Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

[PERSON] , звернулася в суд з позовом до Андріяшівської громади Роменського району Сумської області і просить: 1. Визнати факт належності нерухомого майна за померлим [PERSON] : 1)на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,2593 га (кадастровий номер 5924183800:02:003:0148), що розташована на території Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області; 2) на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,1913 га (кадастровий номер 5924183800:02:003:0133), що розташована на території Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області; 3) на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,7220 га (кадастровий номер 5924183800:02:003:0137), що розташована на території Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області. 2. Встановити факт прийняття спадщини за померлим [INFO] [PERSON] її матір`ю, [PERSON] : 1) на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,2593 га (кадастровий номер 5924183800:02:003:0148), що розташована на території Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області; 2) на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,1913 га (кадастровий номер 5924183800:02:003:0133), що розташована на території Андріяшевської сільської ради Роменського району Сумської області; 3) на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,7220 га (кадастровий номер 5924183800:02:003:0137), що розташована на території Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області. 3. Визнати право власності в порядку спадкування нерухомого майна [PERSON] , за її, позивачкою, [PERSON] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] : - на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,2593 га (кадастровий номер 5924183800:02:003:0148), що розташована на території Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області; - на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,1913 га (кадастровий номер 5924183800:02:003:0133), що розташована на території Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області. В обґрунтування позову вказала, що [INFO] померла її мати - [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ), яка проживала в [ADDRESS] . Той факт, що [PERSON] була її матір`ю підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції від 08.05.2013 року: в графі «мати» зазначено [PERSON] . Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00017167889 від 04 жовтня 2016 року, виданим Ковпаківським районним у м. Сум відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області підтверджується зміна її дівочого прізвища [PERSON] на [PERSON] у зв`язку із шлюбом з [PERSON] від 17 жовтня 1996 року, актовий запис 1328. Після смерті її матері, [PERSON] , вона своєчасно, у визначений законом строк, звернулася до Третьої Сумської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, про що свідчить Витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі № 32830007 від 18.12.2012, виданий Третьою Сумською державною нотаріальною конторою (копія додається). Заведено спадкову справу № 53952092, номер у нотаріуса 413/2012. На сьогодні свідоцтво про спадщину ще не отримане. Її мати є спадкоємицею після смерті її батька, [PERSON] (помер [INFO] - свідоцтво про смерть [NUMBER] ), за законом, який діяв на момент його смерті на території України. Факт походження [PERSON] від [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , а також свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] , зареєстрованим [INFO] в с. Волошнівка Роменського району Сумської області (свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 08.11.1973 року), де зазначено про зміну прізвища з [PERSON] на [PERSON] ). [PERSON] все життя працював у с. Волошнівці Роменського району, за місцем свого проживання. Він помер [INFO] . До цього [PERSON] мешкав разом із її матір`ю і з нею в період з вересня 1997 по липень 2002 за адресою: [ADDRESS] . Підтвердити факт проживання можуть сусіди, ЦНАП заяви про це не прийняв, посилаючись на воєнний стан, але за запитом суду такий факт може бути підтверджено. За час проживання з ними в м. Суми [PERSON] отримував пенсію за вказаною адресою як громадянин України і інвалід війни. У 2002 році у с. Волошнівці Роменського району оформлялися земельні ділянки - паї, що розподілялися між працівниками колишнього колгоспу. Такі земельні ділянки були наділені і на її діда, [PERSON] , про що свідчить Державний акт на землю від 2002 року на його ім`я, але ні він, ні мама про цей акт не знали. [PERSON] не встигнув за життя отримати оригінал акту на землю, тому що помер [INFO] . В даний час оформити свої спадкові права на вищевказані земельні ділянки неможливо, оскільки ні дід, ні мама не отримали державних актів про право власності на земельні ділянки. Факт, відповідно якому її дід, [PERSON] мав право на пай, доводиться тим, що на момент проголошення України незалежною він проживав на території України. Він мав паспорт громадянина СРСР. Відповідно до вимог ст. З Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Такі особи є громадянами України з 24 серпня 1991 року. У паспорті діда, як громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», що бачила вона особисто, тому що тривалий час вони з дідом проживали однією сім`єю і тому що в його паспорті вона мала аналогічний штамп. Тому, відповідно до положень українського законодавства, її дід мав громадянство України, і відповідно до цього, мав право на володіння, користування, розпорядження нерухомим майном, яким могла бути вказана розпайована земля, отримана ним після багаторічної роботи в колгоспі с. Волошнівка Роменського району Сумської області. [PERSON] не змінював свій паспорт на новий під час проживання в Україні, тому що мав вік за 70 років, цього не вимагало законодавство при наявності печатки про громадянство України. В липні 2002 року, після проживання з нею і її матір`ю однією сім`єю, [PERSON] виїхав до свого сина, [PERSON] , у м. Москву, де через місяць помер від серцевого нападу без надання медичної допомоги. На її думку, якщо б [PERSON] залишився живим, то міг повернутися до них, тому що у 1997 році він вперше виїхав до сина в м. Москву, але вони почали конфліктувати, і [PERSON] повернувся до України. Вдома, у с. Волошнівка, коли він повернувся від сина, у 1997 році, через місяць чи два перебування у сина, у нього від стресу стався інсульт, і вони з мамою забрали його доглядати до себе додому. Прожив він у них з мамою більше п`яти років. А потім знову вирішив погостювати у свого сина. Помер [PERSON] від того, що потребував догляду і медичної допомоги, яких йому своєчасно не надали. Ніякої нерухомості дід в м. Москва не мав і не міг мати, тому що знаходився там лише короткі проміжки часу: у 1997 році - близько двох місяців, у 2002 році - менше місяця. Його доходом була лише пенсія, на яку неможливо придбати не тільки нерухомість, а й повноцінно харчуватися. У зв`язку з наявністю підтверджуючого права на нерухомість документа прошу визнати право власності на земельні ділянки, які зазначені в Державному акті права приватної власності на землю 1-СМ №037404 на ім`я її діда, [PERSON] , але який за життя ці документи отримати не встиг, за її дідом, [PERSON] . Раніше цей факт визнати не представлялося можливим з приводу відсутності інформації про паї. Про наявність паю (спадкових земельних ділянок) її мама, [PERSON] , не знала. Про нерухомість, яка залишилась від діда у спадок, вона дізналася від мешканців с. Волошнівка, не пам`ятаю, від кого, у 2017 році. Саме з того моменту вона почала збирати документи для оформлення спадщини, яку не встигла за життя прийняти її мати. Але це їй заважало зробити як тривала хвороба, так і навчання в аспірантурі. Нею були виготовлені технічні паспорти на земельні ділянки, зроблена оцінка земельних ділянок і відшукані витяги із ДЗК. Коли вона отримала від свого дядьки, [PERSON] , копію свідоцтва про смерть [PERSON] , в ньому було зазначено, що померлий був громадянином РФ, а не України. Вважає таке зазначення помилковим. Так як [PERSON] з 1991 року був громадянином України, і до моменту виїзду в м. Москву він отримував пенсію як український пенсіонер, цей факт не повинен оспорюватися. У зв`язку з цим, він мав право і на землю, як громадянин України. Коли вона запитала у дядька, чому у свідоцтві про смерть зазначене інше громадянство, дядько відповів, що написав так, щоб мати змогу його поховати в Москві. Транспортування до України, де похована її бабуся, дружина [PERSON] , [PERSON] (1926-1996), у с. Волошнівка Роменського району Сумської області, було б неможливо з причин літнього періоду транспортування тіла та тривалої відстані до Роменського району. На її думку, такі пояснення є аргументованими і заслуговують на увагу. Крім того, громадянство РФ, відповідно до діючого на 2002 рік законодавства, не могло бути набутим протягом місяця - рівно стільки дід пробув у Москві перед своєю смертю. Так, громадянство РФ не набувається ні за місяць, ні за два, відповідно до положень федерального закону від 31.05.2002 року № 62-ФЗ, громадянство РФ могло набуватися не менше ніж через рік проживання на її території, і навіть спрощений порядок отримання громадянства передбачав на той момент період від подачі заяви від двох місяців до півроку. А [PERSON] був там лише місяць, він би не встиг цього зробити, навіть якщо б і мав такі наміри. Тому слід визнавати його громадянином України. На день смерті її діда, [PERSON] , діяв Сімейний кодекс Української PCP від 18.07.1963 року № 1540-VI, за положеннями ст. 527, спадкоємцями є діти померлого - тобто її мати, [PERSON] , а місцем відкриття спадщини є місце розташування майна [PERSON] (земельних ділянок), с. Волошнівка Роменського району Сумської області (за ст. 526 ЦК УРСР). Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд керується положеннями статей 526 і 549 ЦК УРСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття (постанова Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 2о-55/2008 (провадження № 61-16298св18). У зв`язку уз цим, відповідно до матеріалів даної судової практики, не звернення спадкоємця за оформленням спадкових прав на належну йому земельну частку після смерті спадкодавця не є підставою для визнання спадщини відумерлою та передачі її територіальній громаді. У зв`язку з цим, просить встановити факт прийняття спадщини її матір`ю, [PERSON] , за її батьком, [PERSON] , так як вона вступила в управління майном померлого, про яке знала. Про наявність земельних ділянок їй ніхто не повідомив, тому просить встановити факт належності на праві власності [PERSON] земельних ділянок на праві спадкування за її батьком, [PERSON] . Із майна померлого [PERSON] . [PERSON] володіла вишитими панно на стіну, іконами і фотоальбомами. Другим спадкоємцем є син [PERSON] , який проживає в м. Москві і не підтримує з ріднею стосунків. Довідкою з нотаріальної контори РФ підтверджується, що він не приймав спадок за своїм батьком, тому що останній не мав майна у РФ. Громадяни ж інших країн не успадковують земельні ділянки сільськогосподарського призначення, відповідно до положень Земельного кодексу України. У відповідності до законодавства України, громадяни України, тобто її мати, [PERSON] , а потім вона за нею в першій черзі спадкування, можуть наслідувати майно не тільки за громадянами України, а і за іноземцями. Також слід наголосити, що спадкове майно її померлого [PERSON] знаходиться в Україні, там, де проживаю і вона. Положеннями ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово і кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. В порядку спадкування після її матері, померлої [INFO] , як спадкоємець першої черги, вона претендує на майно, яке знаходилось у приватній власності [PERSON] , про що свідчить Державний акт на землю, наведений вище. Також у відповідності до ст. 533 ЦК УРСР до спадкоємця, який проживав спільно зі спадкодавцем, переходять речі домашнього вжитку, якщо вони проживали спільно зі спадкодавцем не менше 1 року. Це свідчить про те, що [PERSON] прийняла за своїм батьком після п`ятирічного проживання спільно майно, яке було у його власності. Про факт спільного проживання свідчить довідка про отримання пенсії [PERSON] в м. Суми, в період з 1997 по 2002 рік і за необхідності це можуть підтвердити свідки, їх сусіди, що мешкають по [ADDRESS] . [PERSON] , її дід, проживав разом з її матір`ю та з нею, без прописки, в період від 01.09.1997 року до 30.06.2002 року, за адресою: [ADDRESS] . Проживав, тому що потребував догляду і лікування після конфлікту з сином, [PERSON] і перенесеним інсультом. Свідками є її сусіди: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , та інші, що проживають по сусідству з нами тривалий час в багатоквартирному будинку. Факт проживання діда в м. Суми підтверджується довідкою з [INFO] . В довідці № 11/3626 від 04.11.2022 вказується, що [PERSON] , пенсіонер Міноборони, отримував пенсію по інвалідності в Сумському обласному комісаріаті в період з 11.11.1997 по 30.06.2002 р. Якщо б він був громадянином іншої країни на 2002 рік, він би не отримував пенсію як громадян України. Його українське громадянство на 2002 рік також підтверджується Актом на землю, де він вказаний як громадянин України. Підтвердити лікування [PERSON] не в Сумських лікарнях не представляється можливим, тому що документація по хворим зберігається до 5 років. Від діда до її матері, [PERSON] , перейшли такі речі домашнього вжитку: два альбоми з фотокартками, ікони, вишиті панно на стіну. У зв`язку з тим, що відкриття спадщини і сплив шестимісячного строку відбулися під час дії ЦК УРСР від 18.07.1963 року, то для вирішення питань спадкування мають використовуватися саме його положення. Відповідно до положень ст. 549 (дії, що свідчать про прийняття спадщини) ЦК УРСР від 18.07.1963, спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальний конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені вище дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [PERSON] до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після свого батька не подавала, тому що скористувалась правом володіння спадковим майном [PERSON] - речами, які належали її покійному батьку: двома альбомами з фотокартками, іконами Христа і Божої Матері, вишитими панно на стіну. Але до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , входять три земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,396 га, що розташовані на території Волошнівської (тепер - Андріяшевської) сільської ради Роменського району Сумської області. Зазначені земельні ділянки належали спадкодавиці на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-СМ №037487, виданого Волошнівською сільською радою 10.05.2002 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №530. Проте, у встановленому нотаріальному порядку позивачка не може оформити спадкові права на вказані земельні ділянки, оскільки державний акт на право приватної власності на землю серії І-СМ №037487, виданий Волошнівською сільською радою 10.05.2002 року, тобто після смерті [PERSON] . Тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом з тим, щоб визнати право власності на вказані земельні ділянки за моїм дідом, а потім факт прийняття спадщини моєю матір`ю за її покійним батьком. На підставі цього, просить визнати право на вказане нерухоме майно за нею. Спадковим майном є земельні ділянки за кадастровими номерами: 5924183800:02:003:0137 (площею 0,7220 га), 5924183800:02:003:0148 (площею 4,2593 га), та 5924183800:02:003:0133 (площею 0,1913 га). Земельні ділянки знаходяться на території Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області. Грошова оцінка даних земельних ділянок становить, відповідно Висновку про вартість земельних ділянок, 106616 грн. На даний час належним чином оформити правовстановлюючі документи на земельні ділянки не є можливим в зв`язку зі смертю як [PERSON] , так і його доньки, її матері, [PERSON] . Чинне законодавство не передбачає можливості реєстрації права власності на нерухоме майно за померлою особою. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця або місце розташування його майна, тобто Роменський район Сумської області (ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1221 Цивільного кодексу України - далі ЦК). Право власності на земельні ділянки набувається в порядку, який існував на час їх виділення в натурі. Її мати, [PERSON] , набула права власності на вказані вище земельні ділянки за своїм батьком, [PERSON] , до 01.01.2004 року, тобто до дати набрання чинності ЦК України. Таким чином, з урахуванням викладеного, а також того, підтверджує належність земельної ділянки її діду, [PERSON] , та в подальшому, шляхом успадкування, її матір`ю, [PERSON] , як спадкоємицею, яка стала після смерті спадкодавцем для неї. У відповідності до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до отриманого листа з Сумської міської Державної нотаріальної контори від 27.11.2021 № 6467/02-14, не вбачається факт прийняття спадщини померлої [PERSON] за її батьком, [PERSON] , тому вона користується своїм законним правом звернення за захистом до суду. 19 серпня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження в справі та призначено підготовчий розгляд справи. 19 вересня 2024року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задоволити. Суду пояснила, що її дід по материнській лінії не встиг отримати державний акт на землю і помер. Мати також не знала про наявність цього державного акту. Про наявність державного акту вона дізналася від дядька, який живе у м. москва. Вона довго збирала документи, виготовляла технічну документацію на земельні ділянки, тому звернулася в суд лише тепер. Дід проживав з ними, вона не змогла знайти дані про те, що вони лікували діда. Дід отримував пенсію за адресою [ADDRESS] . Нотаріус порадив їй встановити факт належності майна. Щодо вимоги про встановлення факту прийняття спадщини пояснила, що на час відкриття спадщини достатньо було прийняти речі і розпорядитися ними бо це було ще в період до 2004 року. Їй надали відмову в оформленні спадщини у нотаріуса. Їй дядько повідомив що в свідоцтві про смерть помилково вказали що дід громадянин росії. Дід був там не тривалий час і він не міг прийняти громадянство росії протягом того часу, там потрібно було щонайменше пів року. Представник відповідача Андріяшівської громади Роменського району Сумської області в судове засідання не прибув. 18.10.2024 року до суду надійшла заява в якій Андріяшівська сільська рада клопотала провести розгляд справи згідно закону без їх участі. Як вбачається зі свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Тушінським відділом РАЦС м. москви, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] в м. москва, росія, про що складено актовий запис № 7298 (записи в свідоцтві виконано російською мовою) (а.с.16). З Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , який мешкає в с. Волошнівка, на підставі рішення 38 сесії 23 скликання Волошнівської сільської ради народних депутатів, від 17.09.2001 року, передано у приватну власність земельну ділянку розташовану на території Волошнівської сільської ради площею 5.173 га. Дану землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №450, 10 травня 2002 року (а.с.15). Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.12.2012 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області вбачається, що [INFO] у віці 60 років померла [PERSON] (а.с.17). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , від 01.07.1952 року, виданого Волошнівською сільською радою Глинського району, [INFO] народилась [PERSON] та її батьками в свідоцтві записано [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 08.11.1973 року в с. Волошнівка Роменського району Сумської області вбачається що 08.11.1973 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб та прізвище дружини після реєстрації « [PERSON] » (а.с.19). Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , виданого 30.05.1984 року, Зарічним відділом ЗАГС м. Суми, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.20). З свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , повторно виданого 08.05.2013 року Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, вбачається, що [PERSON] народилась, [INFO] в м. Суми та її батьками в свідоцтві вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Відповідно до листа №1 1/3626 від 04.11.2022 року [INFO] повідомляє гр. [PERSON] , що [PERSON] , пенсіонер Міністерства оборони отримував пенсію по інвалідності в Сумському обласному військовому комісаріаті в період з 11.11.1997 р. по 30.06.2002 р. З 1 липня 2002 року пенсія по інвалідності гр. [PERSON] була припинена по його заяві в зв`язку з убуттям на постійне місце проживання до РФ [ADDRESS] . 05 липня 2002 р. за № ФБ 41099 особово-пенсійна справа [PERSON] була надіслана на адресу військового комісара м.Москви (а.с.24). Згідно листа № 13/9004 від 06.10.2017 року московська міська нотаріальна палата повідомляє представнику за довіреністю [PERSON] , що станом на 04.10.2017 року інформація про відкриття спадкової справи до майна гр. [PERSON] , померлого [INFO] в реєстрі спадкових справ відсутня (записи виконано російською мовою) (а.с.25). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017167889 від 04.10.2016 року наданого Ковпаківським районним у м. Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області вбачається, що 17.10.1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб та прізвище дружини було змінено на « [PERSON] » (а.с.26). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0001264212023 від 30.06.2023 року земельна ділянка з кадастровим номером 5924183800:02:003:0137 розташована на території Волошнівської сільської ради Роменського району Сумської області, відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, має площу 0,7220 га та на праві власності належить [PERSON] (а.с.27-28). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-1800117612023 від 18.02.2023 року земельна ділянка з кадастровим номером 5924183800:02:003:0148 розташована на території Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області, відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, має площу 4,2593 га та на праві власності належить [PERSON] (а.с.29-30). Як вбачається з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-2300005002023 від 06.02.2023 року земельна ділянка з кадастровим номером 5924183800:02:003:0133 розташована на території Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області, відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, має площу 0,1913 га та на праві власності належить [PERSON] (а.с.31-32). З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №3283007 від 18.12.2012 року наданого третьою Сумською державною нотаріальною конторою вбачається, що було проведено реєстрацію спадкової справи № 53952092 після смерті спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.33). Відповідно до висновку про вартість земельної ділянки площею 5,173 га розташованої на території Волошнівської сільської ради Роменського району Сумської області, яка відповідно до державного акту на право власності на землю серії 1-СМ №037402 від 10.05.2002 р. належить [PERSON] оціночна вартість об`єкта становить 106616 грн. (а.с.35). З листа № 6467/02-14 від 27.11.2021 року [PERSON] Сумською міською державною нотаріальною конторою було повідомлено, що у зв`язку з тим, що відкриття спадщини та закінчення шестимісячного строку для її прийняття відбулося під час дії Цивільний кодекс Української PCP від 18 липня 1963 року, із змінами, внесеними до нього, то до питань спадкування мають застосовуватися саме його положення. Так, відповідно до положень ст. 549 (Дії, що свідчать про прийняття спадщини) Цивільного кодексу Української PCP від 18 липня 1963 року, із змінами, внесеними до нього, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 Розділу II Порядку - видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 67514197 від 27.11.2021 спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] на території України не заводилася; з наявних у неї документів не вбачається факт прийняття спадщини померлою [INFO] [PERSON] після померлого [INFO] [PERSON] ; не надано документ, що посвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку. У зв`язку з відсутністю документів необхідних для вчинення нотаріальних дій та з метою встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що вона маєте право на звернення до суду (а.с.36). Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1. ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. А ч.3 цієї статті передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як зазначено в пункті 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 529 (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. За встановлених обставин, вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає. Такий висновок суду склався у зв`язку з тим, що підстави для встановлення факту належності за померлим [PERSON] земельних ділянок позивачем не обгрунтовані. Зокрема позивач вказує що такий факт необхідно встановити у зв`язку з тим, що за життя [PERSON] не отримав державний акт на землю, проте вказана позивачем обставина не відповідає дійсності, оскільки державний акт виданий 10 травня 2022 року, а [PERSON] помер [INFO] , тобто вже після видачі державного акту. Посилання позивача на відповідь нотаріуса, як на підставу вважати, що даний державний акт не підтверджує право власності [PERSON] на земельну ділянку, суд не може врахувати як достатню підставу вважати що з даного приводу існує спір, оскільки в інформації нотаріуса вказано що не надано документ, що посвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку. А з такої інформації можна зробити висновок, що даний державний акт взагалі не було надано нотаріусу, оскільки за умови його надання нотаріусу, у відповіді мало б бути вказано, чому даний правовстановлюючий документ, нотаріус не бере до уваги як підтвердження права власності. В самій же інформації нотаріуса не вказано які саме документи були надані [PERSON] при зверненні до нотаріуса. Стосовно вимоги позивача щодо встановлення факту прийняття спадщини за померлим [PERSON] матір`ю позивача [PERSON] то даний факт не підтверджується дослідженими доказами, оскільки жодних доказів, що спадкодавцем [PERSON] , в порядку та строки встановлені ст.549 ЦК УРСР (який діяв на час смерті спадкодавця [PERSON] ), було прийнято спадщину після смерті її батька [PERSON] суду не надано. Тим більше з наданих суду доказів та пояснень позивача вбачається, що [PERSON] помер в росії, куди виїхав на постійне проживання до свого сина, який також був спадкоємцем першої черги як і [PERSON] на час відкриття спадщини. Щодо доводів позивача про прийняття спадщини після смерті [PERSON] - [PERSON] з тих підстав, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, а саме наявності у неї деяких речей покійного - вишитого панно на стіну, ікон і фотоальбомів, дані доводи суд оцінює критично з вказаних вище підстав, а також враховує що дані речі не становлять суттєвої цінності і при виїзді на інше постійне місце проживання [PERSON] міг просто залишити ці речі свій донці. Крім цього, у справі відсутні і докази того, що дані речі дійсно належали покійному [PERSON] . Окремо слід відмітити що покійна [PERSON] станом на час смерті не проживала постійно з [PERSON] , так як він виїхав на інше місце проживання, і обрав дане місце проживання як постійне, оскільки припинив отримання пенсії в Україні, подавши відповідну заяву. Щодо визнання права власності в порядку спадкування нерухомого майна [PERSON] за позивачем в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] то дана вимога задоволенню теж не підлягає, оскільки позивачем не було надано суду доказів щодо прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] , а отже за позивачем в порядку спадкування не може бути визнано право власності на майно на яке спадкодавець за життя не набув права. За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed