Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

[PERSON] в особі представника - адвоката Приладишевої Наталії Геннадіївни звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , в якому просила суд визнати [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) таким, що не проживав за адресою [ADDRESS] на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] , [INFO] на праві власності належала 1/2 частка квартири [ADDRESS] , в якій вона була зареєстрована та постійно проживала. [INFO] , [PERSON] померла, у зв`язку із її смертю відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частки квартири [ADDRESS] . До складу спадкоємців першої черги за законом відносяться діти [PERSON] : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 01.09.2021 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса ЗМНО Едемської-Фастовець О.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 99/100 (номер у спадковому реєстрі 68230500). Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] до вказаного нотаріуса подали заяви про відмову від спадщини на користь [PERSON] . Спадкоємець [PERSON] хоча і був зареєстрований на момент смерті спадкодавці [PERSON] із нею за однією адресою, проте фактично з нею не проживав. При цьому до нотаріуса жодних заяв щодо прийняття спадщини після смерті своєї матері у передбачені законодавство строки не подав. Відповідач не міг прийняти спадщину після смерті своєї матері, так як наявність однієї лише реєстрації місця проживання з нею без фактичного такого проживання не свідчить про виникнення відповідних спадкових прав та прийняття спадщини в цілому. На підставі викладеного, позивачка не має можливості прийняти спадщину у розмірі всієї 1/2 частки в квартирі [ADDRESS] , що залишилася після смерті її матері, оскільки Відповідач також є зареєстрованим у будинку та вважається таким, що прийняв спадщину, у зв`язку з чим виникає необхідність у судовому порядку встановити факт не проживання Відповідача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою, що в свою чергу слугуватиме підставою для виключення Відповідача з числа спадкоємців, які прийняли спадщину та забезпечить видачу нотаріусом Позивачці свідоцтва про право на спадщину на все майно після смерті [PERSON] . Тобто, встановлення зазначеного факту необхідне Позивачці для оформлення спадкових прав на все майно після смерті її матері. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2024 року провадження по справі відкрите, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12 квітня 2024 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка у судове засідання не з`явилась, від представника позивача адвоката Приладишевої Н.Г. через електронний суд надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач судове засідання позивач не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином шляхом надсилання судових повісток за адресою останнього відомого зареєстрованого місця проживання та розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзиву на позовну заяву та будь яких клопотань до суду від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши докази по справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Спадкодавцю [PERSON] , [INFO] на праві власності належала 1/2 частка квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 30.04.2002 р. (а.с.6). Згідно відмітки про зареєстроване місце проживання у паспорті [PERSON] , остання була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-8). [INFO] , [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.9). У зв`язку зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частки квартири [ADDRESS] , що до складу спадкоємців першої черги за законом відносяться діти [PERSON] : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.\~1 ст.\~1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом мас право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.\~1 ст.\~1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З метою оформлення права на спадщину 01.09.2021 року Позивачка звернулася до приватного нотаріуса ЗМНО Едемської-Фастовець О.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 99/100 (номер у спадковому реєстрі 68230500), що підтверджується Витягом зі спадкового реєстру № 66235203 від 01.09.2021 р. (а.с.18,19). Крім того, спадкоємцем [PERSON] 01.09.2021 р. до вказаного нотаріуса було подано заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] (а.с.21). У подальшому, 19.10.2021 р. [PERSON] також було подано заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] (а.с.20). У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно листа Департаменту реєстраційних послуг ЗМР № 04- 07/3/18689 від 09.09.2021 (а.с.22), за адресою [ADDRESS] разом із [PERSON] на день її смерті з нею, в тому числі, був зареєстрований [PERSON] . Проте, останній не звертався до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після смерті своєї матері у передбачені законодавство строки. Наявність однієї лише реєстрації місця проживання зі спадкодавцем без фактичного такого проживання не свідчить про виникнення відповідних спадкових прав та прийняття спадщини в цілому. На підставі викладеного, позивачка нині не має можливості прийняти спадщину у розмірі всієї 1/2 частки в квартирі [ADDRESS] , що залишилася після смерті її матері, оскільки Відповідач також є зареєстрованим у будинку та вважається таким, що прийняв спадщину, у зв`язку з чим виникає необхідність у судовому порядку встановити факт не проживання Відповідача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою, що в свою чергу слугуватиме підставою для виключення Відповідача як особи з числа спадкоємців, які прийняли спадщину та забезпечить видачу нотаріусом Позивачці свідоцтва про право на спадщину на все майно після смерті [PERSON] . Встановлення зазначеного факту необхідне Позивачці для оформлення спадкових прав на все майно після смерті її матері. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як слідує з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Факт не проживання Відповідача разом із спадкодавцем [PERSON] за однією адресою на час відкриття спадщини, підтверджується Заочним рішенням Заводського районного суду м.\~Запоріжжя по справі № 332/3698/21 від 13.06.2022 р., яким визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] (а.с. 23-25). Приймаючи вказане рішення, суд встановив наступні обставини: «Відповідач не проживає в квартирі починаючи з 2015 року, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утримані квартири, особистих речей в квартирі не має та взагалі проживати з позивачем, відповідач не бажає, перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач, відповідачу не чинила, що підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні». Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином судом було встановлено, що [PERSON] не проживає за адресою своєї реєстрації ще з 2015 року, що в свою чергу підтверджує той факт, що Відповідач на момент смерті своєї матері з нею фактично не проживав, а був лише зареєстрований, внаслідок чого не міг прийняти і спадщину. Крім того, з Акту про не проживання особи від 22.12.2023 р., також вбачається, що [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2015 року. В квартирі немає його особистих речей, не сплачує комунальні послуги (а.с.26). Зазначений акт складений за участю сусідів за даною адресою, вкотре підтверджує відсутність проживання Відповідача в квартирі ще з 2015 року, що свідчить про наявність лише його реєстрації місця проживання в такій квартирі, без самого фактичного проживання в ній на момент смерті спадкодавиці (його матері) [PERSON] . Стаття 33 Конституції України проголосила, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Ідентичні положення знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за якою громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Абз. 5 ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що місце проживання житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги. За положеннями п. 7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 р. № 207 (що були чинні на момент смерті спадкодавці). реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. Схожі за змістом положення нині містить і п.4. Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою КМУ від 07.02.2022 р. №\~265, Таким чином, законодавство України розрізняє поняття місця реєстрації проживання та місця фактичного проживання, яке може бути відмінним від зареєстрованого. З огляду на положення наведених норм законодавства, суд дійшов висновку, що сама по собі наявність реєстрації місця проживання спадкоємця [PERSON] за однією адресою зі спадкодавцем [PERSON] не є абсолютним підтвердженням обставин того, що такий спадкоємець фактично проживав із таким спадкодавцем постійно й на момент її смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, для прийняття спадщини вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Зазначене відповідає висновку викладеному Верховним Судом у постанові від 21 жовтня 2020 року по справі № 569/15147/17. У постанові Верховного Суду від 10.04.2020 р. у справі № 355/832/17 зроблено висновок про те, що державна реєстрація позивача у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті матері за адресою реєстрації. Наголошуємо на тому, що головною ознакою спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою є систематичне ведення з ним спільного господарства в одному приміщенні, пов`язаність спільним побутом, користування майном, надання взаємної допомоги, догляду, тощо. Разом з тим, жодних з перелічених дій Відповідачем вчинено не було, останній не проживав у місці своєї реєстрації та зі спадкодавцем разом. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивачка, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved