Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~В травні\~2024\~року позивач\~звернулась до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про поділ\~спільного майна\~подружжя.\~В обґрунтування\~позову посилається\~на те,\~що 25\~серпня 2012\~року вона\~уклала шлюб\~з відповідачем,\~який було\~розірвано на\~підставі рішення\~Ватутинського міського\~суду Черкаської\~області 06\~грудня 2023\~року.\~За період\~шлюбу вона\~з відповідачем\~в інтересах\~сім`ї,\~за спільні\~кошти придбали\~двокімнатну квартиру,\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~та транспортний\~засіб:\~ автомобіль CHEVROLET CRUZE, 2013 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Дата придбання та реєстрації автомобіля 04.11.2016 року. Всі правовстановлюючі документи знаходяться у відповідача. 10.10.2023 року, станом на день коли шлюб ще був дійсний, автомобіль CHEVROLET CRUZE, 2013 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , було відчужено відповідачем без її згоди та відома. Згідно з висновком експерта, вартість спірного автомобіля станом на 21.05.202=4 року становить 296\~900,00 грн. Оскільки автомобіль був придбаний під час перебування її та відповідача у зареєстрованому шлюбі та враховуючи той факт , що відповідач розпорядився зазначеним спільним майном подружжя на власний розсуд без її повідомлення та її письмової згоди, вважає, що в такому випадку вона має право на грошову компенсацію половини вартості спірного автомобіля та просить суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля CHEVROLET CRUZE, 2013 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] у розмірі 148 450 (сто сорок вісім тисяч чотириста п`ятдесят) гривень 00 копійок та судові витрати. У відзиві\~на позовну\~заяву,\~наданому суду\~16\~вересня 2024\~року через\~підсистему «Електронний\~суд» \~представник відповідача\~ [PERSON] ,\~адвокат \~Семенова О.Г.\~вказує,\~що спірний автомобіль CHEVROLET CRUZE, 2013 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак, дата придбання та реєстрації автомобіля - 04.11.2016 року, було придбано під час перебування сторін у шлюбі, а саме у 2016 році за 32\~000,00 грн, що підтверджується договором купівлі - продажу транспортного засобу № 0541/2016/170238 від 04 листопада 2016 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] 10 жовтня 2023 року було укладено договорі купівлі - продажу транспортного засобу № 3246/2023/4097478 між [PERSON] та [PERSON] , за яким зазначений автомобіль був проданий за ціною 49 000,00 гривень. Протягом терміну експлуатації відповідач належним чином доглядав за автомобілем, здійснював необхідних технічний догляд, проте капітальний ремонт автомобіля, який теоретично міг би збільшити його вартість, не робив. Автомобіль використовувався як постійний засіб пересування для всіх членів сім`ї. Позивачка просить суд стягнути на її користь з відповідача грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частки автомобіля CHEVROLET CRUZE, 2013 року випуску у розмірі 148 450 гривень (296 900,00 грн.: 2) 00 копійок. Така сума не відповідає реальній вартості спірного автомобіль ні на день його купівлі сторонами, ні на день продажу. Вартість автомобіля CHEVROLET CRUZE, 2013 року, придбаного у 2016 році за 32 000,00 гривень не могла збільшитися у 2024 році до 296 000,00 гривень. Зазначена сума визначена позивачкою на підставі звіту 2024.05.21-1, виданого ТОВ «АН Олімп» від 21 травня 2024 р. Проте Звіт вводить суд в оману, містить дані, які не відповідають дійсності. На підтвердження ринкової вартості автомобіля позивачем надано в якості доказів до матеріалів справи Звіт № 2024.05.21-1, виготовлений ТОВ «АН Олімп», який був зроблений 21.05.2024 р. року з незалежної оцінки автомобіля CHEVROLET CRUZE, 2013 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Згідно даного Звіту загальна оціночна (ринкова) вартість об`єкта оцінки становить 296 000,00 грн без урахування ПДВ. В пункті 4 Звіту оцінювачем зазначено, що для визначення вартості транспортного засобу (Об`єкту оцінки) був застосований порівняльний підхід. В Звіті оцінювачем не зазначено та не установлено пробіг за одометром оцінювального транспортного засобу, не перевірено відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах,- не перевірено укомплектованість КТЗ, установлена комплектність, наявність додаткового обладнання, також відсутня калькуляція вартості витрат необхідних на відновлення пошкоджених розукомплектованих агрегатів і їх складників, не зафіксовані інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ. Не здійснено фотофіксацію стану автомобіля, однак зазначено, що автомобіль укомплектований, зовнішній вигляд задовільний. У Звіті зазначено, що станом на дату оцінки власником є [PERSON] , тобто Звіт робився на підставі документу, який вже 8 місяців був недійсним і позивачці це було відомо. По-друге, сам автомобіль не оглядався оцінювачем, оскільки його власником з жовтня 2023 року є інша фізична особа, яка мешкає у місті Харкові, де був автомобіль у травні 2024 року та хто був його власником станом на травень 2024 року, невідомо, то вочевидь зрозумілим є той факт, що оцінка робилася оцінювачем без огляду автомобілю, а тому оцінювач не міг надати об`єктивну ринкову вартість автомобілю без його огляду. Проте у звіті оцінником зазначена інформація, яка не відповідає дійсності, а саме у пункті б (сторінка\~7\~Звіту) «в результаті огляду встановлено наступне: технічний стан автомобіля укомплектований, зовнішній вигляд задовільний, пробіг не надано замовником». Даний Звіт не відповідає формі Зразку Звіту про оцінку транспортного засобу, що є Додатком № \~ \~ \~ \~2 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 4 серпня 2009 р. № 724/16740, яка зазначена у переліку нормативно правових актів у Звіті, які використані для оцінки: не зазначено показники одометру автомобіля; не здійснено фотофіксацію технічного стану автомобіля; не здійснено фотофіксацію пошкоджень на момент огляду автомобіля; не надано детальної калькуляцію вартості відновлювального ремонту; не установлена комплектність, наявність додаткового обладнання. Фактично звіт зроблено лише за маркою та роком випуску автомобіля, з зазначенням в ньому інформації, яка не відповідає дійсності, без урахування всіх технічних властивостей, пробігу і стану автомобіля, , не враховано інформацію про деформацию елементів кузова, кабіни, рами, відсутня інформація про фарбування кузова і дефекти, а відтак такий Звіт не можна вважати повним та об`єктивним. Вищенаведене свідчить про завідоме надання до суду неналежного доказу. Вважаємо, що даний Звіт з незалежної оцінки автомобіля не відображає дійсної ринкової вартості автомобіля станом на 21 травня 2024 року та є неналежним допустимим доказом. Відповідач надає суду докази, які свідчать, що вартість спірного автомобіля на час розгляду справи значно менша, ніж зазначає позивач, автомобіль придбаний за 32 000,00 гривень, та проданий за 49 000,00 гривень. Позов визнає частково, вважає, що розмірі грошової компенсації за 1/2 частину вартості автомобіля CHEVROLET CRUZE, 2013 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] становить 24\~500,00 грн, в іншій частині позовних вимог просить позивачці відмовити. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов. Представник відповідача\~в судовому\~засіданні визнала\~позовні вимоги\~щодо компенсації\~вартості спільного\~сумісного майна\~-\~автомобіля у\~розмірі,\~визначеному в\~ договорі\~купівлі \~продажу \~транспортного засобу\~ № 3246/2023/4097478 від 10 жовтня 2023 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , за яким зазначений автомобіль був проданий за ціною 49 000,00 гривень Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 25 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який було розірвано 06.12.2023 року на підставі рішення Ватутинського міського суду Черкаської області (а.с.41,42). За період шлюбу, подружжям 04.11.2016 року придбано автомобіль CHEVROLET CRUZE, 2013 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ( а.с.40). З копії договору купівлі продажу транспортного засобу № 3246/2023/4097478 від 10.10.2023 року вбачається, що [PERSON] продав автомобіль CHEVROLET CRUZE, 2013 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ( а.с.109,110). Згідно п. 3.1 договору купівлі прожату транспортного засобу № 3246/2023/4097478 від 10.10.2023 року за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 49\~000,00 грн. Із копії звіту 2024.05.21-14 від 21.05.2024 року вбачається, що вартість спірного автомобіля CHEVROLET CRUZE, 2013 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] станом на 21.05.2024 року складає 296\~900,00 грн ( а.с.29-38). Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові пояснення сторін спірних правовідносин, встановлено , що спірний автомобіль придбано у період зареєстрованого шлюбу з позивачем та є спільним майном подружжя, договір укладено без згоди іншого з подружжя, а саме позивача, що не заперечує відповідач. Оспорюваний правочин щодо відчуження вказаного автомобіля виходить за межі дрібних побутових правочинів, тому такий правочин потребував згоди позивача як другого із співвласників, та неотримання згоди іншого з подружжя при відчуженні такого майна є порушенням вимог статей 60, 61, 63 СК України, суперечить принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною без визначення часток і є підставою для визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірних автомобілів відповідно до статей 203, 215 ЦК України, що відповідає правовому висновку, наведеному у поставі Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 320/1897/14-2 (провадження №61-14353св20) У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 зроблено висновок, що «договором, що вчиняється на шкоду кредиторам, може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника). Статтею 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки позивач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18). Таким чином, заявлений позивачем спосіб захисту прав пов`язаний зі стягненням в порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, який був відчужений одним із подружжя після припинення спільного проживання та без відома та згоди іншого з подружжя, є законним та ефективним способом захисту порушених прав у судовому порядку. Визначальним для наявності підстав судового захисту відповідно до заявлених вимог є: - набуття спірного майна (автомобіля) в період шлюбу; - відсутність належних, допустимих та достатніх доказів спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Можливість задоволення судового захисту пов`язаний зі стягненням в порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, який був відчужений одним із подружжя після припинення спільного проживання та без відома та згоди іншого з подружжя, не пов`язана з необхідністю одночасної заяви вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля. Конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. За приписами 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Одночасно, частина друга статті встановлює, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Присуджуючи позивачу грошову компенсацію замість його частки на вказаний автомобіль, суд виходить із того, що набутий сторонами за час шлюбу автомобіль, проте відповідач відчужив його іншій особі без згоди позивача, приходить до висновку щодо наявності права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, вона має право на відповідну компенсацію вартості майна, відчуженого без її згоди та не в інтересах сім`ї. З урахуванням положень ч.1 ст. 69 СК України, частки сторін у зазначеному майні є рівними. Судом приймається до уваги вартість спірного транспортного засобу автомобіля CHEVROLET CRUZE, 2013 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , згідно копії звіту 2024.05.21-14 від 21.05.2024 року, яка складає 296\~900,00 грн, що відповідає правовому висновку, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до якого у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Докази проведення альтернативних оцінок майна, на момент його продажу, матеріали справи не містять та сторонами до суду не подавались. Враховуючи вище наведене,

Outcome: approved