Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

12.07.2024 [PERSON] звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті її рідної сестри [PERSON] , яка померла [INFO] , тривалістю два місяці з дня набрання законної сили рішенням суду. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є спадкоємцем після смерті своєї рідної сестри. Однак в зв`язку з початком повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України та постійними ракетними обстрілами 30.08.2022 постраждав її будинок та квартира по [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивач була змушена виїхати проживати до свого сина [PERSON] . Внаслідок похилого віку, війни, поховання чоловіка в січні 2023 року та сестри (спадкодавиці) в липні 2023\~року значно погіршився стан її здоров`я. Вона лікувалася майже 7 місяців та отримала висновок № 432 про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на професійній основі від 14.03.2024, виданого КНП ММР Ценр первинної медико-санітарної допомоги № 2. У зв`язку з чим просила задовольнити позов. Відповідно до\~ухвали Ленінського\~районного суду\~м.\~Миколаєва від\~17.07.2024\~відкрито провадження\~у справі\~в порядку\~загального позовного\~провадження та\~призначено її\~розгляд у\~підготовчому судовому\~засіданні;\~постановлено витребувати у приватного нотаріуса ММНО Середи Олени Олександрівни належним чином завірену копію спадкової справи №16/2024, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 05.09.2024 до суду надійшла копія вказаної спадкової справи. Згідно ухвали\~Ленінського районного\~суду м.\~Миколаєва від\~11.09.2024 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Бєлової Р.В. про заміну відповідача на належного; замінено відповідача Миколаївську міську раду на належного [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , на якого спадкводавицею було складено заповіт. Ухвалою суду від 26.09.2024 постановлено судові засідання за участі представника позивача [PERSON] проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного підпису. В судове засідання позивач не з`явилася, від неї 17.09.2024 та 26.09.2024 надійшли заяви про розгляд справи за її відсутності. ЇЇ представник позивача адвокат Бєлова Р.В. на відеозв`язок не вийшла. Відповідач в судове засідання не з`явився, від нього 17.09.2024 та 26.09.2024 надійшли заяви про визнання позову. Третя особа ПН ММНО Середа О.О. в судове засідання не з`явилась, повідомлена судом про розгляд справи належним чином. Відповідно до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи зазначені положення діючого законодавства та приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у справі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (повторне) [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] уклала 12.10.1968 шлюб з [PERSON] , після чого стана носити прізвище « [PERSON] ». Тобто позивач та спадкодавця є рідними сестрами по матері. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 15.10.1992 [PERSON] належала на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (а.с. 24). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 14). 08.07.2024 позивач звернулася до ПН ММНО [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на підставі якої заведено спадкову справу № 16/2024. Також в матеріалах спадкової справи міститься заповіт від 28.05.1996, складений за життя [PERSON] на випадок її смерті, згідно якого належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] вона заповіла [PERSON] (а.с.59). Згідно роз`яснення ПН ММНО [PERSON] від 08.07.2024 № 35/02-14 нотаріусом не встановлено факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , роз`яснено позивачу право на звернення до суду із позовом про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.68). В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що з початком повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України та постійними ракетними обстрілами 30.08.2022 постраждав її будинок та квартира по [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивач була змушена виїхати проживати до свого сина [PERSON] . Надала суду відповідні докази (а.с.19-21) Внаслідок похилого віку, війни, поховання чоловіка в січні 2023 року (а.с.15) та сестри (спадкодавиці) в липні 2023\~року (а.с.14) значно погіршився стан її здоров`я. Вона лікувалася майже 7 місяців та отримала висновок № 432 про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на професійній основі від 14.03.2024, виданого КНП ММР Ценр первинної медико-санітарної допомоги № 2 (а.с.22-23). З інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 08.07.2024 вбачається, що будь-які інші особи із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертались, спадкова справа не заводилась (а.с. 56). Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до статей 1220-1222, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до пп. 1.1-1.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану. У разі неможливості пред`явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця або відсутності інформації в реєстрі нотаріус повинен витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні\~брати та\~сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК України). Згідно із статтями 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини Відповідно до статті 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила цієї норми застосовуються, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини суд визнав поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Закон не містить переліку таких причин, тому обставини, на які посилається позивач, оцінюються судом з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та наданих ними доказів. Окрім спеціальних норм спадкового права, які регулюють питання строку для прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК), при вирішенні справ цієї категорії суд також має враховувати загальні засади цивільного судочинства та європейські стандарти щодо захисту права власності, в тому числі принцип пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства, дотримання якого є необхідним за положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі\~Конвенція). Так, запроваджене статтею 8 Конституції України та статтею 10\~ЦПК України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004). Умовою реалізації та інструментом принципу верховенства права є принцип «пропорційності». Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (наприклад, рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», пункт 60, та рішення від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 47). Соціальна потреба визначається, зокрема, метою законодавчого врегулювання того чи іншого питання. Необхідність встановлення певних строків на прийняття спадщини обумовлена інтересами цивільного обігу в цілому, маючи на меті якнайшвидше усунення стану правової невизначеності, яка виникає в разі смерті спадкодавця, та забезпечення певних гарантій особам, права яких є похідними від поведінки спадкоємців попередньої черги. Отже, в даній справі суд має визначити, чи відповідає цій меті, а також принципу справедливості та інтересам суспільства позбавлення позивача прав на спадкове майно, витребування у нього цього майна з передачею відумерлої спадщини у власність територіальної громади тощо. Проте, таке втручання у право власності (законне сподівання, очікування) позивача не в повній мірі відповідає законній меті встановлення строків у спадковому праві, не вирішує нагальні соціальні потреби, а тому не може вважатись пропорційним. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що нею було пропущено строк для прийняття спадщини через сукупність вищеперелічених поважних та непереборних причин. За такого,\~виходячи з\~принципу справедливості, при\~всебічному,\~повному і\~об`єктивному\~дослідженні всіх\~обставин справи\~в їх\~сукупності, враховуючи об`єктивні та непереборні причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та надання позивачу додаткового строку на прийняття спадщини, що відповідає загальним положенням спадкового права, конституційному принципу верховенства права та положенням статті 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Враховуючи викладене,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню. Оскільки позивач не просить відшкодувати їй судовий збір, тому з урахуванням диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за можливе не здійснювати розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України та залишити їх за позивачем.

Outcome: approved