Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] , через свого представника адвоката Неверчака Євгена Борисовича, звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, де просить стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 47553,42 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він має стаж роботи на Смолінській шахті Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» понад 26 років, в тому числі за професіями з особливо важкими особливо шкідливими умовами праці по списку №1. З 29.01.2024 року позивача було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення позивача, а саме 29.01.2024 року, відповідач не здійснив виплату належних їй коштів (сум заробітної плати), що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Остаточний розрахунок з позивачем по виплаті належних їй сум заробітної плати проведено відповідачем 19.06.2024 року. Враховуючи, що остаточний розрахунок по заробітній платі позивача відповідачем проведено 19.06.2024 року, представник позивача вважає, що строки звернення до суду з даним позовом позивачем дотримано. Згідно довідки Смолінської шахти ДП «СхідГЗК» від 07.08.2024 року №18-30/1079 середній місячний заробіток позивача, обчислений за два місяці відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, становить 10023,52 грн., середньоденний 466,21 грн. Отже, на думку представника позивача, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 29.01.2024 року по 18.06.2024 року (102 робочих дні) становить 47553,42 грн з розрахунку: 466,21 х 102 робочих дні = 47553,42 грн, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2024 року по справі було відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлений належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подав. Представнику відповідача ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» відповідно до вимог ЦПК України, направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін від відповідача не надходило. 19 серпня 2024 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від ДП «Схід ГЗК» надійшов відзив на позовну заяву, в якому ДП «СхідГЗК» просить застосувати співмірність боргу та стягнути з ДП «СхідГЗК» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 000 грн. Відповідач у відзиві не заперечує той факт, що затримка розрахунку відповідача з позивачем при звільненні мала місце. Однак, на думку представника відповідача, можливо зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що заявлена позивачем сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за підрахунком позивача у сумі 47553,42 грн, більше ніж у чотири рази перевищує середню заробітну плату позивача, яка становила 10023,52 грн. на місяць, та на думку відповідача, не відповідає вимогам справедливості та пропорційності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно\~зі ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами\~ст. 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Так, відповідно ст.\~81\~ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з 17 липня 1997 року по 29 січня 2024 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ДП «СхідГЗК», що підтверджується записами у трудовій книжці. Згідно наказу № 57-о/с від 29.01.2024 року, звільнена у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, п. 2 ст. 40 КЗпП України. З Виписки по рахунку [PERSON] за період з 01.01.2024 року по 30.06.2024 року вбачається, що 19.06.2024 року позивачці було виплачено залишок заборгованості по заробітній платі у розмірі 19088,87 грн. Згідно довідки ДП «СхідГЗК» №18-30/1079 від 07.08.2024 року середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 466 грн. 21 коп. Положеннями ч. 1\~ст. 47 КЗпП України\~встановлено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки що зберігається у працівника. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація відповідно до\~ст.117 КЗпП України\~повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. За змістом статей 94,\~116,\~117 КЗпП України\~середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Відповідно до п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Як вбачається з виписки по рахунку позивача остаточний розрахунок з [PERSON] відбувся 19.06.2024 року. Із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачка звернулася 15.08.2024 року, тобто в тримісячний строк з дня, коли Державне підприємство «Схід ГЗК» фактично розрахувалось з нею. Таким чином, тримісячний строк звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем не порушений. Згідно довідки відповідача від 11.04.2024 №236, середньоденний заробіток позивача, розрахований відповідачем згідно\~Постанови КМУ №100 від 08.02.1995,\~\~становить 466,21 грн. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 47553,42 грн. (466,21 грн. х 102 робочі дні). Так як роботодавець своєчасно не здійснив із працівником розрахунку при звільненні, він має нести відповідальність, передбачену\~ст.117 КЗпП України, за час затримки розрахунку. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Згідно\~рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року\~(справа № 1-11/2012), одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними із нею. Так як оцінка втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру, суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Так, у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду, зокрема, звернула увагу, що встановлений\~статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (п. 71, 72). З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Верховний Суд зазначає, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що вимагає, зокрема ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Приймаючи до уваги наведене та встановлені обставини справи, суд вважає за доцільне зменшити розмір відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасне проведення з ним остаточного розрахунку, до 20000,00 грн., що сприятиме досягненню справедливого балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах і не призведе до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Вирішуючи питання судового збору, суд вважає за необхідне, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним при зверненні до суду витрати за сплату судового пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 509,41 гривень (20000,00 грн. х 1211,20 грн. / 47553,42 грн.).

Outcome: partial