Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

29.01.2024 [PERSON] , місце проживання за адресою: [ADDRESS] , звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , місце проживання за адресою: [ADDRESS] , з участю третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Львова, громадянку України, батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що він з відповідачкою перебували у шлюбних відносинах з 2015 року. Шлюб між ними не зареєстровано. Від спільного життя народилась донька, [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована за прізвищем батька. Разом вони проживали однією сім`єю до червня 2021 року. В черві 2021 року відповідачка виїхала до Польщі, до іншого чоловіка, і з цього часу спільного господарства не ведуть, ніяких стосунків не підтримують. Донька проживає з батьком, повністю знаходиться на його утриманні. Відповідачка, покладених законом, батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Не цікавиться її навчанням, здоров`ям, не спілкується з дитиною. У вихованні та догляді за дитиною позивачу допомагає його мати, [PERSON] та двоє інших дітей від попереднього шлюбу. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному його утриманні, позивач матеріально забезпечений. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 30.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого розгляду (а.с.19). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18.04.2024 витребувано з органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] .(а.с.40). 03.07.2024 на виконання ухвали суду від 18.04.2024 надійшов висновок органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] .(а.с.59-62). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04.07.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.(а.с.67) В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у відсутності відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. В судовому засідання представник третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради позовні вимоги підтримала та просила при ухваленні рішення врахувати висновок №26001-вих-85211 від 14.06.2024. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах з 2015 року. Від спільного життя у позивача, [PERSON] , та, відповідача, [PERSON] , народилась спільна донька, [PERSON] , [INFO] , про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №207 та видано свідоцтво про народження дитини Серія [NUMBER] .(а.с.3) Шлюб між сторонами не зареєстровано. Дитина зареєстрована за прізвищем батька. Від часу народження донька проживає з батьком, повністю знаходиться на його утриманні. Відповідачка, покладених законом, батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Не цікавиться її навчанням, здоров`ям, не спілкується з дитиною. У вихованні та догляді за дитиною позивачу допомагає його мати, [PERSON] та двоє інших дітей від попереднього шлюбу. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному його утриманні, позивач матеріально забезпечений. Як зазначає позивач, з червня 2021 року відповідачка виїхала до Польщі і з цього періоду вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, ніяких стосунків не підтримують. Дитина проживає з ним, повністю знаходиться на його утриманні. Дані пояснення позивача в судовому засіданні підтверджуються листом начальника ЛРУП №2 ВП №1 ГУНП у Львівській області від 09.10.2024 з якого вбачається, що [PERSON] звертався до ВП №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області із заявою про встановлення місця перебування колишньої цивільної дружини [PERSON] та вжиття заходів адміністративного реагування щодо останньої, про що отримав відповідь з відділу поліції, що остання не потребує розшуку, оскільки працює та постійно проживає в Республіці Польща, наміру виконувати материнські обов"язки не має, не заперечує щодо позбавлення батьківських прав (а.с.81) Таким чином, відповідачка не піклується про дитину, не проявляє заінтересованість в її подальшій долі, не цікавиться успіхами у школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Враховуючи фактичне ухилення від виконання батьківських обов`язків покладених на батьків чинним законодавством України, з метою захисту прав та інтересів дитини, Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування надано висновок від 14 червня 2024року №26001-вих-85211 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . (а.с.60-61). Сама відсутність участі матері у вище описаному та загальноприйнятому i зрозумілому процесі підтверджує її повне та систематичне i свідоме нехтування батьківськими обов`язками щодо дитини, відтак дитина залишилась без материнської (батьківської) опіки i тому є потреба в юридичному врегулюванні статусу та захисту права i законних інтересів дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх материнських (батьківських) обов`язків. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»). Також практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують ухилення [PERSON] від виконання нею своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати дитину, тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними та відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дитини. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з заявою до суду. У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1211,20грн. судового збору.

Outcome: approved