Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтований наступним. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1996 р. по 2019 р. В шлюбі у них народилися діти: син - [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . З часу розірвання шлюбу та по даний час діти проживають з позивачем та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач тривалий час не бере жодної участі у вихованні та утриманні дітей, не цікавиться здоров`ям дітей, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дітей. Позивач [PERSON] просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Невольчук С.П. надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просив справу розглянути без їх участі. Представник Служби у справах дітей Барської міської ради Лілія Предиткевич у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що підтримує Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , просила справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] у судові засідання 13.09.2024 та 17.10.2024 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, відзиву на позовну заяву не надіслав, у зв`язку з чим, зі згоди позивача, та на підставі ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення, на підставі наявних доказів. Згідно із вимогами ч.2 ст.191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2016 р. по 2019 р. В шлюбі у них народилися діти: син - [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Діти з часу розірвання шлюбу та по даний час проживають з матір`ю [PERSON] та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач [PERSON] тривалий час не бере жодної участі у вихованні та утриманні дітей - [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , не провідує дітей, не цікавиться здоров`ям дітей, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дітей. Позивач самостійно утримує дітей, купує дітям одяг, взуття, інші необхідні речі, займається їх вихованням. За час навчання дітей відповідач жодного разу не відвідав школу, де навчалися діти, не цікавиться їх навчанням та вихованням. Згідно даних довідки Барського ліцею №2 від 26.06.2024 року, діти навчаються в 2-В класі. За час навчання дітей у школі батько дітей не приймав участі у вихованні дітей, жодного разу не приходив у школу на батьківські збори, свята, не цікавився їх життям та навчанням. Вихованням дітей займається виключно мама, мама спілкується з вчителями, бере активну участь в житті школи та класу, цікавиться навчанням дітей. Згідно даних довідки від 17.09.2024 р., виданої сімейним лікарем, позивач [PERSON] дбає про стан здоров`я дітей, приводить дітей на прийом до лікаря, на щеплення, лікування та обстеження. Відповідач не цікавиться станом здоров`я дітей, жодного разу не був присутній під час лікування та профілактичних оглядів дітей. Згідно Акту обстеження фактичного проживання від 17.07.2024 р. [PERSON] 1983 року народження проживає разом з своїми неповнолітніми дітьми : [PERSON] , [INFO] та донькою [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу [PERSON] не надає матеріальної допомоги, не купує дітям необхідних їм речей (одягу, взуття, ліків, продуктів харчування, канцелярських товарів та іншого приладдя необхідного для участі в навчальному процесі). Не займається оздоровленням дітей. Позивач [PERSON] офіційно працевлаштована, працює стоматологом, отримує регулярний дохід, який їй дозволяє самостійно займатися вихованням і утриманням дітей. Орган опіки та піклування Барської міської ради розглянув матеріали про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] в інтересах його неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Барської міської ради Жмеринського району № 3 від 26.09.2024 року в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є доцільним позбавити їх батька [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 164 ч. 1 п. 2 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», а саме п. 16 згідно якого ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 по справі «Савіни проти України» зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Оцінивши докази у їх сукупності, судом беззаперечно встановлені обставини, які свідчать про самоусунення відповідачем від виконання батьківських обов`язків та відсутність інтересу до життя та майбутнього неповнолітніх дітей. Таким чином, провівши ретельний аналіз обставин справи, суд приходить до висновку, що застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення його батьківських прав в даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, що відповідатиме інтересам дітей та узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п. 48 рішення від 18.12.2008 № 39948/06 у справі «Савіни проти України» та в п. 65 рішення № 46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини». За викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved