Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та просить суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у сумі 18076 грн. 54 коп. з яких: основна заборгованість 12370,19 грн.- основного боргу, інфляційні складова 4620 грн. 17 коп., 3% річних у сумі 1086,18 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» забезпечує надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року № 61 за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти комунальної власності територіальної громади міста Києва, що перебувають у сфері управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, зокрема, будинок [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані в кв. [ADDRESS] та за вказаною адресою відкритий особовий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Відповідачі не оплачують житлово-комунальні послуги, а саме: послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій внаслідок чого виникла заборгованість. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами була направлена на адресу відповідачам та отримана [PERSON] особисто 24.05.2024 року. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] в період з 10 липня 1986 року по теперішній час відповідно до довідки № 111875574 від 06.05.2024 року . Також, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] в період з 01 березня 2011 року по теперішній час відповідно до довідки № 111875791 від 06.05.2024 року . Відповідно відповідачі є користувачем послуг наданих КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». З матеріалів справи слідує, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» забезпечує обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , здійснює утримання будинку і прибудинкової території, забезпечує отримання мешканцями будинку комунальних послуг. Відповідно до Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 61 від 13 лютого 2015 року «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади м. Києва переданого до сфери управління Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Зокрема, буд. 8-А, за адресою: м.Київ. вул. Кибальчича Миколи наведено у додатку до вказаного розпорядження. Встановлено, що відповідачі належним чином не сплачують житлово-комунальні послуги та відповідно до довідки - розрахунку по о/р № 22598 (1409022598) заборгованість перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва складає розмір 12370 грн. 19 коп. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 20 вказаного Закону встановлено, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Згідно діючого законодавства обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. (Постанова Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 638/11034/15-ц). Вирішуючи спір по суті, суд приходить до висновку, що позивачем вірно нараховані суми по обслуговуванню будинку та прибудинкової території, відповідно до затверджених тарифів, з урахуванням загальної площі приміщення відповідачів. В суді встановлено, що за період з 01 липня 2018 року по 01 березня 2024 року відповідачі мають заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 12 370 грн. 19 коп. Дані кошти підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, ураховуючи порушення відповідачами виконання зобов`язань по сплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідачів на його користь збитків від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 4620 грн. 17 коп., а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі - 1086 грн. 18 коп. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачі не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання відповідачем зобов`язань. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивач просить стягнути судовий збір в розмірі 3028 грн. Вивчивши надані документи, суд дійшов висновку, що судові витрати є доведеними та підлягають стягненню з відповідачів у розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 00 копійок з кожного відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved