Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належала йому на підставі Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2006 року, та зареєстрованого в КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 24 березня 2006 року, номер запису 274 в книзі 16. 24 лютого 2020 року приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Дніпропетровської області видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 8/10 частки квартири [ADDRESS] . Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 лютого 2020 року вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] є його син: [PERSON] , [INFO] , в 1/10 частці та його дочка: [PERSON] , [INFO] , в 1/10 частці. Згідно акту №22 від 10 січня 2024 року, який виданий Приватним підприємством «Комунальщик-2», [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . На даний час [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не отримала, у квартирі не проживає, не цікавиться її утриманням. Вважає, що спільне володіння й користування спірною квартирою є неможливим, оскільки відповідачка протягом тривалого, часу не проживає у спірній квартирі, не приймає участі в утриманні квартири та збереженні спільного майна, не сплачує комунальні послуги, інтересу до квартири не проявляє, не займається ремонтними роботами та не компенсує у подальшому витрати, що вона несе, як співвласник. Також зазначила, що існують підстави для припинення права, відповідача на частку у спільному майні, за позовом іншого співвласника (ч.1 ст.365 ЦК України), оскільки спільне володіння й користування спірною квартирою сторонами є неможливим, так як частка що належить відповідачці не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування є неможливим, а саме припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, оскільки він не проживає, у даній квартирі та не користується нею, жодного інтересу до свого майна не проявляє з 2002 року. Враховуючи вищевикладене, позивачка [PERSON] просить суд припинити право власності відповідачки на 1/10 частину двокімнатної квартири по [ADDRESS] , визнати за нею право власності на 1/10 частину двокімнатної квартири по. [ADDRESS] , загальною площею 41,3 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м., та стягнути з нею на користь відповідачки грошові кошти в сумі 20264,20 грн., в рахунок компенсації вартості 1/10 частки двокімнатної квартири по [ADDRESS] . У судове засідання 10 жовтня 2024 року позивачка [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Також зазначила, що спірні питання з відповідачкою вирішені у мирному порядку. Відповідачка [PERSON] у судове засідання 10 жовтня 2024 року не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Також зазначила, що вона отримала від [PERSON] готівкою 28917,32 грн. за спірну частину квартири. Спірне питання вирішено мирних шляхом. Прохала суд визнати за [PERSON] право власності на спірну частину квартиру. Третя особа [PERSON] в ході розгляду справи позовні вимоги підтримав та прохав суд їх задовольнити. У судове засідання 10 жовтня 2024 року третя особа [PERSON] не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини. Як встановлено судом, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 27 травня 2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та місту Першотравенську Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис про смерть №32. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві приватної власності на підставі рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2006 року, зареєстрованого 24 березня 2006 року у Комунальному підприємстві «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №274 у книзі 16. За життя [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Баден А.Є. 08.02.2018 року та зареєстрований у реєстрі за №93, відповідно до якого, [PERSON] заповів все його майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, всі майнові права та обов`язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті, [PERSON] . 24.02.2020 року приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мирною А.М., [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, бланк серії НОМ №036884, на 8/10 часток квартири [ADDRESS] . 24.02.2020 року приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мирною А.М., [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, бланк серії НОМ №036883, на 1/10 частину квартири [ADDRESS] . Також у даному свідоцтві було зазначено, що [PERSON] , [INFO] , є спадкоємицею після померлого [PERSON] 1/10 частини квартири [ADDRESS] . Судом встановлено, що [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] не отримувала та право власності на спадкове майно не реєструвала. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №48/1, яка видана 04.01.2024 року виконкомом Першотравенської міської ради Дніпропетровської області, у квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Згідно акту №22, який виданий 10.01.2024 року Приватним підприємством «Комунальщик-2», [PERSON] , [INFO] , зареєстрована але не проживає у квартирі [ADDRESS] , з 2005 року. Відповідно до звіту про оцінку майна №ED240131-11 від 31.01.2024 року ТОВ «Експо оцінка» ринкова вартість 1/10 частки об`єкта оцінки за адресою: [ADDRESS] , становить 20264,20 грн. Дану суму було внесено позивачкою [PERSON] на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №3 від 29.01.2024 року та квитанцією до платіжної інструкції №43996564 від 06.02.2024 року. Наведені вище встановлені судом обставини в ході розгляду справи сторонами не оспорювались й визнані відповідачкою. Також зі сторони відповідачки не поступало жодних заперечень щодо оцінки належної їй 1/10 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 4ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Аналогічна за змістом норма міститься в статті 321 ЦК України. Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч.ч. 1, 2 ст.364 ЦК України) Статтею 346 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України). Як встановлено судом, спірна квартира на праві спільної часткової власності належить позивачу [PERSON] (розмір частки 8/10), відповідачці [PERSON] (розмір частки 1/10, свідоцтво про право на спадщину за законом не отримано та право власності на спадкове майно не зареєстроване), третій особі [PERSON] (розмір частки 1/10). Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що частка відповідачки [PERSON] у спільній частковій власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , є незначною. Також, під час дослідження матеріалів справи, судом встановлено, що поділити в натурі спірну квартиру неможливо, як і визначити варіанти користування нею між співвласниками без відступлення від їх часток. При цьому, відповідачка визнає позов, отримала від позивачки компенсацію вартості належної їй 1/10 частки спірної квартири в сумі 28917,32 грн. готівкою та претензій не має. Також не буде порушено прав інших співвласників спірного майна, а саме третьої особи у справі неповнолітнього [PERSON] , який в ході розгляду справи наголошував, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та визнання за позивачкою права власності на належну відповідачці частку спірної квартири. Крім того, припинення права відповідачки на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки відповідачка проживає у іншому місті, спірною квартирою не користується. Враховуючи те, що відповідачка визнала позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Також суд вважає за необхідне повернути позивачці [PERSON] грошові кошти сплачені нею на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області в рахунок компенсації вартості спірного майна в сумі 20264,20 грн.

Outcome: approved