Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

18.09.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення місця малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] з матір`ю. В обґрунтування позову зазначила, що 31.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу у подружжя народився син: [PERSON] , [INFO] . Сторони взаємин як подружжя з травня 2022 року не підтримують, неодноразові спроби налагодити стосунки та зберегти сім`ю не дали жодних результатів. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.07.2023 року шлюб між сторонами розірвано. В результаті введеного на усій території України воєнного стану строк якого продовжується, за для збереження життя та здоров`я малолітньої дитини, вона разом з сином виїхала до країни Канада, де зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS], житло орендоване. З 13 червня 2022 року вона уклала трудовий договір з Logix ITS та зайняла посаду молодшого менеджера з продукції на повний робочий день, отримує заробітну плату в сумі 44 720 канадських доларів. З 07.08.2023 року дитина відвідує дитячий садочок Les Calinous D`allard. Тобто, вона створила всі необхідні умови для проживання та нормального грамонійного розвитку дитини, його особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, незважаючи навіть на вимушене проживання в іншій країні. Проживання сина разом з матір`ю відповідає найкращим інтересам дитини. З огляду на його вік, він потребує перш за все турботи, уваги, любові та догляду матері. Позивачка бажає та має можливість забезпечити своєму синові належні умови для проживання, повною мірою, а тому вона вважає, що вирішуючи спір в умовах воєнного стану про місце проживання дитини, необхідно врахувати пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дитини, невід`ємність і пріоритет права дитини на життя, перебування її в безпечному середовищі. Вона ніколи не перешкоджала відповідачу спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні, а всіляко сприяє, що б дитина не була позбавлена піклування батька. Тому прохає суд визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. Ухвалою суду від 29.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 06.05.2024 року до суду від районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування надійшов висновок № 46/01-37/19.02 від 25.03.2024 року. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надали суду заяву, в якій просили розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій проти позову не заперечує, просить розглядати справу без його участі. Від представника третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, просять ухвалити рішення, враховуючи їх висновок. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини. 31.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції було внесено актовий запис №311. Від шлюбу у подружжя народився син: [PERSON] , [INFO] . 31.07.2023 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі №333/5838/23 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . В результаті введеного на усій території України воєнного стану, строк якого продовжується, за для збереження життя та здоров`я малолітньої дитини, позивачка разом з сином виїхала до країни Канада, де вони зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS], орендують житло. З 13 червня 2022 року позивачка уклала трудовий договір з Logix ITS та зайняла посаду молодшого менеджера з продукції на повний робочий день, отримує заробітну плату в сумі 44 720 канадських доларів. З 07.08.2023 року дитина відвідує дитячий садочок Les Calinous D`allard. Оскільки позивачка разом з дитиною проживають в іншій державі, в якій діють інші закони, виникає багато юридичних фактів, де потрібно надавати докази того, що дитина проживає з матір`ю та вона має вирішувати ці питання одноособово. Відповідач [PERSON] , добровільно допомагає позивачці з утримання їхнього сина, переводивши на карту щомісячно кошти, підтримує зв`язок із сином щодня. Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування надала до суду висновок № 461/01-37/19.02 від 23.02.2024 року, за яким комісія з питань захисту прав дитини на теперішній час вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] . Оскільки з пояснень батька, рішення про виїзд за кордон сина з матір`ю було прийнято сумісно. За адресою: [ADDRESS] проживає відповідач. Вказану квартиру він винаймає, оскільки є внутрішньо-переміщеною особою. Не заперечує проти визначення місця проживання його сина разом за матір`ю за кордоном, допомагає матеріально та кожного дня спілкується із сином. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітніх дітей з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При вирішенні вказаного спору, судом враховується те, що в умовах воєнного стану, введеного в Україні, необхідно врахувати пріоритет інтересів дитини, невід`ємність та пріоритет права дитини на життя, перебування її в безпечному середовищі. Позивачка опікується сином, створила неналежні умови для його проживання в Канаді, для його гармонійного розвитку особистості, останній відвідує дитячий садочок. За таких обставин суд дійшов до висновку про задоволення заявлених вимог та визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю - [PERSON] .

Outcome: approved