Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

У лютому\~2024\~року ТОВ\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»\~звернулось до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про стягнення\~заборгованості за\~Кредитними договорами\~№№ 500826785,\~491019120\~у розмірі128229,07\~грн.\~Свої вимоги\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що 17.05.2021\~між ПАТ\~«Альфа-Банк»\~та ТОВ\~«Фінансова Компанія\~«Флексіс» було\~укладено Договір\~факторингу №\~2,\~відповідно до\~якого ПАТ\~«Альфа-Банк»\~відступило на\~користь ТОВ\~«ФК «Флексіс»\~права грошової\~вимоги до\~Боржників за\~Кредитними договорами,\~у т.ч.\~за:\~кредитним договором\~№ 500826785\~від 27.01.2020р.,\~що укладений\~між ПАТ\~«Альфа-Банк»\~та [PERSON] ;\~за кредитним\~договором №\~491019120\~від 27.01.2020р.,\~що укладений\~між ПАТ\~«Альфа-Банк»\~та [PERSON] . 18.05.2021\~між ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Флексіс» та\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» було\~укладено Договір\~факторингу №\~18-05/2021,\~відповідно до\~якого ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Флексіс» відступило\~на користь\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» права\~грошової вимоги\~до Боржників\~за Кредитними\~договорами,\~у т.ч.\~за:\~кредитним договором\~№ 500826785\~від 27.01.2020р.,\~що укладений\~між ПАТ\~«Альфа-Банк»\~та [PERSON] ;\~за кредитним\~договором №\~491019120\~від 27.01.2020р.,\~що укладений\~між ПАТ\~«Альфа-Банк»\~та [PERSON] . У свою\~чергу,\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» відступило\~право грошової\~вимоги до\~Боржників за\~кредитними договорами\~Товариству з\~обмеженою відповідальністю\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»\~відповідно до\~Договору відступлення\~права вимоги\~№ 10-01/2023\~від 10.01.2023\~року,\~у т.ч.:\~за кредитним\~договором №\~500826785\~від 27.01.2020р.,\~що укладений\~між ПАТ\~«Альфа-Банк»\~та [PERSON] ;\~за кредитним\~договором №\~491019120\~від 27.01.2020р.,\~що укладений\~між ПАТ\~«Альфа-Банк»\~та [PERSON] 27.01.2020р.\~між позичальником\~ [PERSON] \~та Акціонерним\~товариством «Альфа-Банк»\~шляхом підписання\~Оферти на\~укладання про\~надання кредиту\~№500826785\~(надалі\~-\~Кредитний договір),\~відповідно до\~умов якого,\~Банк зобов`язався\~надати Позичальнику\~кредит у\~сумі 38897,06\~грн.,\~а Позичальник\~зобов`язався повернути\~використану суму\~в строк\~до 28.01.2023р.\~та сплатити\~проценти за\~користування кредитними\~коштами в\~розмірі 23\~%.\~Банк належним\~чином виконав\~свої зобов`язання\~за Кредитним\~договором,\~надавши Позичальнику\~кредитні кошти,\~в порядку\~передбаченому умовами\~Кредитного договору. 27.01.2020р.\~між позичальником\~ [PERSON] \~та АТ\~«Альфа-Банк»\~(шляхом\~підписання Оферти\~на укладання\~про надання\~кредиту №491019120,\~відповідно до\~умов якого,\~Банк зобов`язався\~надати Позичальнику\~кредит у\~сумі 23763,11\~грн.,\~а Позичальник\~зобов`язався повернути\~використану суму\~в строк\~до 28.01.2024р.\~та сплатити\~проценти за\~користування кредитними\~коштами в\~розмірі 39,90\~%.\~Банк належним\~чином виконав\~свої зобов`язання\~за Кредитним\~договором,\~надавши Позичальнику\~кредитні кошти,\~в порядку\~передбаченому умовами\~Кредитного договору. У порушення\~умов кредитного\~договору №500826785\~від 27.01.2020р.,\~відповідач свої\~зобов`язання належним\~чином не\~виконує,\~в результаті\~чого станом\~на 09.01.2024\~року розмір\~заборгованості відповідно\~до розрахунку\~заборгованості,\~становить 67027,53\~грн.,\~з яких:\~заборгованість за\~кредитом (за\~тілом кредиту)\~-\~38897,06\~грн.;\~заборгованість за\~відсотками на\~дату відступлення\~права вимоги\~-\~26243,17\~грн.;\~заборгованість за\~нарахованими відсотками\~згідно Кредитного\~Договору (з\~моменту відступлення\~права вимоги\~по дату\~виготовлення розрахунку\~заборгованості)\~-\~1887,30\~грн.;\~нараховані 3%\~річних -\~0,00\~грн.;\~інфляційні втрати\~-\~0,00\~грн. У порушення\~умов кредитного\~договору №491019120\~від 27.01.2020р.,\~відповідач свої\~зобов`язання належним\~чином не\~виконує,\~в результаті\~чого станом\~на 09.01.2024\~року розмір\~заборгованості відповідно\~до розрахунку\~заборгованості,\~становить 61201,54\~грн.,\~з яких:\~заборгованість за\~кредитом (за\~тілом кредиту)\~-\~23763,11\~грн.;\~заборгованість за\~відсотками на\~дату відступлення\~права вимоги\~-\~27982,93\~грн.;\~заборгованість за\~нарахованими відсотками\~згідно Кредитного\~Договору (з\~моменту відступлення\~права вимоги\~по дату\~виготовлення розрахунку\~заборгованості)\~-\~9455,50\~грн. Загальний розмір заборгованості перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», що підлягає стягненню з відповідача станом на день підготовки позову, становить 128229,07грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 62660,17 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 54226,10 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 11342,80 грн.. Також, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 3028,00 грн. судового збору та 25000,00 грн. - витрат на правничу допомогу. Ухвалою судді від 22 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено цивільну справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Згідно відзиву\~ [PERSON] \~від 15.05.2024\~року (а.с.\~83-84)\~на позовну\~заяву ТОВ\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»,\~відповідач просить відмовити\~в повному\~обсязі в\~задоволенні позовних\~вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», зазначаючи, що предметом вищевказаного позову є стягнення заборгованості за кредитним договором № 500826785, укладеним 27.01.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , в подальшому грошові вимоги за вказаним кредитом неодноразово відступались. Так, 27.01.2020 року АТ «Альфа - Банк» надав [PERSON] шляхом підписання Оферти на укладання про надання кредиту № 500826785 кредит у сумі 38897,06 грн. 27.01.2020 року АТ «Альфа - Банк» надав [PERSON] шляхом підписання Оферти на укладання про надання кредиту № 491019120 кредит у сумі 23763,11 грн. 17.05.2021 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» було укладено договір факторингу № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за кредитними договорами №№ 500826785, 491019120. 18.05.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердик Капітал» було укладено договір факторингу № 18-05/2021, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за кредитними договорами №№ 500826785, 491019120. 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023, у т.ч. за кредитними договорами №№ 500826785, 491019120. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); факторингу (глава 73 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України - сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За змістом ч. 1 ст. 1082 ЦК України - боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Статтею 1083 ЦК України визначено, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» в редакції дійсній на час укладання вищевказаних договорів факторингу як кредитні в цій статті розглядаються операції, зазначені в пункті 3 частини 3 статті 47 цього закону, а також придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг). Згідно до п. 11 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою (закон втратив чинність від 01.01.2024 року, тобто на час укладення договорів факторингу діяв). Відповідно до ч. 1 ст. 5 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» - фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами підприємцями. Пунктом 1 частини 1 статті 1 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Вимоги до договору про надання фінансових послуг були визначені у статті 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Аналіз вищевказаних статей ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» свідчить про те, що фактор для надання фінансових послуг повинен бути включений до Державного реєстру фінансових установ. Чинне законодавство допускає наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі лише за договором факторингу, а позивачем пред`явлені вимоги до відповідача на підставі договору про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги. У своїх\~поясненнях по\~справі від\~31.05.2024\~року (а.с.\~106-110)\~представник позивача\~ТОВ «КОЛЛЕКТ\~ЦЕНТР» зазначив,\~що 17.05.2021\~між ПАТ\~«Альфа-Банк»\~та ТОВ\~«Фінансова Компанія\~«Флексіс» було\~укладено Договір\~факторингу №\~2,\~відповідно до\~якого ПАТ\~«Альфа-Банк»\~відступило на\~користь ТОВ\~«ФК «Флексіс»\~права грошової\~вимоги до\~Боржників за\~Кредитними договорами,\~у т.ч.\~за:\~кредитним договором\~№ 500826785\~від 27.01.2020р.,\~що укладений\~між ПАТ\~«Альфа-Банк»\~та [PERSON] ;\~за кредитним\~договором №\~491019120\~від 27.01.2020р.,\~що укладений\~між ПАТ\~«Альфа-Банк»\~та [PERSON] \~18.05.2021\~між ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Флексіс» та\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» було\~укладено Договір\~факторингу №\~18-05/2021,\~відповідно до\~якого ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Флексіс» відступило\~на користь\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» права\~грошової вимоги\~до Боржників\~за Кредитними\~договорами,\~у т.ч.\~за:\~кредитним договором\~№ 500826785\~від 27.01.2020р.,\~що укладений\~між ПАТ\~«Альфа-Банк»\~та [PERSON] ;\~за кредитним\~договором №\~491019120\~від 27.01.2020р.,\~що укладений\~між ПАТ\~«Альфа-Банк»\~та [PERSON] .\~У свою\~чергу,\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» відступило\~право грошової\~вимоги до\~Боржників за\~кредитними договорами\~Товариству з\~обмеженою відповідальністю\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»\~відповідно до\~Договору відступлення\~права вимоги\~№ 10-01/2023\~від 10.01.2023\~року,\~у т.ч.:\~за кредитним\~договором №\~500826785\~від 27.01.2020р.,\~що укладений\~між ПАТ\~«Альфа-Банк»\~та [PERSON] ;\~за кредитним\~договором №\~491019120\~від 27.01.2020р.,\~що укладений\~між ПАТ\~«Альфа-Банк»\~та [PERSON] \~ТОВ «Фінансова\~компанія «Флексіс»,\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» та\~ТОВ «КОЛЛЕКТ\~ЦЕНТР» включені\~до Державного\~реєстру фінансових\~установ,\~відомості про\~що наявні\~у відкритому\~доступі в\~мережі інтернет\~Комплексної інформаційної\~системи Національного\~банку України\~(https://kis.bank.gov.ua/).\~Доказів протилежного\~відповідачем не\~надано.\~А,\~відповідно,\~дані посилання\~є безпідставними. 18.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-05/2021, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у т.ч. за: - кредитним договором № 500826785 від 27.01.2020р., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . - за кредитним договором № 491019120 від 27.01.2020р., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у т.ч. за - кредитним договором №500826785 від 27.01.2020 р., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , за кредитним договором № 491019120 від 27.01.2020р., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Відповідно до ст. 1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Згідно п. 5.1.4 Договору факторингу № 18-05/2021, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами: «Фактор має право на наступне відступлення права вимоги третім особам та на передачу права вимоги в заставу». Таким чином, посилання відповідача повністю спростовуються зазначеним. Загальний розмір заборгованості перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», що підлягає стягненню з Відповідача станом на день підготовки позову, становить 128229,07 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 62660,17 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 54226,10 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 11342,80 грн. - нараховані 3% річних 0,00 грн. - інфляційні втрати 0,00 грн. Вказана заборгованість підтверджується доданими до позовної заяви розрахунком заборгованості, та є чинною та такою, що не спростована Відповідачем. Відповідач у своєму відзиві на позов не спростував доводи позивача щодо недоведеності суми заборгованості за наданим розрахунком за даним Договором позики. Доводи відповідача є нічим іншим як непогодженням з сумою заборгованості, без належного правового обґрунтування, з урахуванням визначеності правомірності правочину. Відповідач, в той же час не заперечує факт його укладення договору, факт порушень своїх зобов`язань, посилаючись лише на неправомірність укладення договору про відступлення права вимог. Також, відповідач не надає суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, чи контррозрахунку. Крім того, відповідач не оспорює в судовому порядку договір відступлення права вимоги та не надає доказів його недійсності. 25.06.2024 відповідач [PERSON] надала суду зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, якою просить визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 10.01.2023 року № 10-01/2023, укладений між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр», в частині, що стосується заборгованості [PERSON] (а.с. 89-91). В обґрунтування\~своїх зустрічних\~позовних вимог\~ [PERSON] \~зазначила,\~що 27.01.2020\~року АТ\~«Альфа -\~Банк» надав\~ [PERSON] \~шляхом підписання\~Оферти на\~укладання про\~надання кредиту\~№ 500826785\~кредит у\~сумі 38897,06\~грн.\~27.01.2020\~року АТ\~«Альфа -\~Банк» надав\~ [PERSON] \~шляхом підписання\~Оферти на\~укладання про\~надання кредиту\~№ 491019120\~кредит у\~сумі 23763,11\~грн.\~17.05.2021\~року між\~ПАТ «Альфа-Банк»\~та ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Флексіс» було\~укладено договір\~факторингу №\~2,\~відповідно до\~якого ПАТ\~«Альфа-Банк»\~відступило на\~користь ТОВ\~«ФК «Флексіс»\~права грошової\~вимоги до\~боржників за\~кредитними договорами,\~у т.ч.\~за кредитними\~договорами №№\~500826785,\~491019120.\~18.05.2021\~року між\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Флексіс»\~та ТОВ\~«Вердик Капітал»\~було укладено\~договір факторингу\~№ 18-05/2021,\~відповідно до\~якого ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Флексіс» відступило\~на користь\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» права\~грошової вимоги\~до боржників\~за кредитними\~договорами,\~у т.ч.\~за кредитними\~договорами №№\~500826785,\~491019120.\~10.01.2023\~року ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~відступило право\~вимоги до\~боржників за\~кредитними договорами\~ТОВ «Коллект\~центр» відповідно\~до договору\~відступлення права\~вимоги №\~10-01/2023,\~у т.ч.\~за кредитними\~договорами №№\~500826785,\~491019120. Між ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~та ТОВ\~«Коллект центр»\~виникли правовідносини\~з договору\~купівлі-продажу\~права вимоги\~і до\~них мають\~застосовуватись положення\~цивільного законодавства\~про відступлення\~права вимоги,\~передбачені Главою\~47\~Розділу 1\~Книги 5\~ЦК України,\~оскільки відповідно\~до п\~2.1\~договору \~за цим\~договором первісний\~кредитор відступає\~шляхом продажу\~новому кредитору\~належні первісному\~кредитору,\~а новий\~кредитор набуває\~у обсязі\~та на\~умовах,\~визначених цим\~договором права\~вимоги первісного\~кредитора до\~боржників,\~однак сторонами\~договору не\~було враховано\~імперативної норми\~частини другої\~статті 1083\~ЦК України,\~тому такий\~договір є\~недійсним відповідно\~до частини\~першої статті\~203\~ЦК України. Крім того, позивачка надала клопотання про розгляд справи у загальному провадженні. У письмових поясненнях від 21.08.2024 представник ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» зазначив, що За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів (аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі N 3-43гс15, від 10.02.2016 у справі N 3-4гс16, постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі N 910/9828/17). Верховний суд у постанові № 924/1208/18 від 28.01.2020 року зазначив, що заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на його зміст зобов`язального правовідношення, а відтак права боржника щодо нового кредитора залишаються такими, як і його права щодо первісного кредитора. У разі заміни кредитора законодавчо передбачено способи захисту інтересів як боржника (ст.518 ЦК України), якому надається право висувати проти вимоги нового кредитора ті ж саме заперечення, які він мав проти первісного кредитора (наприклад зустрічні вимоги до первісного кредитора, заперечення, пов`язанні із простроченням первісного кредитора, наявністю обставин непереборної сили тощо), так і нового кредитора (стаття 519 ЦК України), перед яким старий кредитор буде відповідати у зобов`язанні за недійсність переданої йому вимоги. Тобто відповідальність старого кредитора може настати, якщо передана вимога є недійсною внаслідок припинення первісного зобов`язання (виконанням, неможливістю виконання тощо) або в разі визнання недійсним правочину, який був підставою виникнення первісного зобов`язання. Сам по собі факт укладення Договору цесії не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який вказано у спірному договорі у ході його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів по основному зобов`язанню (договору поставки), що фактично і мало місце у межах справи №924/233/18, по якій вирішувалося питання про стягнення заборгованості за Договором поставки №49 від 12.08.2016. Доводи позивача про те, що його права порушуються самим фактом існування договору відступлення прав вимоги, не заслуговують на увагу суду, оскільки позивач (боржник) не позбавлений права висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора на підставі статті 518 ЦК України, а отже укладення відповідачем оскаржуваного договору не створює для позивача обов`язку сплатити борг у вказаному в договорі розмірі за наявності у нього обґрунтованих заперечень проти відповідної вимоги. У справі за позовом про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року у справі № 707/2462/17 (провадження №61-252св23) зазначено, що у разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Вважає, що зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки належним відповідачем у даній справі є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» як безпосередні сторони договору, який оскаржується, але ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» не залучено до участі у справі в якості співвідповідача. Відповідно до інформації з КІС НБУ ТОВ «Вердикт Капітал» було зареєстровано як фінансова компанія та на момент підписання договору факторингу у товариства була наявна ліцензія на надання послуг з факторингу, яка діяла з 30.03.2017 по 20.04.2023 року. Укладений між сторонами Договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін, а також відповідає вимогам закону щодо суб`єктного складу сторін договору. Ухвалою суду від 22 серпня 2024 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги та об`єднано в одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою суду від 26 вересня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні зазначив про необхідність врахування добросовісності учасників договірних відносин. Дії є недобросовісними. Ці зустрічні позовні вимоги це зловживання правами. Договори укладалися багато років назад. [PERSON] не є стороною договорів про відступлення. Визнавати недійсним договір відступлення права вимоги від 10.01.2023 року № 10-01/2023, укладений між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» можуть лише сторони договору. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, проте її представник надав суду 15.10.2024 клопотання про розгляд справи без їх участі та просить в задоволенні первісних позовних вимог відмовити, на задоволенні зустрічних позовних вимог наполягає. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 17.05.2021 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» було укладено Договір факторингу № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у т.ч. за: кредитним договором № 500826785 від 27.01.2020р., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] ; за кредитним договором № 491019120 від 27.01.2020р., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (а.с. 17-19, 20-21, 22,23). 18.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-05/2021, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у т.ч. за: кредитним договором № 500826785 від 27.01.2020р., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] ; за кредитним договором № 491019120 від 27.01.2020р., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (а.с. 24-26, 27, 28,28-30, 31, 32). ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у т.ч.: за кредитним договором № 500826785 від 27.01.2020р., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] ; за кредитним договором № 491019120 від 27.01.2020р., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (а.с. 33-35, 36-38, 39, 40). ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс», ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» включені до Державного реєстру фінансових установ, відомості про що наявні у відкритому доступі в мережі інтернет Комплексної інформаційної системи Національного банку України (https://kis.bank.gov.ua/). 18.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-05/2021, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у т.ч. за: кредитним договором № 500826785 від 27.01.2020р., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] ; за кредитним договором № 491019120 від 27.01.2020р., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у т.ч.: за кредитним договором №500826785 від 27.01.2020 р., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , за кредитним договором № 491019120 від 27.01.2020р., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Відповідно до ст. 1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Згідно п. 5.1.4 Договору факторингу № 18-05/2021, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами: «Фактор має право на наступне відступлення права вимоги третім особам та на передачу права вимоги в заставу». Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не б;, письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); факторингу (глава 73 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України - сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено: "Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом." Статтею 1083 ЦК України визначено, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". При умові, що Відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в Кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Таким чином, в разі сплати Відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та зараховані на погашення існуючої заборгованості. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ні на рахунки попереднього кредитора. 27.01.2020р. між позичальником [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» шляхом підписання оферти на укладання про надання кредиту №500826785, відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 38897,06 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 28.01.2023р. та сплатити проценти за користуванню кредитними коштами в розмірі 23 % (а.с. 4,5 (зворотна сторінка),6). Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Згідно наданими позивачем графіками платежів та розрахунків, у порушення умов кредитного договору №500826785 від 27.01.2020р., відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 09.01.2024 року розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 67027,53 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 38897,06 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 26243,17 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 1887,30 грн.; нараховані 3% річних - 0,00 грн.; інфляційні втрати - 0,00 грн. (а.с. 5, 11, 14, 16) Крім того, 27.01.2020р. між позичальником [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» шляхом підписання Оферти на укладання про надання кредиту №491019120, відповідно до умов якого, Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі 23763,11 грн., а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 28.01.2024 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 39,90 % (а.с. 6 (зворотна сторінка), 7, 8, 9 (зворотна сторінка) -10). Банк належним чином виконав свої зобов`язання за вказаними Кредитними договорами, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Кредитного договору. Згідно наданими позивачем графіків платежів та розрахунків, у порушення умов кредитного договору № 491019120 від 27.01.2020р., відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 09.01.2024 року розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 61201,54 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 23763,11 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 27982,93 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 9455,50 грн.; нараховані 3% річних - 0,00 грн.; інфляційні втрати - 0,00 грн. (а.с. 9, 12, 13, 15). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Загальний розмір заборгованості перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», що підлягає стягненню з відповідача становить 128229,07грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 62660,17 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 54226,10 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 11342,80 грн. Вказана заборгованість підтверджується доданими до позовної заяви розрахунком заборгованості, та є чинною та такою, що не спростована відповідачем. Відповідач не надав суду жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст.77,78 ЦПК України, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються заперечення проти позову. За таких\~обставин,\~суд вважає\~можливим первісний\~позов в\~частині стягнення\~заборгованості за\~кредитними договорами\~задовольнити та\~стягнути з\~відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Кредитними договорами № 500826785, №491019120 у розмірі 128229, гривень. Згідно ч. ч.1-2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГІЛ АССІСТАНС» було укладено Договір №02-01/2023 від 02.01.2024 про надання правової допомоги (а.с. 51-52). Згідно опису\~та цін\~послуг Адвокатського об`єднання «ЛІГІЛ АССІСТАНС», заявки на надання юридичної допомоги №861 від 02.01.2024, витягу з Акту №4 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 витрати позивача на професійну правничу допомогу склали 25000 грн.(а.с. 53, 55,56). Згідно платіжної\~інструкції №0406040000\~від 10.01.2024р.,\~позивач перерахував\~Адвокатському об`єднанню\~«ЛІГІЛ АССІСТАНС»\~59000\~грн. за надання правової допомоги згідно договору №02-01/2023 від 02.01.2023 (а.с. 54). Статтею 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; У п.п.113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07.11.2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі №922/445/19 від 03.10.2019 року, постанові від 21.01.2021 року у справі №280/2635/20, постанові Київського апеляційного суду від 01.03.2021 року у справі №761/1673/20. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони допускається виключно у випадках, визначених Законом, та можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. Суд зазначає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути не лише доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 31.07.2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19). Враховуючи складність справи, обсяг наданої адвокатом правової допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, слід дійти висновку про необхідність стягнення витрат на професійну правничу допомогу до 10000,00 грн., що є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом обсягу робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень. За правилами\~ст.141\~ЦПК України\~судові витрати\~підлягають стягненню\~з відповідача [PERSON] на користь позивача товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до у розмірі 3028,40 грн., які підтверджені платіжною інструкцією №0410600000 від 30.01.2024 (а.с. 57). За таких\~обставин,\~суд вважає\~можливим первісні\~позовні вимоги\~ТОВ «КОЛЛЕКТ\~ЦЕНТР» задовольнити\~та стягнути\~з відповідача\~ [PERSON] заборгованість за Кредитними договорами № 500826785, №491019120 у розмірі 128229,07 гривень, судовий збір в розмірі 3028 гривень, витрати на правову допомогу у сумі 10000 гривень. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 10.01.2023 року № 10-01/2023, укладений між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр», в частині, що стосується заборгованості [PERSON] , то суд зазначає наступне. За змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право в разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення за рахунок грошової вимоги до боржника. Отже, договір факторингу в частині забезпечення вимог фактора передбачає заставу грошової вимоги до боржника. Відповідно до частини другої статті 575 ЦК України, частини першої статті 44 Закону України "Про заставу" така застава є закладом. Таким чином, за змістом наведених норм договір факторингу є складним договором, який поєднує в собі, по-перше, елементи договору позики або кредитного договору, по-друге - елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги (див. окрему думку судді Данішевської В.І. стосовно постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16; провадження № 12-97гс18) При цьому законодавець розмежовує договори факторингу на безоборотний, за яким відбувається придбання права грошової вимоги та набуття одержаних за цією вимогою сум у цілому, а клієнт не відповідає перед фактором за недоотримання грошової суми від боржника, та забезпечувальний, що регулюється частиною другою статті 1084 ЦК України (див. окрему думку судді Рогач Л.І. стосовно постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі N 909/968/16; провадження N 12-97гс18). У разі якщо за умовами договору факторингу правовою підставою відступлення права грошової вимоги є не продаж її фактору, а передання грошової вимоги фактору в заставу в забезпечення зобов`язання клієнта, останній зберігає інтерес щодо розпорядження цією вимогою. На захист такого інтересу спрямовані положення статті 1083 ЦК України, якими передбачено, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу; якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Якщо ж за умовами договору факторингу правовою підставою відступлення права грошової вимоги є її продаж фактору, то внаслідок такого продажу вимога переходить у власність фактора, а клієнт втрачає інтерес щодо розпорядження цією вимогою. Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, положення статті 1083 ЦК України слід застосовувати не у відриві, а разом із положеннями частин першої, другої статті 319 ЦК України, відповідно до яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже, положення статті 1083 ЦК України застосовуються лише в разі, коли за умовами договору факторингу грошова вимога відступається з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором (частина друга статті 1084 ЦК України). У разі коли клієнт продав фактору право вимоги, положення статті 1083 ЦК України застосуванню не підлягають. Протилежне тлумачення цієї норми призводить до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право мирно володіти своїм майном. У цій справі договорами факторингу, укладеними між попередніми кредиторами передбачалося фінансування клієнта саме шляхом купівлі в нього фактором права грошової вимоги. Отже, правило частини другої статті 1083 ЦК України до цих відносин не застосовується. Тому, суд вважає, що не можна погодитися з позицією позивача за зустрічним позовом [PERSON] , що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі в цій справі має здійснюватися на виконання саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін. Виходячи із цього, вважаємо, що укладення договору відступлення прав вимоги не суперечить вимогам Закону. Правило частини другої статті 1083 ЦК України про те, що наступне відступлення права грошової вимоги здійснюється відповідно до положень глави 73 ЦК України не означає, що коли ця частина підлягає застосуванню, то таке відступлення має здійснюватись виключно на виконання договору факторингу. Відступлення права грошової вимоги може здійснюватись і на виконання інших зобов`язальних договорів, але з урахуванням правил про відступлення, установлених главою 73 ЦК України При цьому, суб`єктний склад договору відступлення прав вимоги не відрізняється від суб`єктного складу договору факторингу, оскільки сторони як одного, так і іншого договору є фінансовими установами, які мають відповідні ліцензії на здійснення фінансової діяльності, зокрема факторингу. Відповідно до інформації з КІС НБУ ТОВ «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749) була зареєстрована як фінансова компанія та на момент підписання договору факторингу у товариства була наявна ліцензія на надання послуг з факторингу, яка діяла з 30.03.2017 по 20.04.2023 року. Така ліцензія була надана первісному кредитору під час укладення Договору факторингу, про що свідчать відповідні застереження і гарантії, що містяться в договорі. Отже, суд вважає, що твердження [PERSON] про відсутність ліцензії та не включення позивача до відповідного Переліку не заслуговують на увагу. Аналогічне стосується і ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», у якої ліцензія на надання послуг з факторингу була наявна з 18.10.2021 по 29.03.2024 року. Таким чином, укладений між сторонами Договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін, а також відповідає вимогам закону щодо суб`єктного складу сторін договору. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів (аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-43гс15, від 10.02.2016 у справі № 3-4гс16, постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №910/9828/17). Верховний суд у постанові № 924/1208/18 від 28.01.2020 року зазначив, що заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на його зміст зобов`язального правовідношення, а відтак права боржника щодо нового кредитора залишаються такими, як і його права щодо первісного кредитора. У разі заміни кредитора законодавчо передбачено способи захисту інтересів як боржника (ст. 518 ЦК України), якому надається право висувати проти вимоги нового кредитора ті ж саме заперечення, які він мав проти первісного кредитора (наприклад зустрічні вимоги до первісного кредитора, заперечення, пов`язанні із простроченням первісного кредитора, наявністю обставин непереборної сили тощо), так і нового кредитора (стаття 519 ЦК України), перед яким старий кредитор буде відповідати у зобов`язанні за недійсність переданої йому вимоги. Тобто відповідальність старого кредитора може настати, якщо передана вимога є недійсною внаслідок припинення первісного зобов`язання (виконанням, неможливістю виконання тощо) або в разі визнання недійсним правочину, який був підставою виникнення первісного зобов`язання. Сам по собі факт укладення Договору цесії не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який вказано у спірному договорі у ході його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів по основному зобов`язанню (договору поставки), що фактично і мало місце у межах справи №924/233/18, по якій вирішувалося питання про стягнення заборгованості за Договором поставки № 49 від 12.08.2016. ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс», ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» включені до Державного реєстру фінансових установ, відомості про що наявні у відкритому доступі в мережі інтернет Комплексної інформаційної системи Національного банку України (https://kis.bank.gov.ua/). Доказів протилежного відповідачем не надано. А, відповідно, дані посилання є безпідставними. Відповідно до ст. 1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Згідно п.\~5.1.4\~Договору факторингу\~№ 18-05/2021,\~відповідно до\~якого ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Флексіс» відступило\~на користь\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» права\~грошової вимоги\~до Боржників\~за Кредитними\~договорами: «Фактор має право на наступне відступлення права вимоги третім особам та на передачу права вимоги в заставу». Отже посилання представника [PERSON] на відсутність права наступного відступлення права грошової вимоги є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності. Суд не враховує доводи [PERSON] про те, що її права порушуються самим фактом існування договору відступлення прав вимоги, оскільки боржник не позбавлений права висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора на підставі статті 518 ЦК України, а отже укладення ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» оскаржуваного договору не створює для [PERSON] обов`язку сплатити борг у вказаному в договорі розмірі за наявності у неї обґрунтованих заперечень проти відповідної вимоги. Суд вважає, що [PERSON] не доведено допустимими і достовірними доказами порушення її суб`єктивних прав та законних інтересів внаслідок укладення ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» договору та відповідно наявності у неї правових підстав для звернення до суду із вимогою про визнання недійсним таких договорів. Також, суд звертає увагу суду, що [PERSON] не була безпосереднім учасником оскаржуваного договору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 926/1172/18, від 28.01 2020 у справі № 924/1208/18 вказано, що виходячи зі змісту статей 4 ГПК України та 15, 16 ЦК України, підставою для захисту господарським судом цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання або оспорення. Згідно з вимогами ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені укладенням спірного правочину. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Отже у зв`язку із тим, що [PERSON] не була безпосереднім учасником оскаржуваного договору, а відступлення права вимоги за кредитним договором не порушує її суб`єктивних прав та законних інтересів, як позичальника у позивача за зустрічним позовом [PERSON] відсутні правові підстави для звернення до суду із вимогою про визнання недійсними відкритих торгів. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить визнати недійсним договір відступлення прав вимоги, сторонами в якому є ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Проте, у справі за позовом про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них. Так,\~у постанові\~Верховного Суду\~у складі\~колегії суддів\~Першої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~від 31\~травня 2023\~року у\~справі №\~707/2462/17\~(провадження\~№61-252св23)\~зазначено,\~що у\~разі пред`явлення\~позову не\~до всіх\~належних відповідачів,\~суд не\~вправі зі\~своєї ініціативи\~і без\~згоди позивача\~залучати інших\~відповідачів до\~участі у\~справі як\~співвідповідачів та\~зобов`язується\~вирішити справу\~за тим\~позовом,\~що пред`явлений,\~і щодо\~тих відповідачів,\~які зазначені\~в ньому.\~Якщо позивач\~не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 555/1289/14-ц, від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року у справі № 200/5153/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2021 року у справі №264/632/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 вересня 2023 року у cправі №910/2392/22). Разом з тим, позивач за зустрічним позовом [PERSON] визначив відповідачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та не залучив у якості співвідповідача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», як сторону оскаржуваного договору, а клопотань про заміну належного відповідача позивачем не подавалось. Отже, належним відповідачем у даній справі є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» як безпосередні сторони договору, який оскаржується. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. Відповідно до ч. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Outcome: approved