Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою: де заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Заяву мотивує тим, що народилася та проживала в місті Маріуполь Донецької області до початку вторгнення рф на територію України. З початку окупації м. Маріуполь була вимушена покинути свою домівку в пошуках безпечнішого місця проживання. Однак, в м. Маріуполь залишився проживати батько, [PERSON] , з яким тривалий період часу не мала можливості вийти на зв`язок. В кінці 2022 року з розмови із сусідами з міста Маріуполь дізналася про те, що батько загинув під час обстрілу житлових будинків міста. [PERSON] , [INFO] , помер на тимчасово окупованій території України - в м. Маріуполь Донецької області. Факт смерті [PERSON] підтверджується направленням до республіканського бюро СМЕ в м. Маріуполі на судово-медичне дослідження трупа, що видане слідчим Амвросієвської міжрайонної прокуратури ДНР [PERSON] 29 серпня 2022 року. На бланку направлення кульковою ручкою проставлено номер захоронення: "2092 з", тобто, коли тіло [PERSON] було перепоховано на кладовище, то місцю поховання присвоєно відповідний номер. Вся територія Маріупольського району (за винятком с. Заїченко, с. Пікузи) Донецької області, в т.ч. м. Маріуполь, з 05.03.2022 року є тимчасово окупованою рф територією (наказ Мінреінтеграції №309 від 22.12.2022). [PERSON] на момент смерті проживав за адресою: [ADDRESS] . Тому отримати свідоцтво про смерть для здійснення реєстрації смерті у відділі державної реєстрації актів цивільного стану України не має можливості. Встановлення зазначеного факту, що має юридичне значення, необхідно для надання свідоцтва про смерть у відповідні органи на території України для державної реєстрації смерті [PERSON] . Оскільки відділ ДРАЦС у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав відмову у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , то вимушена звернутися до суду. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.10.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною заявою. Заявниця у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладенні у заяві, просила заяву задовольнити на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Додала також, що до воєнного стану проживала у м. Маріуполь, батько проживав в іншій частині міста. Під час окупації, коли з`явився коридор для виїзду, скористалася цим і 17.03.2022 покинула м. Маріуполь. Батько залишився у своєму будинку, бо відсутній був зв`язок. Влітку 2022 року через зв`язки дізналася про смерть батька, який похоронений у дворі будинку, МЧС окупаційної влади перепоховав його. Про подію повідомили сусіди. Сама вулиця, на якій проживав батько, знаходиться біля заводу «Азовсталь», туди неможливо було дістатися. Коли повідомили про обставини смерті батька, то через знайомих особисто двоюрідному брату віддали наявні документи. У судовому засіданні 10.10.2024 оголошувалась перерва. У судове засідання 11.10.2024 заявницею було додатково надано фотозображення знищеного будинку, письмову заяву [PERSON] про перебування у 2022 році у м. Маріуполь, бачив могилу батька заявниці, який загинув у своєму будинку під час обстрілів. Він був знайдений сусідами і похований у своєму городі поряд з будинком. Потім тіло було перепоховано МНС, про що виписаний цей документ. Забрав збережені документи і передав доньці померлого. Зі слів сусідів такий помер приблизно 09.04.2022. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився повторно, належним чином повідомлений. Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Заявницею до матеріалів справи додано копію паспорта серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , виданого 14.10.2012 Приморським РС у м. Маріуполь ГУ ДМС України в Донецькій області, місце реєстрації проживання: [ADDRESS] , а також копію картки фізичної особи - платника податків за № [NUMBER] . До матеріалів справи додано також копію паспорта серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , виданого 04.10.1996 Іллічівським РВ Маріупольського ГУ УМВС України в Донецькій області, місце реєстрації проживання: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.09.1982 відділом РАГС Приморського райвиконкому. Згідно з копією свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 21.09.2012. На підтвердження факту смерті [PERSON] , [INFO] , заявницею додано направлення на судово-медичне дослідження трупа від 29.08.2022 із записом про виявлення трупа 29.08.2022 в [ADDRESS] , фотокопію письмової заяви [PERSON] , [INFO] , не засвідчену нотаріально, надіслану засобами електронного зв`язку, не підписану кваліфікованим електронним підписом, фотозображення будинку без дати, його місцезнаходження. Відповідно до довідки про відмову у проведенні державної реєстрації смерті від 08.10.2024 № 1725/3113-53 [PERSON] було відмовлено у проведенні держаної реєстрації смерті з підстав ненадання встановленого законодавством України документа, який є підставою для державної реєстрації смерті. У відповідності до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ч. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. За нормою ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. У відповідності з ч. 3, 4, ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Частиною першою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року № 2398-VI (далі за текстом - Закон № 2398-VI) передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-УІ від 01.07.2010 державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого. Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався. Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 виданий наказ № 309 «Про затвердження Переліку територій, що на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до якого м. Маріуполь включено до даного переліку. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Згідно з постановою Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 753/8033/22, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави. Встановлення факту смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України. У постановах від 06 червня 2024 року у справі №188/56/24, від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23). Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Між тим, в даному випадку в підтвердження факту смерті [PERSON] заявниця не надає документу, який міг би підтвердити смерть [PERSON] , не вказує причину смерті останнього, дату та час смерті, та інші документи, необхідні для встановлення даного факту. Суд не може прийняти до уваги надане заявницею направлення на судово-медичне дослідження трупа від 29.08.2022, оскільки, в такому направленні не вказано дату та час смерті. Додані в судовому засіданні фото будинку, суд також не бере до уваги, тому що судом неможливо встановити проживання в такому. Подані письмові пояснення [PERSON] суд не може взяти як належний і допустимий доказ з урахуванням способу його подання, підписання. Інші документи, які б стали підставою для встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території в матеріалах справи відсутні. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що факт смерті 2022 року внаслідок обстрілу у м. Маріуполі Донецької області, Україна, громадянина України - [PERSON] , який народився [INFO] в місті Маріуполь Донецької області, не підтверджується наданими суду доказами, тому відсутні правові підстави для задоволення заяви і для встановлення факту смерті.

Outcome: dismissed