Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

У грудні 2023 року представник ТОВ «Росвен Інвест Україна», що змінив назву на ТОВ «Свеа Фінанс», звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача: 1) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 04798-01/2023 від 05.01.2023 в розмірі 15 600 грн.; 2) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 25463-01/2023 від 20.01.2023 в розмірі 54 600 грн.; 3) судові витрати. Позов мотивовано тим, що 05.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 04798-01/2023 шляхом обміну електронними повідомленнями. Крім того, 20.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 25463-01/2023 шляхом обміну електронними повідомленнями. Позичальник зобов`язання за договорами виконав в повному обсязі, однак відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши повернення суми наданих кредитів і процентів, нарахованих в строк користування кредитом, в повному обсязі або не сплативши взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості за договорами. 28.07.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 28072023. Відповідач на користь нового кредитора жодних платежів не здійснював, тому заборгованість становить 15 600 грн. за договором № 04798-01/2023 та 54 600 грн. за договором № 25463-01/2023. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 25.01.2024 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні 05.03.2024. 16.04.2024 заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області повністю задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 04798-01/2023 від 05.01.2023 в розмірі 15 600 грн., заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 25463-01/2023 від 20.01.2023 в розмірі 54 600 грн. та судовий збір у розмірі 2 684 грн. 03.09.2024 ухвалою суду поновлено [PERSON] строк звернення до суду з заявою про скасування судового рішення, заяву задоволено, скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.04.2024 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 17.09.2024 на адресу суду надійшов відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що вимоги позивача по стягненню процентів після закінчення строку дії договорів - незаконні, протиправні, та не підлягають задоволенню, оскільки проценти продовжували нараховувати після закінчення строку дії кредитних договорів. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем не надано суду доказів щодо пролонгації строків кредитування та доказів складання та доведення до позичальника оновлених графіків платежів. А тому стягнення процентів в сумі більшій за передбачені договором - незаконне і не підлягає задоволенню. Тобто вимоги щодо сплати процентів завищені. Отже, розмір позовних вимог по договору № 04798-01/2023 від 05.01.2023 повинен становити 6 500 грн. (4 000+2 500), по договору № 25463-01/2023 від 20.01.2023 -20 125 грн. (14 000 + 6 125). Просить частково задовольнити позов. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином за зареєстрованою адресою проживання, позиція сторони суду зрозуміла з відзиву на позов. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 05.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 04798-01/2023, відповідно до умов якого товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі 4 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надано строком на 25 днів, тобто до 29.01.2023. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредити в розрахунку 2,50% на добу. Договір підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W221. [PERSON] ознайомлений з графіком платежів, який є додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 04798-01/2023, що підтверджується накладенням ним електронного підпису одноразовим ідентифікатором W221. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 04798-01/2023 від 05.01.2023 вбачається, що станом на 01.12.2023 загальна сума заборгованості за договором складає 15 600 гривень, з яких: 4 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 11 600 грн. - заборгованість по відсотках. Крім того, 20.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 25463-01/2023, відповідно до умов якого товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі 14 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надано строком на 25 днів, тобто до 13.02.2022. За користування кредитом у клієнт сплачує товариству 638,75% річних від суми кредити в розрахунку 1,75% на добу. Договір підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W0832. [PERSON] ознайомлений з графіком платежів, який є додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 25463-01/2023, що підтверджується накладенням ним електронного підпису одноразовим ідентифікатором W0832. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 25463-01/2023 від 20.01.2023 вбачається, що станом на 01.12.2023 загальна сума заборгованості за договором складає 54 600 грн., з яких: 14 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 40 600 грн. - заборгованість по відсотках. 28.07.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 28072023, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору факторингу порядку та строки встановлені договором факторингу. Кредитні договори № 04798-01/2023 від 05.01.2023 та № 25463-01/2023 від 20.01.2023 з [PERSON] включено до реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023, що вбачається з витягів з цього реєстру. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З матеріалів справи вбачається, що позичальник та відповідач узгодили розміри кредитів, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому встановлюється воля останніх. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва. За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 2 ст. 1081 ЦК України грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Таким чином, право вимоги до [PERSON] перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна», який змінив назву на ТОВ «Свеа Фінанс». Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Згідно із частиною 1 статті 81, частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Наявними в матеріалах справи письмовими доказами в їх сукупності\~ підтверджується факт укладання [PERSON] двох кредитних договорів та факт існування за договорами заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по поверненню кредитних коштів. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 (№202/4494/16-ц). За умовами договору надання фінансового кредиту № 04798-01/2023 від 05.01.2023 передбачено надання кредиту в розмірі 4 000 грн. строком на 25 днів. Отже, позивач за вказаним договором має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за 25 днів, що виходячи із установлених у договорі процентних ставок (2,5% на день) становить 2 500 грн. (4 000х2,5/100х25). Таким чином, розмір позовних вимог по договору № 04798-01/2023 від 05.01.2023, що підлягають до задоволення становить 6 500 грн. (4 000 + 2 500). За умовами договору про надання фінансового кредиту № 25463-01/2023 від 20.01.2023 передбачено надання кредиту в розмірі 14 000 грн. строком на 25 днів. Отже, позивач за вказаним договором має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за 25 днів, що виходячи із установлених у договорі процентних ставок (1,75% на день) становить 6 125 грн. (14 000х1,75/100х25). Таким чином, розмір позовних вимог по договору № 25463-01/2023 від 20.01.2023, що підлягають до задоволення становить 20 125 грн. (14 000 + 6 125). Саме ця заборгованість по тілу кредиту та процентам має бути стягнута з відповідача на користь позивача, в іншій частині позову слід відмовити. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості за двома договорами укладеними з відповідачем. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1 017,97 грн. (2 684 х 37,9273%). Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.2024 між відповідачем [PERSON] та адвокатом Дончак Д.М. укладено договір про надання юридичних послуг № 1-04/07/24. Відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг № 1 від 04.07.2024 та № 2 від 15.09.2024 до вказаного договору, відповідач отримав від [PERSON] по справі № 357/1454/24 наступні послуги: усна консультація з вивченням документів - 2 год., вартість -\~ 1 000 грн; складання заяви про перегляд заочного рішення - 4 год., вартість 2 000 грн; складання та подання відзиву - 3 год, вартість - 1 500 грн. Також в матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, видане [PERSON] , ордер серії АІ № 1647122 від 04.07.2024, чек № aAzw2sL-XFc від 15.09.2024 про сплату відповідачем коштів за надання юридичних послуг за договором № 1-04/07/24 від 04.07.2024 в сумі 1 500 грн та квитанція АТ "Банк Кредит Дніпро" № 1 від 05.07.2024 про сплату відповідачем коштів за послуги по справі № 357/1454/24 на суму 3 000 грн.\~\~ Таким чином, судом встановлено, що відповідачем в ході розгляду даної справи понесені витрати в розмірі 4 500 грн, які є обґрунтованими, розумними та реальними, а отже підлягають відшкодуванню. Разом з тим, зважаючи на часткову відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених витрат, суд дійшов висновку, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно відмовленій судом частині, тобто 62,0727% від заявленої суми, що становить 2 793,27 грн.\~ (4 500 х 62,0727%), в іншій частині витрат на правову допомогу слід відмовити.

Outcome: partial