Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

22.02.2023 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , громадянина російської федерації, батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що 27.02.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. До розірвання шлюбу вони проживали на території російської федерації, а після - вона з донькою переїхала в Україну. Позивачка та донька є громадянами рф, мають посвідку на постійне проживання в Україні, досконало володіють українською мовою та мають намір отримати українське громадянство, назад повертатися не збираються. 12.10.2022 вона зареструвала шлюб з громадянином України [PERSON] . Від даного шлюбу вони мають двох спільних малолітніх дітей. [PERSON] після розірвання шлюбу допомоги на утримання дитини не надає, її життям та здоров`ям не цікавиться. Відповідач згоден на те, щоб його позбавили батьківських прав відносно доньки та удочеріння останньої [PERSON] . Ухвалою судді Баранівського районного суду Житомирської області [PERSON] від 28.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 28.06.2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Рішенням Вищої ради правосуддя від 05.09.2023 №870/0/15-23 суддя [PERSON] звільнена з посади судді у відставку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2023 головуючим суддею визначено Самойленко Л.М. Ухвалою від 11.03.2024 суддею Самойленко Л.М. справу прийнято до свого провадження та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження починаючи з розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила прийняти рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , так як відповідач не спілкується з дитиною, не цікавиться її інтересами, успіхами, досягненнями, матеріальну допомогу не надає, ухиляється від своїх батьківських обов`язків. Софія вважає своїм татом [PERSON] . Представник органу опіки та піклування Баранівської міської ради Козачок Р.М. не заперечила проти задоволення позову, оскільки батько дитини [PERSON] участі в житті дитини не приймає. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] , оскільки він сприймає [PERSON] за рідну доньку і має намір її вдочерити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади, в матералах справи міститься нотаріально засвідчена та перекладена українською мовою заява, в якій відповідач позов визнає в повному обсязі, не заперечує щоб справа розглядалась за законами України Баранівським районним судом Житомирської області, тобто за місцем проживання [PERSON] (а.с.69-70). Суд зазначає, що 24 лютого 2022 року розірвано дипломатичні відносини між Україною і Російською Федерацією у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території російської федерації та діяльність дипломатичних установ російської федерації на території України зупинено. Комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади російської федерації за посередництва третіх держав не здійснюється. У зв`язку з чим наразі унеможливлено сприяння органами дипломатичної служби України у переданні судових документів російській стороні (листи Міністерства закордонних справ України вих. №71/17-500- 67127 від 04 вересня 2022 року та вих. №71/17-500-77469 від 03 жовтня 2022 року). 01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 22 грудня 2022 року Закон опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року вказаний Закон набрав чинності. Закон передбачає зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2). Відтак, діяльність дипломатичних представництв України в росії та росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені. Комунікація МЗС з органами влади російської федерації також не здійснюється. Окрім того, відповідно до повідомлення, розміщеного 25 лютого 2022 року на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства «Укрпошта», у зв`язку з агресією з боку російської федерації та введенням воєнного стану, АТ «Укрпошта» припинило поштове співробітництво з поштою росії та білорусі, посилки та перекази в ці країни не приймаються. У зв`язку із чим, відповідача - громадянина росії, який проживає на території рф, про дату, час та місце розгляду справи за даним позовом про позбавлення батьківських прав повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке розміщалося не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заслухавши позивачку, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.01.2018, місце державної реєстрації Відділ ЗАГС Виборгзького району Комітету по справах ЗАГС Правління Санкт- Петербургу, встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , та [PERSON] , громадяни росії (а.с.11). [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 27.02.2020, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.12). Позивачка та малолітня [PERSON] мають право на постійне проживання в Україні, що підтверджується посвідками № [NUMBER] та № [NUMBER] (а.с.6,9). 12.10.2022 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (а.с.19). [INFO] у них народилося двоє дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.13,14). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 28.10.2022 №366 до складу сім`ї [PERSON] входять: дружина [PERSON] , дочка дружини [PERSON] , сини - [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Баранівської міської ради від 27.01.2023 року №17, орган опіки та піклування вважає доцільним в інтересах дитини позбавити батьківських прав громадянина рф [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.21-22). Також в матеріалах справи міститься згода [PERSON] від 16.08.2022 року на позбавлення його батьківських прав та вдочеріння його доньки [PERSON] , [INFO] , засвідчена нотаріально. (а.с.15-17). Згідно зі ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1 ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У відповідності до п.1 ч.1 ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у справах, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом. Відповідно до ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей, крім випадків, передбачених статтями 67, 67-1 , 67-4 цього Закону, визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. [PERSON] надав нотаріально засвідчену згоду про розгляд справи про позбавлення його батьківських прав Баранівським районним судом Житомирської області, позивачка [PERSON] та малолітня [PERSON] постійно проживають в Україні, що підтверджується посвідками на постійне проживання, проживають на території юрисдикції Баранівського районного суду Житомирської області. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь- яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно зі ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, у випадку такої можливості, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За вказаних обставин судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від обов`язків, закріплених ч.ч.1-3 ст.150 СК України, не забезпечує належних умов для нормального виховання та розвитку дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, письмова згода на вдочеріння [PERSON] та визнання позову підтвердили відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дитиною, що свідчить про відсутність у останньго інтересу до дитини та свідомого нехтування ним батьківськими обов`язками. Відтак, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Судові витрати, за заявою позивачки, залишаються за нею. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved