Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

На адресу Роздільнянського районного суду Одеської області 20 червня 2024 року надійшла вищевказана цивільна справа з Малиновського районного суду міста Одеси за підсудністю. Стислий виклад позиції позивачки. 31 серпня 2021 року між позивачкою та відповідачкою було досягнуто домовленість, згідно якої відповідачка зобов`язується продати позивачці квартиру [ADDRESS] (далі квартира), а позивачка зобов`язується сплатити загальну вартість у розмірі 19\~500,00 доларів США. У якості авансу, 31 серпня 2021 року відповідачка отримала від позивачки 2000,00 доларів США, що підтверджується розпискою. В подальшому, 2 жовтня 2021 року позивачка передала, а відповідачка прийняла аванс у розмірі 11\~000,00 доларів США в рахунок продажу квартири. Таким чином, позивачка передала відповідачці кошти в загальному розмірі 13\~000,00 доларів США. 6 листопада 2021 року позивачці стало відомо, що квартира не належить відповідачці на праві власності, а тому відповідачка не може здійснити її продаж. В цей день, позивачка надіслала на адресу відповідачки лист вимогу про повернення раніше отриманих коштів у розмірі 13\~000,00 доларів США, однак відповідь від відповідачки не отримала. Стислий виклад заперечень відповідачки. [PERSON] у встановлений судом строк відзив на позов не подала, суду усно пояснила, що дійсно, мала намір продати позивачці квартиру та власноруч склала дві розписки, однак отримала кошти лише у розмірі 2\~000,00 доларів США, після складання другої розписки. Кошти у розмірі 11\~000,00 доларів США не отримувала, а розписку склала з метою отримання 2\~000,00 доларів США завдатку. Процесуальні дії у справі після направлення за підсудністю Малиновським районним судом міста Одеси. 28 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 108 109). 12 серпня 2024 року прийнято до провадження цивільну справу та призначено підготовче судове засідання (а.с. 116). 25 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 148). Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно розписки від 31 серпня 2021 року, відповідачка отримала від позивачки 2\~000,00 доларів США завдатку за продаж квартири (а.с. 7). Далі, 2 жовтня 2021 року відповідачка надала розписку, згідно якої за продаж квартири від позивачки отримала 11\~000,00 доларів США, сума залишок 6\~500,00 доларів США (а.с. 8). 6 листопада 2021 року позивачка надіслала на адресу відповідачки лист вимогу про повернення 13\~000,00 доларів США, оскільки їй стало відомо, що відповідачка не є власницею квартири (а.с. 5). Відповідно до висновку експерта №СЕ 19/116-23/9803-ПЧ від 22 вересня 2023 року, рукописний текст у вказаних розписках виконано [PERSON] (а.с. 128 133). Водночас статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). У відповідності до приписів частини 8 статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами, оскільки відповідачкою у встановлений судом строк відзив на позов не подано. Як встановлено з фактичних обставин справи, позивачка домовилась з відповідачкою про придбання у неї квартири та надала останній 13\~000,00 доларів США в рахунок її придбання, про що остання надала розписки, зокрема, про отримання 2\~000,00 та 11\~000,00 доларів США, однак договору купівлі-продажу укладено не було. Відносно аргументів відповідачки, що вона отримала лише 2\~000,00 доларів США завдатку, суд зазначає, що вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. При цьому, згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Оскільки договору купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума у загальному розмірі 13\~000,00 доларів США є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18). На підставі викладеного, надавши оцінку аргументам сторін та фактичним обставинам справи, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт перший частини другої вказаної статті ЦПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved