Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

У червні 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", третя особа: [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, застосування реституції, стягнення вартості квартири за недійсним договором. Позивач зазначив, що 07.05.2018 з відповідачем укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] за умовами якого позивач набув у власність нерухоме майно, в повній мірі розрахувавшись з відповідачем. Разом з тим, у лютому 2018 року до суду надійшов позов [PERSON] до державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича, Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.07.2021 визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича про державну реєстацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 13.07.2017, індексний номер - 36121223, про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , з Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», код ЄДРПОУ - 14282829, номер запису про право власності - 21368833. Витребувано із володіння [PERSON] , ідентифікаційний код платника податків - [NUMBER] , на користь [PERSON] , ідентифікаційний код платника податків - [NUMBER] , квартиру [ADDRESS] . 22.01.2024 Постановою Київського апеляційного суду рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року в частині визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 13.07.2017, індексний номер - 36121223, про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», код ЄДРПОУ - 14282829, номер запису про право власності - 21368833 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог [PERSON] . В іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалою Верховного суду від 04.04.2024 відкрито касаційне провадження у справі за позовом [PERSON] до державного реєстратора державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича, публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном за касаційною скаргою акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року. Витребувано з Дарницького районного суду м. Києва вищезазначену цивільну справу (№ 753/3600/18). Виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року у частині витребування із володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартири [ADDRESS] , зупинено до закінчення його перегляду в касаційному порядку. 10.07.2024 Постановою Верховного суду рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року у зупиненій частині. Позивач вказує, що судом встановлено неправомірність набуття у власність відповідачем спірного нерухомого майна, а тому реєстрація за ним права власності та укладення в подальшому з позивачем договору купівлі-продажу квартири було здійснено без достатньої правової підстави. Однак про факт незаконної реєстрації права власності на квартиру за відповідачем позивач на момент укладення договору не знала. А тому у період з травня 2018 року по січень 2019 року позивач здійснювала витрати на майно, що потягло збільшення ринкової вартості. Станом на 27.03.2024 відповідно до Звіту про оцінку майна №18-240327-002 ринкова вартість квартири, визначена суб`єктом оціночної діяльності становить 2 230 629,00 грн. Оскільки договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений всупереч вимогам, які встановлені в актах цивільного законодавства позивач просить визнати недійсним оспорюваний правочин, стягнути з відповідача вартість нерухомого майна, сплаченого позивачем в розмірі 826000,00 грн., відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та стягнути реальні збитки в розмірі 1455749,00 грн. Вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою суду від 13.06.2024 відкрито загальне позовне провадження по справі, розгляд призначено в підготовче судове засідання на 26.08.2024. 22.07.2024 до суду надійшов відзив у якому позовні вимоги не визнаються з огляду на наступне. 10.09.2007 між [PERSON] та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», було укладено договір про надання кредиту № 5676207, за умовами якого ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» надав [PERSON] кредит в сумі 88 000 доларів США для особистих потреб у строк до 10 вересня 2022 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON] 10 вересня 2007 року укладено договір Договір іпотеки № 5676234, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. за реєстровим № 4648, за умовами якого належна [PERSON] двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , була передана ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» в іпотеку, а 24 лютого 2010 року між [PERSON] та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» було також укладено Додаткову угоду № 5676234/20100224 до вказаного вище Договору іпотеки від 10.09.2007. Внаслідок невиконання Боржником умов кредитного договору, АТ «ПУМБ» здійснено заходи, спрямовані на задоволення вимог кредитора та погашення кредитної заборгованості, а саме: стягнуто з боржника заборгованість по Кредитному договору у розмірі 69 601,43 долари США, еквівалент 3 516,80 доларів США та 40 480,00 грн., відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16.12.2014 по справі № 760/19852/14-ц; звернено стягнення на предмет іпотеки відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.07.2016 по справі № 753/13087/15-ц; звернено стягнення на нерухоме майно у позасудовий спосіб шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. 11.07.2017 зареєстровано право власності АТ «ПУМБ» на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 13.07.2017 (індексний номер 36121223, номер запису про право власності 21368833). Правовими підставами для набуття банком права власності на Предмет іпотеки є умови, зазначені в розділі 4 Іпотечного договору, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а також положення статтей 36, 37 ЗУ «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-ІV. За викладених обставин відповідач зазначає, що банком вчинялись абсолютно всі можливі дії для захисту своїх прав та інтересів, а також вбачається, що навіть рішенням суду було визнано право банку звернути стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру. Відтак, на момент укладання договору купівлі продажу від 07.05.2018 відповідач діяв добросовісно та сумлінно на підставі та в межах діючого законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 01.08.2024 позивачем надано відповідь на відзив у якому зазначається, що неправомірність набуття відповідачем у власність спірної квартири встановлена судом, відтак оспорюваний правочин вчинено без достатньої правової підстави. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, з викладених підстав. Представник відповідача проти задоволення позовної заяви заперечував, зважаючи на обставини викладені в заявах по суті справи. Представник третьої особи при ухваленні рішення просив позов задовольнити частково. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 10.09.2007 між [PERSON] та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», було укладено договір про надання кредиту № 5676207, за умовами якого ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» надав [PERSON] кредит в сумі 88 000 доларів США для особистих потреб у строк до 10.09.2022. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON] 10.09.2007 укладено договір Договір іпотеки № 5676234, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. за реєстровим № 4648, за умовами якого належна [PERSON] двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , була передана ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» в іпотеку, а 24.02.2010 між [PERSON] та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» було також укладено Додаткову угоду № 5676234/20100224 до вказаного вище Договору іпотеки від 10.09.2007. 16.12.2014 рішенням Солом`янського районного судом м. Києва у справі № 760/19852/14-ц стягнуто з позичальника на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 73 118 доларів 23 центи США та 40 800 грн. 00 коп. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.07.2016 у справі № 753/13087/15-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки й звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на належну [PERSON] двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та за рахунок реалізації зазначеного вище майна задоволено вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» в сумі 105 211,03 доларів США та 40 480,00 грн. Даним рішенням суду визначено спосіб реалізації зазначеного майна шляхом продажу на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження за початковою ціною реалізації, встановленою не нижче за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності. Відповідно до рішення державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохичем Р.В. про державну реєстацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 13.07.2017 індексний номер - 36121223, зареєстровано права власності на квартиру [ADDRESS] , за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», код ЄДРПОУ - 14282829, номер запису про право власності - 21368833. Згідно даних Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для винесення державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності на вказану вартиру за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» є договір іпотеки № 5676234 від 10.09.2007, серія та номер: 4648, додаток до Договору іпотеки № 5676234 від 10.09.2007, серія та номер: 1, виданий 10.09.2007р., видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., договір іпотеки № 5676234, серія та номер: 4648, виланий 10.09.2007, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., додаткова угода № 5676234/20100224 до Договору іпотеки № 5676234 від 10.09.2007, серія та номер: 444, виданий 24.02.2010, видавник: приватнй нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. 22.07.2021 рішенням Дарницького районного суду міста Києва у справі № 753/3600/18 визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича про державну реєстацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 13.07.2017, індексний номер - 36121223, про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», код ЄДРПОУ - 14282829, номер запису про право власності - 21368833. Витребувано із володіння [PERSON] , ідентифікаційний код платника податків - [NUMBER] , на користь [PERSON] , ідентифікаційний код платника податків - [NUMBER] , квартиру [ADDRESS] . 22.01.2024 Постановою Київського апеляційного суду рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року в частині визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 13.07.2017, індексний номер - 36121223, про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», код ЄДРПОУ - 14282829, номер запису про право власності - 21368833 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог [PERSON] . В іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалою Верховного суду від 04.04.2024 відкрито касаційне провадження у справі за позовом [PERSON] до державного реєстратора державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Хохича Руслана Вікторовича, публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном за касаційною скаргою акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року. Витребувано з Дарницького районного суду м. Києва вищезазначену цивільну справу (№ 753/3600/18). Виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року у частині витребування із володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартири [ADDRESS] , зупинено до закінчення його перегляду в касаційному порядку. 10.07.2024 Постановою Верховного суду рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року у зупиненій частині. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України). Згідно зі ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності на товар, крім випадків коли власник не має права вимагати його повернення. Згідно з ч.1 ст. 203 та ч.1 ст. 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, а недодержавння стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог дійсності правочину є підставою для визнання відповідного правочину недійсним. Положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину» (постанова Верховного Суду від 24.04.2020 у справі №522/25151/14-ц). Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивач посилається на те, що продавцем було приховано дійсний стан речей при укладанні договору купівлі-продажу, а також зазначає на наявність судового провадження та рішення судів у справі № 753/3600/18, відповідно до якого встановлено недобросовісну поведінку АТ "ПУМБ". Відповідно до інформаційної довідки № 123042764 від 07.05.2018 з Державного реєсттру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що спірна квартира зареєстрована за АТ "ПУМБ" з 11.07.2017. Будь-які заборони, обтяження, судові рішення на момент укладання спірного правочину не існували. За викладених обставин, заслуговують на увагу доводи представника відповідача, про те, що при укладанні оспорюваного правочину сторони діяли добросовісно. Поряд із цим, посилання представника позивача на ту обставину, що на час укладання договору було відкрито провадження по цивільній справі № 753/3600/18, суд вважає важливими, разом з тим не може їх врахувати, оскільки такі дані були відкритими, а суд вживавав заходи щодо повідомлення сторін про розгляд справи, що не позбавляло права позивача на ознайомлення з матеріалами справи. За викладених обставин, вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 07.05.2018 з підстав ст.ст. 215, 216 ЦК України є необгрунтованими, відтак не підлягають задоволенню. Зважаючи на встановлені обставини та вилучення майна за рішенням суду у покупця на користь третьої особи, суд приходить до висновку про стягнення з продавця, який є відповідачем у даній справі на користь позивача, яка була покупцем суми коштів, переданих відповідно до договору купівлі-продажу в розмірі - 826000,00 грн. Позивач посилається на те, що позов власника нерухомого майна [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння у справі №753/3600/18 задоволено і рішення набрало законної сили, покупець цього майна (Позивач) має право відповідно до статті 661 ЦК України звернутися до суду з вимогою до продавця (Відповідача) про відшкодування збитків, завданих вилученням у неї квартири за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. Позивач вказує, що з травня 2018 року по січень 2024 рік здійснювала необхідні витрати на оспорюване нерухоме майно (витрати, без проведення яких стан квартири значно погіршився, витрати на ремонтні роботи, які покращили якість квартири, що збільшило її ринкову вартість, а тому, має право вимагати від відповідача відшкодування цих витрат як збитків, завданих внаслідок вилучення нерухомого майна, яке перебувало у її власності протягом вказаного періоду. Відповідно до доданої до справи що розглядається копії рішення суду у справі № 753/3600/18 встановлено, що третя особа звернулась з позовом до суду 27.02.2018. З доданих до позову чеків, квитанцій, накладних не вбачається, що поліпшення квартири було здійснено позивачем до пред`явлення позову третьою особою, тому підстави для компенсації витрат на поліпшення майна не підлягають задоволенню, адже з моменту відкриття провадження в справі №753/3600/18 третя особа заявила про права на майно. Таким чином підстави для стягнення витрат, понесених позивачем на поліпшення квартири в період з травня 2018 року по січень 2024 року не підлягають задоволенню, оскільки третьою особою було пред`явлено позов до покупця та до продавця. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно із ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. В судовому засіданні 23.10.2024 представник відповідача вказав про те, що позивач не зверталась до банку з приводу повернення коштів. Згідно із ст. 659 ЦК України, продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар. Відповідно із ст. 660 ЦК України, якщо третя особа на підставах, що виникли до продажу товару, пред`явить до покупця позов про витребування товару, покупець повинен повідомити про це продавця та подати клопотання про залучення його до участі у справі. Продавець повинен вступити у справу на стороні покупця. Якщо покупець не повідомив продавця про пред`явлення третьою особою позову про витребування товару та не подав клопотання про залучення продавця до участі у справі, продавець не відповідає перед покупцем, якщо продавець доведе, що, взявши участь у справі, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця. Якщо продавець був залучений до участі у справі, але ухилився від участі в її розгляді, він не має права доводити неправильність ведення справи покупцем. Згідно із ст. 661 ЦК України, у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Станом на 27.03.2024 позивачем до позову долучено Звіт про оцінку майна №18-240327-002 відповідно до якого визначено ринкова вартість квартири, суб`єктом оціночної діяльності у розмірі 2 230 629,00 грн. Таким чином об`єктом оцінки були не збитки в розумінні ст. 661 ЦК України, а об`єкт житлової нерухомості ( а.с. 41), тому Звіт №18-240327-002 не є достатнім доказом відповідно до ст. 80 ЦПК України. Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Крім того, до позовної заяви долучено докази витрат, понесених позивачем для поліпшення житла. Додані докази не містять інформації щодо предмета доказування, а саме понесених збитків в розумінні ст. 22 ЦК України. Згідно із ст. 77 ЦК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) ( п.1 ч.2 ст.22 ЦК України). За викладених обставин підлягає стягненню з відповідача на користь позивача лише вартість придбаного позивачем майна станом на дату укладення договору купівлі-продажу 826000 грн. 00 коп., інші позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки заявлені позивачем витрати не є збитками в розумінні ст. ст. 22, 661 ЦК України. Відповідно до ч.І ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.І ст.1167 ЦК України). На підставі п. 3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивач вважала себе титульною власницею квартири, отриманою законним шляхом, здійснювала її утримання, сплату комунальних послуг, а в подальшому відповідно до рішення суду по цивільній справі №753/3600/18 квартиру було повернуто третій особі, вини відповідача, АТ "Перший український міжнародний банк" в рішенні суду не було встановлено, тому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд частково задовольняє вимогу позивача щодо стягнення судового збору в розмірі 5846 грн. 43 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial