Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

Представник заявниці - адвокат Корой І.Д. звернувся до суду з позовом до Затишанської селищої ради Роздільнянського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] в селі Мирони Балтського району Одеської області помер [PERSON] (далі - спадкодавець). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалась з права на земельну частку (пай) у землі колективного сільськогосподарського підприємства «Новий шлях». Вказана земельна частка (пай) належала спадкодавцю згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0198792. Вартість земельної частки складає 93 397,56 грн., вона в натурі не виділялась і державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався. Оригінал вищевказаного сертифікату втрачений. Спадкодавець заповіт щодо свого майна не залишав, спадкоємці першої черги на час відкриття спадщини були відсутні, а із спадкоємців за законом другої черги був тільки його брат та батько позивачки [PERSON] , який помер [INFO] .. З життя батько позивачки спадщину свого брата-спадкодавця прийняв, але спадкові права документально не оформив. Заповіт щодо свого майна не залишав, а із спадкоємців за законом першої черги була тільки позивачка, як його дочка. [PERSON] прийняла спадщину свого батька, щодо якої була заведена спадкова справа. До складу спадщини батька позивачки входило також і успадковане ним після брата [PERSON] право на земельну частку (пай), проте листом державного нотаріуса [PERSON] було повідомлено про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого спадкодавця [PERSON] через відсутність оригіналу сертифікату. Тому змушена звернутися до суду з вищевказаним позовом. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. В судовому засідані представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Затишанської селищої ради Роздільнянського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши що вирішення питання про задоволення позову на розгляд суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволеню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в селі Мирони Балтського району Одеської області помер [PERSON] , що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті, виданим на підставі актового запису № 11 складеного 16 жовтня 2002 року виконавчим комітетом Миронівської сільської ради Балтського району Одеської області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалась з права на земельну частку (пай) у землі колективного сільськогосподарського підприємства «Новий шлях» села Леніне Фрунзівського району Одеської області у розмірі 9,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до листа відділу № 7 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 1300/340-24 від 26.04.2024 р. та витягом з Книги реєстрації сертифікатів, вказана земельна частка (пай) належала спадкодавцю [PERSON] згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0198792, виданого 05.11.1996 року Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області і зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Новий шлях» за № 36. Вартість земельної частки складає 93 397,56 грн., вона в натурі не виділялась і державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався. Положеннями Цивільного кодексу Української PCP (далі - ЦК УРСР), чинними на час відкриття спадщини спадкодавця, було передбачено наступне: - спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ст. 524); - при спадкоємстві за законом спадкоємцями - першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ст. 529); - при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (ст. 530). Спадкодавець заповіт щодо свого майна не залишав, спадкоємці за законом першої черги на час відкриття спадщини були відсутні, а із спадкоємців за законом другої черги був тільки його брат та батько позивачки [PERSON] . Родинні відносини батька позивачки зі спадкодавцем підтверджуються наступними документами: - витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, виданим на підставі актового запису № 1, складеного 20 січня 1948 року виконавчим комітетом Ленінської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, за яким [PERSON] народився [INFO] від батьків [PERSON] та [PERSON] ; - витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, виданим на підставі актового запису № 144, складеного 23 червня 1954 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, за яким [PERSON] народився [INFO] в с. Леніне Фрунзівського району Одеської області від батьків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п. 9 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів» від 17 березня 2016 року№ 1037-УІІІ, в Одеській області було перейменоване село Леніне Фрунзівського району на село Торосове Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року№ 1377-УІІІ, в Одеській області перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка Фрунзівського району на селище міського типу Захарівка. Відповідно до п. 15 ч. 1 і п. 15 ч. 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року№ 807-ІХ утворено в Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Затишанської селищної, Захарівської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, і Захарівський район. Статтями 548 і 549 ЦК УРСР було встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном і ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пункт 113 чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 р. № 18/5, зареєстрованим 07.07.1994 р. за № 152/361, передбачав, що доказом вступу управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця. Згідно довідки № 401 від 12.08.2024 року старости Торосівського старостинського округу Затишанської селищої ради Роздільнянського району Одеської області, спадкодавець [PERSON] постійно проживав і був зареєстрований до дня своєї смерті у житловому будинку без номера по вулиці без назви в с. Торосове (Леніне) Роздільнянського (Фрунзівського) району Одеської області і, крім нього, у будинку на день його смерті та до цього часу, немає інших зареєстрованих і проживаючих осіб. Згідно довідки № 400 від 12.08.2024 року старости Торосівського старостинського округу Затишанської селищої ради Роздільнянського району Одеської області, батько позивачки [PERSON] , який народився [INFO] і помер [INFO] , прийняв спадщину свого брата [PERSON] , померлого [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном - протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] в період з 14 жовтня 2002 року по 13 квітня 2003 року його брат [PERSON] взяв з будинку брата- спадкодавця в [ADDRESS] , з 2020 року - Роздільнянського) району Одеської області належні йому меблі та інші речі домашньої обстановки та вжитку, а також обробляв присадибну ділянку біля його будинку. Таким чином, спадщину свого брата-спадкодавця батько позивачки прийняв за фактом того, що він взяв майно спадкодавця, і тому прийнята спадщина визнається належною батьку позивачки з моменту відкриття спадщини. Статтями 560 і 561 ЦК УРСР було передбачено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого на підставі актового запису № 243 складеного 18 жовтня 2017 року Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Положеннями Цивільного кодексу України, чинними на час відкриття спадщини батька позивачки, було передбачено наступне: - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218); - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч. 1 і 2 ст. 1223); - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261). Родинні відносини між позивачкою та її батьком підтверджуються свідоцтвом про її народження, виданим на підставі запису за № 10 зробленого 01 червня 1986 року Ленінською сільською радою Фрунзівського району Одеської області, за яким вона народилась [INFO] від батьків [PERSON] і [PERSON] . Позивачка прийняла спадщину свого батька, щодо якої Захарівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області була заведена спадкова справа № 252/2017, в якій позивачка 21 червня 2018 року за реєстром № 821 цієї нотаріальної контори отримала свідоцтво про право на спадщину за законом щодо належної померлому батьку земельної ділянки. Положеннями пунктів 4.12. і 4.14. глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» розділу II. Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 і зареєстрованого в Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. До складу спадщини батька позивачки входило також і успадковане ним після брата [PERSON] право на земельну частку (пай), проте листом № 344/01-16 від 29.05.2024 року державний нотаріус Романова І.С. Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, посилаючись на наведені вище положення законодавства, повідомила позивачку про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого спадкодавця [PERSON] через відсутність оригіналу належного йому сертифікату на право на земельну частку (пай). Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 р. № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» не передбачена можливість видачі дубліката при втраті сертифіката. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що позивачка є спадкоємцем майна, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, до неї правомірно перейшли права та обов`язки (спадщина), отже за нею слід визнати право власності на вищевказану земельну ділянку.

Outcome: approved