] та іншим членам його сім`ї. Окрім того, відповідь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб лист вих. № 60-6103 від 30.05.2024 року підтверджує той факт, що зобов`язання за кредитним договором № 27.3/000065/07-НВД від 05.06.2007 року, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] були погашені у повному обсязі. Разом з тим, незважаючи на виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, який був забезпечений іпотекою, відомості про наявність зареєстрованого обтяження продовжують існувати у відповідних державних реєстрах, у зв`язку з чим заявник звернувся як до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб так і до Національного банку України та отримав відповідь про те, що ПАТ «Кредитпромбанк» як юридична особа, припинена без правонаступництва, у зв`язку із чим, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора припинені та відсутні особи, які можуть представляти інтереси банку, в тому числі здійснювати будь-які юридично значимі дії, а Національний банк не наділений повноваженнями стосовно надання заяв або дозволів на зняття обтяження з майна юридичних/фізичних осіб, яке перебуває в забезпеченні виконання зобов`язань перед банками України, та надання довіреностей на здійснення цих дій. З урахуванням наведених вище обставин, слід зазначити наступне. Так, за змістом ст. 3, абз. 1 ч. 14 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання. Іпотека припиняється уразі припинення основного зобов`язання. У відповідності до вимог ст. 609 ЦК України, зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Юридична особа є такою, що припинена, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частина п`ята статті 104 ЦК України). Ліквідація для юридичних осіб призводить по своїй суті до аналогічних правових наслідків, що і смерть фізичної особи, тобто, обумовлює припинення правоздатності юридичної особи. Замість припиненої юридичної особи не виникає іншої юридичної особи, яка наділяється її майном. З урахуванням встановлених обставин у цій справі, зокрема факту виконання заявником взятих на себе зобов`язань за основним зобов`язанням, яке було забезпечений іпотекою, положень ст. 609 ЦК України в контексті факту ліквідації ПАТ «Кредитпромбанк», існують підстави для висновку про припинення зобов`язань за кредитним договором № 27.3/000065/07-НВД від 05.06.2007, та внаслідок цього припинення права іпотеки за договором іпотеки ВЕО 031654-ВЕО031657 від 05.06.2007. Верховний суд у постанові від 13.09.2023 року у справі №295/7291/20 у подібних правовідносинах сформував наступну правову позицію. Так, тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 8 ЦК України). Тлумачення частини першої статті 8 ЦК України свідчить: законодавець визначив порядок усунення прогалин в приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя - рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті1,9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акту цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин. Суд зауважує, що можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації) та констатує, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Тому Касаційний Суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. У справі, що переглядається, за таких обставин та з урахуванням наявних підстав вважати іпотеку припиненою, касаційний суд вважає за можливе встановити факт припинення іпотеки та скасувати запис про заборону відчуження на іпотечне майно та про іпотеку, які внесені на підставі договору іпотеки. Касаційний суд акцентує увагу, що ця постанова Верховного Суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування заборони відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку. Відповідно до ч.2 ст.315ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті першому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Заявник вказував на те, що встановлення даного факту має для нього юридичне значення, оскільки необхідне для безперешкодної реалізації правомочностей власника, можливість розпоряджатись належним йому майном. Враховуючи вище наведені обставини та дослідженні судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог заявника, а тому дана заява підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved