Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

У заяві [PERSON] просить видати обмежувальний припис щодо її батька [PERSON] з передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" підстав. Заявлені вимоги заявник обґрунтувала тим, що проживає у своєму будинку по [ADDRESS] . Разом із нею проживає батько [PERSON] . Починаючи з липня 2024 року потерпає від насильства зі сторони батька, який постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, у зв`язку із чим викликала поліцію і фіксувала вказані обставини. Поведінка батька негативно впливає на її здоров`я, працездатність та виховання трьох малолітніх дітей. Він не контролює своїх дій, після його щоденних скандалів, сварок, образ та погроз не може належним чином виконувати свої домашні обов`язки. 12 вересня 2024 року батько вчинив щодо неї домашнє насильство, за що постановою суду був притягнутий до адміністративної відповідальності. Проте, батько не зважає на вжиті поліцією і судом заходи, вчиняє щодо неї насильство упродовж тривалого часу, надалі погрожує їй розправою, впевнений у своїй безкарності, його агресія щоразу посилюється. У зв`язку із цим переконана у високій вірогідності продовження та повторного вчинення насильства зі сторони батька, тому вважає необхідним встановити щодо нього тимчасові обмеження строком на шість місяців, а саме заборонити: перебувати у місці спільного проживання, наближатися на відстань 300 м до її місця проживання та місця частого відвідування Любомльського ліцею № 2, вести із нею телефонні розмови або контактувати із нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, особисто і через третіх осіб її розшукувати, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися. В судовому засіданні заявниця [PERSON] пояснила, що батько [PERSON] постійно залякує її фізичною та психологічною розправою, погрожує, б`є, ображає нецензурною лексикою. Конфлікт між ними виник після смерті матері, коли житловий будинок перейшов по даруванню їй у власність. Через протиправні дії батька не може належним чином користуватися житлом. На неї він писав заяви у соціальну службу про жорстоке поводження з дітьми та неналежні умови проживання. Батько з іншою дочкою (її сестрою) Сніжаною вимагають від неї сплатити кожному по 5000 доларів США, після чого батько виселиться з будинку. Представник заявника адвокат Білицький Б.М. висловив доводи, аналогічні тим, що викладені у заяві. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти наведених заявницею фактів домашнього насильства. Пояснив, що конфлікт із дочкою мав місце лише один раз, за що він поніс покарання у вигляді трьох діб адмінарешту. Насильства, про яке зазначає заявниця, він не вчиняв, вона сама його провокує, знімає його на камеру, всіляко обзиває, хоче виселити з будинку, де він прожив тридцять п`ять, її доглядав і виростив. Також зазначив, що після сплати заявницею по 5000 доларів США йому та дочці Сніжані сам добровільно виселиться з будинку. Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини. \~ \~ \~ \~Заявниця [PERSON] є дочкою заінтересованої особи [PERSON] , вони проживають разом в будинку по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Житловий будинок за указаною адресою на праві приватної власності належить заявниці, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 386526660 від 11 липня 2024 року. \~ \~ \~ \~Право власності на це житло заявниця набула на підставі договору дарування від 11 липня 2024 року. \~ \~ \~ \~Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 26 вересня 2024 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.1732 КУпАП та піддано стягненню у вигляді трьох діб адміністративного арешту за те, що він 12 вересня 2024 року за місцем свого проживання по [ADDRESS] вчинив насильство в сім`ї щодо своєї дочки [PERSON] , а саме, виражався нецензурною лайкою в її адресу, погрожував фізичною розправою, заподіявши шкоду її психічному здоров`ю. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. За положеннями пункту 7 частини 1 статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальним приписом визначаються визначені Законом заходи тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частини 2-4 статті 26 Закону). У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису слід встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електрон-ними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Свою заяву про видачу обмежувального припису [PERSON] обґрунтовує тим, що батько [PERSON] чинить стосовно неї психологічне та фізичне насильство, а також існують вагомі ризики подальшого вчинення ним таких дій. Із досліджених в справі доказів своє належне підтвердження знайшов лише факт вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо дочки у формі психологічного насильства, який мав місце 12 вересня 2024 року, за що він поніс передбачене законом адміністративне стягнення. Інші доводи заявниці ґрунтуються виключено на її власних поясненнях, проте в розумінні ст.76 ЦПК України такі пояснення не є доказами в цивільному процесі. Крім цього, такі пояснення категорично заперечила протилежна заінтересована сторона, тому вони не можуть вважатися достовірними. [PERSON] ствердив, що з його сторони домашнє насильство щодо дочки мало місце лише один раз і такі його пояснення жодним доказом не спростовані. Наданий заявницею відеозапис не підтверджує її доводів, оскільки на двох відео-файлах зафіксовано, як у першому випадку [PERSON] на подвір`ї розмовляє по телефону, в іншому в будинку на ліжку спить, а заявниця першою до нього у некоректній словесній формі звертається і тим самим провокує його до подальшої поведінки, яку вона розцінює як вчинення щодо неї насильства. Належить зазначити, що провокуюча особа завжди передбачає і очікує відповідної відповіді з іншої сторони на таку провокацію. З часу вчинення 12 вересня 2024 року [PERSON] протиправних дій щодо заявниці до дня звернення до суду із цією заявою минуло більше місяця. Доказів вчинення останнім у період цього часу аналогічних чи подібних насильницьких дій заявниця не надала, через що у суду відсутні достатні підстави вважати, що існують ризики та висока ймовірність подальшого вчинення [PERSON] домашнього насильства. Жодних інших доказів протиправної поведінки [PERSON] в розумінні Закону № 2229-VIII до заяви не приєднано і в судовому засіданні не надано. Судом з`ясовано, що між заявницею та її батьком, а також сестрами і дочкою останнього [PERSON] , склалися вкрай неприязні відносини і це пов`язано з набуттям заявницею у власність в порядку дарування житлового будинку, у якому вона разом з батьком проживає. Допитані в якості свідків рідні сестри [PERSON] та його дочка [PERSON] в судовому засіданні показали, що заявниця намагається виселити батька з будинку, провокує його на скандали та саме з її боку проявляються насильницькі дії. Вимога заявниці в адресу батька виселитись з будинку звучала також на переглянутому в судовому засіданні відеозаписі. Наведені факти та обставини у своїй сукупності дають підстави для висновку, що між заявницею та її батьком фактично існує житловий спір щодо проживання останнього в будинку, на який заявниця з липні 2024 року набула право власності. Однак суд зауважує, що такі правовідносини підлягають вирішенню в інший спосіб, а ніж встановлення певних обмежень шляхом видачі обмежувального припису. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису стосовно її батька [PERSON] , оскільки обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених вимог, не доведені перед судом достатніми і належними доказами, а також не свідчать про існування ризиків настання насильства зі сторони [PERSON] у майбутньому.

Outcome: dismissed