Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

23.11.2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої уточнені вимоги мотивує тим, що у період з 19 січня 2020 року по 08 травня 2023 року він знаходився у трудових відносинах з відповідачем. 08 травня 2023 року його було звільнено в зв`язку зі зміною істотних умов праці п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України, згідно з наказом № 1329/ВК від 08.05.2023 року. Вказаним наказом, була також передбачена виплата вихідної допомоги, відповідно до ст. 44 КЗпП України та виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 24 календарних днів. Однак, в день звільнення відповідач письмово не повідомив його про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, а також не видавав трудову книжку разом із наказом про звільнення до 27.07.2023 року. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заробітну плату в розмірі 2875,10 грн, вихідну допомогу в розмірі 6864,22 грн, компенсацію за дні не використаної відпустки в розмірі 3298,43 грн, середній заробіток за весь час затримки по день звернення до суду в розмірі 125550 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу не з вини працівника з 09.05.2023 року по 27.07.2023 року в сумі 26333,32 грн. А також змінити дату звільнення на 27.07.2023 року, внести відповідні записи до трудової книги та сплатити грошові кошти за вимушений прогул не з вини працівника, зобов`язати відповідача подати відомості та сплатити податки за 2023 рік до відповідних органів. 24.11.2023 року ухвалою суду залишено позовну заяву без руху. Ухвалою суду від 01.12.2023 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. 25.12.2023 року від представника відповідача АТ «Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання- Інжиніринг» надійшов відзив на позовну заяву. 23.09.2024 року представником відповідача АТ «Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання- Інжиніринг» подано до суду додаткові пояснення по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, але в подальшому підтвердив, що відповідачем були виплачені йому кошти за лікарняними листами, вихідна допомога, заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку, але не в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов визнала частково, оскільки відповідач виплатив позивачу нараховані суми, які йому належні при звільненні, а саме: заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу та допомогу по тимчасовій непрацездатності. Крім того, просила враховувати принцип справедливості та співмірності, якщо суд дійде висновку про задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Щодо інших позовних вимог вказала, що Товариство не має можливості надати свої заперечення щодо них, з відповідним посиланням на відповідні докази та норми права, оскільки позовна заява не містить обґрунтування зміни дати звільнення на 27.07.2023 року, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.05.2023 року по 23.11.2023 року в сумі 129 600 грн. та зобов`язання АТ «СМНВО - Інжиніринг» подати відомості та сплати податки за 2023 рік до відповідних органів. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Так, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.01.2023 року у цивільній справі №592/5073/22 визнано протиправним та скасовано наказ AT «СМНВО - Інжиніринг» № 1361/ВК від 19.04.2022 року «Про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці» та поновлено [PERSON] на посаді старшого чергового оперативного управління охорони та режиму АТ «СМНВО - Інжиніринг». На виконання вищезазначеного рішення, 26.01.2023р. наказом AT «СМНВО - Інжиніринг» № 230/ВК «Про поновлення на роботі [PERSON] », останнього було поновлено на посаді старшого чергового оперативного УОР. Наказом AT «СМНВО - Інжиніринг» № 1320/ВК від 04.05.2023 року «Про зміну істотних умов праці в умовах воєнного стану [PERSON] » змінено істотні умови праці старшому черговому оперативному Управління охорони та режиму [PERSON] . З вищезазначеним Наказом [PERSON] ознайомився під підпис, в графі «З наказом ознайомлений погоджуюсь/3 наказом ознайомлений не погоджуюсь» останній власноручно зробив запис «Не погоджуюсь, оскільки жодного працівника управління охорони та режиму не було переведено на вищевказані умови праці. [PERSON] 04.05.2023». Вказаний запис позивач в усній формі прокоментував, що категорично не згоден працювати в змінених умовах праці. У подальшому, наказом AT «СМНВО - Інжиніринг» № 1329/ВК від 08.05.2023 року [PERSON] , старшого чергового оперативного управління охорони та режиму, звільнено з 08.05.2023 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. 08.05.2023 року посадові особи Товариства прибули на встановлене (наказом AT «СМНВО - Інжиніринг» № 1320/ВК від 04.05.2023 року) робоче місце [PERSON] для ознайомлення останнього з наказом AT «СМНВО - Інжиніринг» № 1329/ВК від 08.05.2023 року «Про звільнення [PERSON] » та наказом № 1339 від 08.05.2023 року «Про внесення змін до наказу № 1329/ВК від 08.05.2023 року «Про звільнення [PERSON] ». [PERSON] відмовився від ознайомлення з вищезазначеними наказами, про що було складено акт від 08.05.2023 року. 08.05.2023 року Товариством направлено на адресу місця реєстрації [PERSON] повідомлення про необхідність з`явитися до відділу кадрів AT «СМНВО - Інжиніринг» та отримати наказ про звільнення № 1329/ВК від 08.05.2023 року та трудову книжку з внесеним відповідним записом. Вказане повідомлення [PERSON] було отримано особисто 16.05.2023 року через відділення поштового зв`язку. 31.05.2023 року [PERSON] звернувся до Ковпаківського районного суду м.Суми з позовом до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівельне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Ковпаківський районний суд м.Суми своїм рішенням від 16.11.2023 року відмовив за необґрунтованістю у задоволенні позову [PERSON] . Під час розгляду справи встановлено, що 26.01.2023 року наказом АТ «СМНВО - Інжиніринг» № 230/ВК «Про поновлення на роботі [PERSON] », останній був поновлений на посаді старшого чергового оперативного Управління охорони та режиму з посадовим окладом 10 000 грн. на місяць. У період з 26.01.2023 року по 01.05.2023 року [PERSON] був відсутній на робочому місці, про причини своєї відсутності останній не повідомляв, а у подальшому сповістив про наявність лікарняних листів, які не були завчасно передані до Товариства. З 01.05.2023 року по 08.05.2023 року [PERSON] фактично відпрацьовано 20 годин, що підтверджується копією табелю обліку робочого часу підрозділу № 345 за травень 2023 року. 04.05.2023 року наказом АТ «СМНВО - Інжиніринг» № 1320/ВК «Про зміну істотних умов праці в умовах воєнного стану [PERSON] » змінено посадовий оклад на 6700 грн на місяць. Таким чином, заробітна плата з 01.05.2023 року по 04.05.2023 року становить 757,65 грн (з окладу 10 000 грн. за 16 відпрацьованих годин), з 05.05.2023 року становить 117,25 грн. (з окладу 6 700 грн. за 4 відпрацьованих години), що підтверджується довідку АТ «СМНВО - Інжиніринг» № 16-07/787 від 14.12.2023 року про заробітну плату колишнього працівника АТ «СМНВО - Інжиніринг» [PERSON] . Відповідно до довідки АТ «СМНВО - Інжиніринг» № 16-07/787 від 14.12.2023 року «Про заробітну плату колишнього працівника АТ «СМНВО - Інжиніринг» [PERSON] », вихідна допомога при звільненні складає 3\~135,78 грн та компенсація за невикористану відпуску складає 3\~181,57 грн (за 18 днів) (з розрахунку відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та Закону України «Про відпустки»). Так, 10.07.2024 року АТ «СМНВО - Інжиніринг» проведено розрахунок при звільненні з [PERSON] та перераховано заробітну плату в сумі 874,90 грн, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3\~181,57 грн, вихідну допомогу в сумі 3\~135,78 грн та допомогу по тимчасовій непрацездатності в сумі 1\~774,10 грн, що підтверджується супровідною відомістю на перерахування заробітної плати до платіжного доручення № 34824 від 10.07.2024 року. Оскільки АТ «СМНВО - Інжиніринг» виплатило [PERSON] нараховані суми, які йому належні при звільненні, а саме: заробітну плату в сумі 874,90 грн, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3\~181,57 грн, вихідну допомогу в сумі 3\~135,78 грн та допомогу по тимчасовій непрацездатності в сумі 1\~774,10 грн, тому у цій частині позову належить відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно з довідкою наданої АТ «СМНВО - Інжиніринг» від 10.10.2023 року № 16-07/695 середньоденна заробітна плата [PERSON] (без відрахування ПДФО та військового збору) становить 311,63 грн. Відповідно до наказу № 82 від 07.10.2022 року встановлений факт дії в Товаристві режиму неповного робочого часу, а саме триденного робочого тижню з робочими днями: понеділок, вівторок, середа з 10.10.2022 року. У подальшому, наказом № 46 від 31.05.2023 року встановлений факт дії в Товаристві режиму неповного робочого часу, а саме дводенного робочого тижню з робочими днями: «Понеділок», «Вівторок». Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.06.2018р. по справі № 591/3653/17-ц зробив наступний правовий висновок щодо розрахунку кількості робочих днів при визначенні суми стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні: «Доводи касаційної скарги про те, що при розрахунку кількості робочих днів у періоді, який вважається періодом затримки виплати заробітної плати при звільненні, необхідно враховувати кількість загальнодержавних робочих днів, а не кількість робочих днів у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», суд відхиляє. Такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, оскільки на думку заявника, указаний порядок містить два окремих механізми визначення середньої заробітної плати, що не відповідає дійсності. Судом апеляційної інстанції правильно розтлумачено та застосовано указаний Порядок, внаслідок чого обґрунтовано здійснено розрахунок належної до виплати позивачу середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні шляхом визначення періоду затримки виходячи із кількості робочих днів на конкретному підприємстві, що відповідає логіці законодавця та принципу справедливості, оскільки колишній працівник, який отримує середній заробіток як компенсацію за час затримки розрахунку при звільнені, не може отримувати більше коштів за той же період, ніж працюючий працівник.». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Враховуючи конкретні обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. З вищевикладеного, вбачається очевидна неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, а тому суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу виплат в розмірі 1100 грн. Частиною 1 ст. 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом цієї норми, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Так, [PERSON] жодним чином не обґрунтував свої позовні вимоги, які стосуються зміни дати звільнення на 27.07.2023 року, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.05.2023 року по 23.11.2023 року в сумі 129 600 грн, зобов`язання АТ «СМНВО - Інжиніринг» подати відомості та сплатити податки за 2023 рік до відповідних органів та не надав належних доказів. Щодо ненадання судом оцінки кожному аргументу сторін, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову пропорційно задоволеним вимогам, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі,\~а саме: судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial