Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

1.Позиція позивача. 25 липня 2024 року [PERSON] подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] про розірвання спадкового договору. Згідно до змісту позовних вимог позивач просить: 1.Розірвати спадковий договір від 19 грудня 2014 року зареєстрований в реєстрі за №3-1004, посвідчений Новіковою Л.В., державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, укладений між [PERSON] та [PERSON] . 2.Скасувати обтяження у виді заборони відчуження зазначеного в договорі майна, а саме частини квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , накладеного державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстроване в реєстрі за №3-1004 від 19 грудня 2014 року. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що [PERSON] є її рідним сином, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданий Дніпродзержинським органом ЗАГС 23.01.1986 року, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблений запис №221. На праві спільної власності ій та відповідачу належить квартира під номером [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності виданого 26 жовтня 1995 року Центральною комісією по приватизації житлового фонду ВО «ПХЗ». Відповідно до договору від 19.12.2014 року, зареєстрованому в реєстрі №3-1002 між ними було визначено частки вказаної квартири та набули право спільної власності. 19.12.2024 року між позивачкої та відповідачем був укладений спадковий договір серії та номер: 3-1003. Згідно п. 6 Спадкового договору за згодою обох сторін на відповідача були покладені такі обов`язки: - забезпечувати позивачку згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості; - в разі смерті позивачки поховати її на цвинтарі в м. Дніпродзержинську. Право власності\~на її\~1/2 частину квартири переходило на сина в разі виконанні ним умов даного договору та після її смерті. Після підписання\~спадкового договору\~син частково\~виконував свої\~обов`язки,\~проте 3\~березня 20I5\~року син\~повністю усунувся\~від виконання\~обов`язків,\~передбаченні умовами\~договору:\~23 березня 2015\~року він\~виїхав до\~Російської Федерації\~і біліше\~в Україну не приїздив. До 2022 року інколи телефонував, але з початком повномаштабного вторгнення Росії в Україну перестав телефонувати, не цікавився станом мого здоров`я та матеріальним станом. На прохання позивачки в останній телефонній розмові виконувати належно умови договору або взагалі його розірвати, син ніяк не відреагував. Жодної допомоги відповідач згідно укладеного договору з 2015 року не надавав. Зазначає, що сама за рецептами лікарів при потребі купувала собі ліки, відповідач їх ніколи не купував і будь-якої іншої допомоги не надавав. Тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. 2. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] , про дату, час та місце розгляду справи повідомлений згідно до вимог ст.130 ЦПК України, через оголошення на сайті судова влада. В судові засідання не прибував, заяв та клопотань не подавав, причину неявки суду не повідомляв, також відзиву на позов, чи зустрічний позов відповідачем не подано. 3.Процесуальні питання, заяви і клопотання. 25 липня 2024 року [PERSON] звернулася до Заводського районного суду з матеріалами позовної заяви до [PERSON] про розірвання спадкового договору. (а.с.1-2). Разом з позовною заявою подано клопотання про витребування доказів.(а.с.9). 09 серпня 2024 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у цивільній справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 09 вересня 2024 року позивачка надала заяву про долучення доказів, а саме постанову про відмову нотаріуса розірвати даний спадковий договір (а.с.20-21) 09 вересня позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала своє клопотання про витребування доказів та просила задовольнити (а.с.22). 09 вересня 2024 року ухвалою суду задоволено клопотання про витребування доказів(а.с.23). 19 вересня 2024 року на виконання ухвали від Головного центру обробки інформації державної прикордонної служби надійшла відповідь.(а.с.26). 11 жовтня 2024 року надійшла заява від позивача [PERSON] про закриття підготовчого судового засідання та проведення судового розгляду без її участі та фіксування технічними засобами, додаткових заяв та клопотань не має, зазначає, що всі документи та докази подані, просить позов задовольнити (а.с.35). 11 жовтня 2024 року ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.36). Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи вимоги ст.6\~Європейської конвенції\~з прав\~людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка сторін не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Як встановлено судом, 19.12.2014 року між [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована: [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований: [ADDRESS] уклали спадковий договір, який зареєстрований в реєстрі за № 3-1003 та посвідчений державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В. (а.с.4). Квартира належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної власності на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 26 жовтня 1994 року Центральною комісією по приватизації житлового фонду ВО «ПХЗ», зареєстрованого та несеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.3). 19 грудня 2014 року [PERSON] та [PERSON] , уклали договір, який зареєстрований в реєстрі за № 3-1002 та посвідчений державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В. про поділ квартири, що є спільною власністю та зазначили, що частки у праві власності на квартиру є рівними, тобто: [PERSON] частка та [PERSON] частки (а.с.5). \~ \~ \~ \~Згідно до Свідоцтва про народження [PERSON] за записом №221 від 23.01.1986 року, зазначено батьками [PERSON] та [PERSON] . (а.с.7). 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1302 ЦК України визначено, що відповідно до спадкового договору одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Суть спадкового договору полягає в тому, що за таким договором відбувається розпорядження належним відчужувачеві майном ще за життя, але із набуттям набувачем права власності на майно після смерті відчужувача. Спадковий договір виступає різновидом договорів про передачу майна у власність. Таким чином, спадковий договір є двостороннім правочином, за концепцією якого набувач зобов`язаний вчинити певні дії за вказівкою відчужувача, взамін чого до нього переходить право власності на майно. При цьому стаття 1307 ЦК України встановлює гарантії додержання прав та законних інтересів учасників спадкового договору. З метою недопущення переходу майна, що є предметом спадкового договору до третіх осіб, нотаріус одночасно з посвідченням цього договору, накладає на зазначене майно заборону відчуження та вносить відомості про нього до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Зняття заборони відбувається після смерті відчужувача на підставі свідоцтва про смерть. Таким чином, до спадкового договору застосовуються загальні положення про виконання зобов`язань. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Статтею 651 ЦК України визначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України). Згідно до ч. 2 ст. 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача. Відповідно до\~ч. 5 п. 28\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" спадковий договір може бути розірвано на вимогу відчужувача або набувача, інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору. 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Як встановлено судом між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , 19 грудня 2014 року уклався спадковий договір, який зареєстрований в реєстрі за № 3-1003 та посвідчений державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В. Згідно до п.6 спадкового договору Набувач зобов`язується виконувати розпорядження Відчужувача і в разі їх смерті набуває права власності на її нерухоме майно. Після смерті Відчужувача, при належному виконанні набувачем її розпоряджень, зазначених у п.6.1 та п.6.2. цього Договору, право власності на квартиру [ADDRESS] , переходить до набувача. Встановлено, що відповідач [PERSON] , з березня 2015 року повністю перестав виконувати свої обов`язки, відповідно самоусунувся від виконання умов спадкового договору. Відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним розпоряджень позивачки, зазначених у спадковому договорі. Відповідно до п.10 спадкового договору у разі невиконання Набувачем майна розпоряджень Відчужувача, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу Відчужувача майна у разі неможливості виконання ним розпоряджень Відчужувача. \~ \~ \~ \~Отже, суд приходить до висновку що є підстави для розірвання спадкового договору укладеного між [PERSON] та\~ відповідачем\~ [PERSON] від 19 грудня 2014 року, за реєстровим № 3-1003 посвідченого державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В.

Outcome: approved