Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

07.02.2024р. представник Товариства з обмеженою відповідальності "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" (далі ТОВ "ФК "Еліт Фінанс") звернувся до суду з позовом про стягнення з гр. [PERSON] забогованості за кредитним договором в розмірі 82373,24грн. та судові витрати - в розмірі сплаченого позивачем судового збору - 3028грн. і 7100грн. - витрат на правову допомогу, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідач добровільно не виконує зобов`язань за вказаним кредитним договором, надавши відповідні докази. Представник позивача надав суду заяву, якою просить про розгляд справи за його відсутністю, погоджуючись на ухвалення рішення заочно, що відповідає ст.280 ЦПК України. Відповідач [PERSON] до суду не прибув, хоча про час та місце судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином, тому суд ухвалив про розгляд справи заочно на підставі наявних доказів відповідно до ч.1ст.280 ЦПК України та за відсутності заперечень позивача. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно відомостей та матеріалів, наданих суду позивачем, 04.09.2020р. між АТ"Альфа-банк" та гр. [PERSON] було укладено договір (оферта) про надання кредиту №500839040, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 59909,59грн. строком на 60місяців - до 07.09.2025р. та зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором, до договору додано паспорт споживчого кредиту з додатком до нього (а.с.5-7). 20.12.2021р. між АТ"Альфа-банк" та ТОВ "ФК"Еліт Фінанс" було укладено договір факторингу №4, згідно з п.2.1 якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.8-12). Відповідно до додатку №1-1 до договору факторингу №4 від 20.12.2021р. та розрахунку заборгованості за кредитом відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем в розмірі 84373,24грн. (а.с.13). Відповідно до положень ст.ст.13,81,83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, що подане відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи... Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи та не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може з власної ініціативи збирати докази, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та розглядає справу за принципами змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням відповідно до ст.ст.89,229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, згідно зі ст.2 ЦПК України. Вимогами ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати відсотки, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства, а ст.611 ЦК України, - що, в разі порушення зобов`язання, - настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ст.1049 ЦК України закріплено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором, а, відповідно до ст.1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, - позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за договором позики. Ст.625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов`язання. Ч.1ст.607 ЦК України встановлює виключення із загального правила про припинення зобов`язання у зв`язку з неможливістю його виконання. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто, у будь-якому випадку боржник зобов`язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені цією статтею. З огляду на вищевказане, оскільки відповідач, на твердження позивача, порушив грошове зобов`язання, і це твердження нічим не спростоване, в позивача виникло право на застосування наслідків, передбачених ст.625 ЦК України. Тому, з урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на підставах, визначених діючим законодавством та узгоджуються з наданими доказами. Що стосується стягнення витрат на користь позивача за професійну правничу допомогу, то суд враховує висновки Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р. у Постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», п.47,48 - право на правову допомогу гарантовано ст.ст.8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (рішення від 16.11.2000р. №13-рп/2000; від 30.09.2009р. №23-рп/2009; від 11.07.2013р. №6-рп/2013). Відповідно до постанови Великої Палати ВС у справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018р. - на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до судової практики доказами, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат, можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг. Звісно, даний перелік не є вичерпним. Визначальною є позиція Великої Палати у справі № 910/12876/19, в рамках якої касаційний суд стягнув на користь відповідача близько 140000грн. за представництво його інтересів у суді касаційної інстанції, звернувши увагу на наступні обставини: умови договору про надання послуг (погодинні ставки працівників адвокатського об`єднання відповідно до займаної посади та максимально можливі суми витрат, які може понести клієнт, за розгляд справи адвокатським об`єднанням в кожній з 3-ох інстанцій); витрачений час на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо); докази, надані відповідачем на підтвердження реальності витрат (протокол наданих послуг, акт надання послуг, рахунок на оплату, копія платіжного доручення). Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи не залежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18. Не можна оминати увагою питання гонорару адвоката, як однієї з головних складових витрат на правничу правову допомогу. Так, у вже згаданій постанові Великої Палати у справі №910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а тому суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Таким чином, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано ст.ст.133,137,141 ЦПК України. Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й в разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних з наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). На підтвердження витрат на правничу допомогу суду надано договір №02-10/2023 від 02.10.2023р. про надання такої допомоги (а.с.26-27), додатковий договір №3 від 25.01.2024р.до договору про надання юридичних послуг від 02.10.2023р. (а.с.28), акт №3 приймання - передачі виконаних робіт від 25.01.2024р. (зв.стор.,а.с.28); платіжне інструкція №391 від 26.01.2024р. - оплата згідно договору про надання правової допомоги №07-10/2023 від 0210..2023р. (а.с.29). У зв`язку з чим, вимоги позову про стягнення судових витрат, зокрема - витрати на правничу допомогу в розмірі 7100грн. - підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3028грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved