Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.09.2007 між ВАТ «КБ «Експобанк» (найменування змінено на ПАТ «КБ «Експобанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 43/АК-2007. Згідно Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06.03.2018, право вимоги за договором кредиту від 20.09.2007, первісний кредитор відступив на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Внаслідок відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» є єдиним власником всіх прав вимоги за договором кредиту від 20.09.2007 з 06.03.2018. Викладені обставини встановлені ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2019 по справі № 2-2040/11. В зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, первісний кредитор звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.04.2011 по справі № 2-2040/11 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованість у сумі 1129874,78 грн. На виконання рішення суду позивачу було видано виконавчий документ про стягнення з відповідача заборгованості. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2019 замінено сторону стягувача з первісного кредитора на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Виконавчий документ, виданий на виконання рішення суду, направлений на примусове виконання до органів ДВС. Державними виконавцями вживалися заходи примусового виконання, однак, станом на 29.09.2023 рішення суду в повному обсязі не виконано, заборгованість відповідачем не погашена. Загальна сума заборгованості, встановлена рішенням суду, складає 1129874,78 грн. Позивач розраховує відсоток річних та інфляційні нарахування в межах періоду загального строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України з 29.09.2020 по 29.09.2023 р. Враховуючи положення ст. 625 ЦК України, розмір грошового зобов`язання відповідача за час прострочення виконання рішення суду складає: 101757,75 грн. 3% річних та 535316,06 грн. інфляційних нарахувань, а всього 637073,81 грн.. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06.03.2024 цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до [PERSON] про стягнення заборгованості, передано для розгляду за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.05.2024 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмові матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до постанови КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. 20.09.2007 між ВАТ «КБ «Експобанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Експобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №43/АК-2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 45000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами виходячи зі ставки 12% річних строком з 20.09.2007 до 20.09.2014. Дані обставини встановлені заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.04.2011 у справі №2-2040/11. Згідно вказаного рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.04.2011, позов ПАТ «КБ «Експобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту № 43/АК-2007 від 20.09.2007 - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованість за договором кредиту № 43/АК-2007 від 20.09.2007 у сумі 1129874,78 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Експобанк» судові витрати: судовий збір у розмірі 1700,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120,00 грн., витрати за надання оголошення в газету для виклику відповідача у розмірі 630,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2019, заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчому листі, виданому Шевченківським районним судом м. Києва від 28.03.2012, у справі за позовом ПАТ «КБ Експобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено у повному обсязі. Замінено стягувача з ПАТ «КБ Експобанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», у виконавчому провадженні з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.04.2011 у цивільній справі № 2-2040/11 за позовом ПАТ «КБ Експобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Отже, судом встановлено, що на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.04.2011 по справі № 2-2040/11 у [PERSON] виникло зобов`язання перед ПАТ «КБ «Експобанк», а в подальшому після заміни сторони у виконавчому листі, перед ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» сплатити грошові кошти. Згідно розрахунку заборгованості позичальника за кредитним договором №43/АК-2007 від 20.09.2007, здійсненого позивачем за період з 29.09.2020 по 29.09.2023 складає 101757,75 грн. 3 % річних та 637073,81 грн. інфляційних нарахувань. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За правилами ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зазначено, що: «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц зроблено висновок, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). З огляду на викладені висновки Верховного Суду, які відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються судом щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання рішення у вигляді сплати штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України. Судом встановлено, що вищевказане рішення суду відповідач не виконав, заборгованість не виплатив, протилежного останнім жодними доказами спростовано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Таким чином, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Позивач зазначає, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем порушує його майнові права та інтереси, а тому з відповідача на його користь підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми боргу за період з 29.09.2020 по 29.09.2023. Враховуючи, що відповідачем не виконується рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.04.2011, яким вже було задоволено позовні вимоги, позивач не позбавлений права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум за невиконання відповідачем судового рішення, яке набрало законної сили, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 3 % у розмірі 101757,75 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Позивач зазначає, що у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання з відповідача на його користь підлягає сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в межах періоду з 29.09.2020 по 29.09.2023. Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, наведеного позивачем, суд погоджується з розрахунком, який відповідає вимогам закону, а тому вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат у сумі 637073,81 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідачем не надано доказів щодо спростування заявленої суми заборгованості, в тому числі не здобуто таких доказів під час розгляду справи. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача у позовній заяві, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору 9556,12 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved