Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

В червні 2024 адвокат Бугаєнко Олександр Григорович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою, зацікавлені особи: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи наступним. Він, [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02 листопада 2019 року. В даний час вони проживають з [PERSON] спільно за адресою: [ADDRESS] , разом з ними також проживають троє малолітніх дітей з яких двоє від першого шлюбу [PERSON] , а саме [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2018 року народження та спільний син [PERSON] , 2020 року народження. 15 травня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (справа № 357/2684/19), розірвано. На підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області (справа №362/5690/18) вирішено про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 жовтня 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до довідки, виданої Корольовським відділом ДВС у місті Житомир №66141/23.12-2024/22 від 23.04.2024 року [PERSON] , [INFO] має заборгованість по аліментам на утримання дітей в сумі 53 895,01 грн. Крім того, [PERSON] , відповідно до виписки із акта огляду МСЕК серії КИО-1 №0415368 є особою якій встановлено третю групу інвалідності пожиттєво, яка має сукупний середньо місячний дохід в розмірі 5 тисяч гривень. Останнє відоме місце перебування в Україні [PERSON] : [ADDRESS] . На даний час [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] згідно витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади №15.2-03/11785 від 24.05.2024 року зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . В даний час неповнолітні діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] та перебувають на утримані заявника, з 02.11.2019 року вказане твердження підтверджується копією посвідчення багатодітної сім`ї серії [NUMBER] , Копією посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи серії [NUMBER] , Копією виписки із акта огляду МСЕК серії КИО-1 №0415368 відповідно до якої, [PERSON] є особою якій встановлено третю групу інвалідності пожиттєво, Копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , Копією довідки №954 від 27.05.2024, виданою Білоцерківською філією Київського обласного центру зайнятості, Копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань №579142655091 від 27.05.2024, Копією відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 27.05.2024, довідкою, виданою Трушківським опорним ліцеєм-гімназією Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області №01-19/87 від 28.05.2024, Довідкою виданою Комунальною установою Заклад дошкільної освіти (ясла- садок) «Ялинка» с. Трушки Фурсівської сільської ради №01-44/02 від 28.05.2024, Витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади №15.2-03/11785 від 24.05.2024, Копією довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів №66141/23.12-2024/22 від 23.04.2024, Копією довідки №704/24 від 28.05.2024, Копією довідки про доходи №709/24 від 28.05.2024, фотокартками на 8 аркушах, копією чеків, квитанцій та видаткових накладних, копією акту обстеження умов проживання від 30.05.2024 року. В даний час, а саме з 02.11.2019 року заявник самостійно утримує дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що буде підтверджено ним особисто. Звернення в суд з заявою про встановлення факту самостійного утримування трьох дітей віком до 18 років необхідне заявнику для переміщення заявника і дітей з ним та отримання відстрочки від мобілізації оскільки не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці п. З ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Іншим чином встановити даний факт заявник не може. Законодавчо не передбачено позасудового (іншого) порядку встановлення факту самостійного утримання неповнолітньої дитини батьками. Просив суд встановити факт, що має юридичне значення - факт самостійного утримання [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) дітей віком до 18 років - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2024, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Ухвалою судді від 14 червня 2024 постановлено прийняти заяву до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами окремого провадження та призначено засідання у справі на 11 липня 2024. Так, в судовому засіданні 11.07.2024 заявник та його представник, кожний окремо, підтримали заяву, надали пояснення аналогічні викладеним в ній, просили її задовольнити. Зацікавлена особа [PERSON] в судовому засіданні 11.07.2024 підтримала заяву заявника, просила її задовольнити. На питання суду повідомила, що [PERSON] , батько її дітей [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2018 року народження, сплачує аліменти на їх утримання. Розгляд справи неодноразово проводився та відкладався з різних підстав, здебільшого для належного повідомлення зацікавленої особи [PERSON] , останнього разу відкладено судове засідання до 18.10.2024. В судове засідання 18.10.2024 з`явилися заявник та його представник. Зацікавлена особа [PERSON] надала до суду заяву, отримана 17.10.2024 за вх. № 53702, в якій просила справу розглядати за її відсутності як зацікавленої особи. З приводу встановлення факту не заперечує. Зацікавлена особа [INFO] в судове засіданні свого представника не направила, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить Довідка про доставку електронного документу. Окрім цього, в матеріалах справи наявне поштове рекомендоване повідомлення про вручення, з якого вбачається, що [INFO] отримав ухвалу про відкриття провадження, заяву з додатками, а тому обізнані про наявність на розгляді в суді вказаної справи. Зацікавлена особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, неодноразові направлення на його адресу кореспонденції суду не були останнім отримані, поштові конверти повернулися на адресу суду без вручення, причина повернення зазначена працівниками пошти, за закінченням терміну зберігання. Однак, для належного повідомлення [PERSON] про дату, час та місце слухання справи, останнього повідомлено засобами телефонного зв`язку, про що в матеріалах справи свідчить належним чином оформлена телефонограма. Тобто, судом здійсню всі дії для належного повідомлення всіх учасників даної справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч. 3 ст. 211 ЦПК України). Як зазначено вище, зацікавлена особа [PERSON] скористувалася своїм правом, визначеним в ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення (постанови ВС від 20.01.2023 у справі №465/6147/18, від 30.11.2022 у справі №759/14068/19, від 30.11.2022 у справі №725/486/22). Відповідно до вимог процесуального законодавства, часом вручення процесуальних документів в електронній формі є дата отримання судом повідомлення про доставлення документів на офіційну електронну адресу ( п.2 ч.8 ст. 128, п.2 ч.6 ст.272 ЦПК України). За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Оскільки повідомлення було направлено зацікавленій особі [INFO] на електронну адресу, про що свідчить Довідка, крім того, раніше вказана зацікавлена особа отримувала кореспонденцію з суду, а тому обізнана про наявність на розгляді вищевказаної справи, тому сторона мала вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. До того ж, судом вчинялися всі належні заходи для повідомлення зацікавленої особи [PERSON] , в тому числі, телефонограмою, оскільки останній на неодноразові направлення на адресу кореспонденцію з суду, не отримував її, а конверти поверталися до суду. Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними ( ухвала Верховного Суду від 17 листопада 2022 року у справі № 560/5541/20). Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу сторони є достатнім для того, щоб вважитиповідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролювідправника, а у даному випадку, суду. Аналогійний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року усправі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б. Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Зважаючи на вищевикладене, байдужа поведінка учасника справи, що виявляється, зокрема у не отриманні повідомлень суду, не повинна схвалюватися судовою практикою. Навпаки, судова практика повинна стимулювати учасників справи використовувати прогресивні форми роботи. Витративши значні ресурси, Україна створила інформаційне поле, де зацікавлена особа легко знайдеінформацію про судову справу. Функціонує Єдиний державний реєстр судових рішень. На сайті судової владидоступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема"Електронний кабінет" ЄСІТС. Все безкоштовно і доступно ( ухвала Верховного Суду від 17 листопада 2022 року у справі № 560/5541/20). Презумпція обізнаності покладає на учасника справи обов`язок довести незнання про повідомлення,надіслане судом. Слід виходити з принципу порядності працівників суду. Перебуваючи під присягоюдержавного службовця, розуміючи кримінально-правові наслідки підробки, не має підстав вважати, що вониможуть фальшувати докази повідомлення. То ж коли працівник суду передає телефонограму і фіксує це відповідним документом, недостатньо заперечити її отримання. Коли надсилає листа на електронну пошту чи телефон учасника (sms чи умесенджер), недостатньо сказати «Я його не читав!» Щоб спростувати презумпцію обізнаності, учасникповинен надати відповідні докази «незнання» (ухвала Верховного Суду від 17 листопада 2022 рокуу справі № 560/5541/20). Таким чином, суд прийшов до висновку про можливість проведення судового зсідання за відсутності зацікавлених осіб, які були належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання справи, в сою чергу, зацікавлена особа [PERSON] , як зазначено вище, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Інших заяв та клопотань від учасників судового розгляду на адресу суду не надходило. В судовому засіданні 18.10.2024 з боку заявника та його представника, які з`явилися в судове зсіданні, додаткових пояснень, клопотань не надходило. Суд, з урахуванням наданих пояснень з боку заявника та його представника, зацікавленої особи [PERSON] в судовому засіданні 11.07.2024, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого поряду їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Звертаючись до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявником підтверджено, як місце реєстрації в м. Біла Церква, що підтверджує Витяг з реєстру територіальної громади від 24.05.2024, а також місце проживання в Білоцерківському районі, що підтверджується Актом обстеження умов проживання від 30.05.2024. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Встановлено, що заявник [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02 листопада 2019 року. Так, до цього шлюбу, [PERSON] ( дошлюбне [PERSON] ) перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який 15 травня 2019 року між ними за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (справа № 357/2684/19), розірвано. Від попереднього шлюбу, [PERSON] ( дошлюбне [PERSON] ) має двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи свідчать відповідні свідоцтва про народження останніх. У зазначених свідоцтвах про народження [PERSON] та [PERSON] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що перебуваючи в шлюбі з заявником [PERSON] , у заявника та зацікавленої особи [PERSON] народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] , про що свідчитьу матеріалах справи відповідне свідоцтво про народження останнього. На підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2019 (справа №362/5690/18) з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 жовтня 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до довідки, виданої Корольовським відділом ДВС у місті Житомир №66141/23.12-2024/22 від 23.04.2024, [PERSON] , [INFO] має заборгованість по аліментам на утримання дітей в сумі 53 895,01 грн. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 30.05.2024 заявник разом із дружиною та дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] , а відповідно до Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 24.05.2024 всі разом зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , відповідно до виписки із акта огляду МСЕК серії КИО-1 №0415368 є особою якій встановлено третю групу інвалідності пожиттєво, яка має сукупний середньо місячний дохід в розмірі 5 000 гривень, що підтверджується доданими до справи відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого ( перерахованого ) податку та військового збору станом на 27.05.2024. Згідно довідки від 07.05.2024 за № 954, виданої Білоцерківською філією Київського обласного центру зайнятості, [PERSON] на обліку, як безробітна в Білоцерківській філії Київського обласного центру зайнятості не перебуває. В матеріалах справи містяться договір купівлі-продажу житлового будинку від 22.09.2021 згідно якого, заявник є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 22.09.2021, де заявник є власником земельної ділянки, площею 0,1321 га за вищевказаною адресою. Окрім цього, міститься договір дарування квартири від 04.10.2019, де [PERSON] отримала в дар квартиру під [ADDRESS] . Згідно посвідчення [NUMBER] від 09.06.2020, видного Управлінням з питань молоді та спорту Білоцерківської міської ради [PERSON] , в якому вкащаний заявник [PERSON] , така має право на пільги передбачені законодавством України для багатодітних сімей. Заявником до матеріалів справи додано довідку від 28.05.2024 за вих. № 704/4, про те, що він дійсно працює у ТОВ «Сингента» з 01.09.2016, на даний час обіймає посаду агронома дослідника відділу біологічних досліджень насіння та довідку про доходи, де з листопада 2023 по квітень 2024 з урахуванням утримань, заявник отримав дохід в розмірі 285 153,62 грн. Крім того, заявником додано фотографії заявника з дітьми та дружиною, квитанції видаткові накладні. До того ж, міститься в матеріалах справи довідка від 28.05.2024 за № 01-19/87 з якої вбачається, що [PERSON] , 2014 року народження дійсно навчається в четвертому класі Трушківського опорного ліцею-гімназії Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Вітчим, [PERSON] , регулярно спілкується з педагогами навчального закладу та цікавиться навчанням та вихованням дитини. З довідки від 28.05.2024 за вих. № 01-44/02, виданої Комунальною установою Заклад дошкільної освіти ( ясла-садок ) «Ялинка» с. Труши вбачається, щовідповідно до звернення [PERSON] та інформації вихователя старшої групи [PERSON] про участь батька вихованця [PERSON] у дошкільному житті дитини повідомляє, що дитина регулярно відвідує заклад дошкільної освіти, хлопчик завжди охайний, доглянутий. Батько дитини спілкується з педагогами групи, цікавиться перебуванням дитини у ЗДО на протязі дня. Звертаючись до суду з вищевказаною заявою заявник просить суд встановити факт, що має юридичне значення - факт самостійного утримання [PERSON] дітей віком до 18 років, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , який йому необхідне для переміщення заявника і дітей з ним та отримання відстрочки від мобілізації. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до приписів пункту 2 ч.1 ст. 315 ЦПК Українисуд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. У відповідності 315 - 318 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів перебування на утриманні, якщо вони мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення особистих немайнових чи майнових прав. Правовідносини "утримання дітей", є предметом регулювання Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Абзацом 4 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" 3543-XII від 21 жовтня 1993 року, передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК). У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 КК України. Визнання батьків або одного із них недієздатними не припиняє їх обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину. Водночас, смерть матері або батька чи оголошення їх померлими припиняє їх обов`язок по утриманню дитини. До спадкоємців померлих батьків обов`язок по утриманню дитини не переходить. Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Отже вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що заявник [PERSON] являється вітчимом двох неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Водночас, заявник є рідним батьком [PERSON] , [INFO] . Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю. Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Як було зазначено вище, сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (ст.268 Сімейного кодексу України). Матеріали справи свідчать про те, що падчерка та пасинок заявника мають рідних батьків - батьком останніх є [PERSON] . Доказів, які б вказували на те, що біологічний батько пасинка та падчерки заявника не виконує свій обов`язок щодо утримання своїх дітей в повному обсязі, матеріали справи не містять. Навпаки, як зазначено вище, з батька дітей [PERSON] , які є пасинком та падчеркою заявника, стягуються аліментиза рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2019 (справа № 362/5690/18) на користь [PERSON] на їх утримання, в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 жовтня 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину становить не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів визначається з огляду на фактор кількості дітей й становить: на одну дитину - 1/4 від суми доходу; на двох дітей - 1/3 від суми доходу; на трьох і більше дітей - 1/2 від суми доходу. Тобто, з [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у більшому розмірі, ніж передбачений законом, оскільки на двох дітей повинно бути стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частики від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в свою чергу, з останнього стягуються аліменти на двох вищевказаних дітей в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 жовтня 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того, в судовому засіданні підчас розгляду справи 11.07.2024 зацікавлена особа [PERSON] підтвердила, що батько двох дітей, [PERSON] , хоча і має заборгованість зі сплати аліментів, але сплачує їх. Зазначене підтвердив і сам заявник, який вказав, що дійсно [PERSON] , який є колишнім чоловіком його дружини аліменти сплачує періодично. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, те що батько цікавиться дитиною [PERSON] , свідчить і довідка від 28.05.2024 за вих. № 01-44/02, виданої Комунальною установою Заклад дошкільної освіти ( ясла-садок ) «Ялинка» с. Труши, де відповідно до звернення [PERSON] та інформації вихователя старшої групи [PERSON] про участь батька вихованця [PERSON] у дошкільному житті дитини остання повідомляє, що дитина регулярно відвідує заклад дошкільної освіти, хлопчик завжди охайний, доглянутий. Батько дитини спілкується з педагогами групи, цікавиться перебуванням дитини у ЗДО на протязі дня. Окрім цього, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні також будь-які дані щодо відсутності у неповнолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , рідних діда, баби або ж неможливості належного утримання ними таких дітей. Додані з боку заявника до матеріалів справи квитанцій про оплату на суму 966 грн, 550 грн, 817 грн, 649,40 грн, 369 грн, 2 638 грн, 986 грн та на суму 789,42 грн, сплати яких здійснювалися в лютому ( одна сплата ), в березні ( три сплати ) та в травні 2024 ( чотири сплати ) не підтверджують, як зазначав заявник, що такі сплати мали місце саме для потреб дітей, в тому числі, дружини від першого шлюбу ( придбання речей, одягу, тощо ), оскільки такі квитанції не містять відомостей стосовно того, за що саме були здійснені так сплати. Інших належних та допустимих доказів з боку заявника стосовно того, що падчерка та пасинок знаходяться на його повному утриманні та відповідно останній самостійно їх утримує, не надано. До того ж, додані до матеріалів справи накладні про придбання генератора бензинового 21.10.2022, стабілізатора напруги 01.12.2023, газового котла 14.04.2023 та комплект «Преміум 1000 Вт» 01.12.2023, не підтверджуютьфакту самостійного утримання дітей, в тому числі, дітей [PERSON] від першого шлюбу. Навпаки, не знайшло свого підтвердження факту самостійного утримання [PERSON] дітей віком до 18 років, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки дружина заявника також отримує дохід, про що вище зазначено та підтверджено документально, а її діти від першого шлюбу отримують аліменти від їх батька [PERSON] , що не було спростовано заявником та зацікавленою особою [PERSON] в судовому засіданні. Водночас, як встановлено, на дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти у більшому розмірі, ніж передбачено вимогами закону (1/2, замість 1/3 ). За таких підстав, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується обов`язок заявника утримувати малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] народженняв в силу ст. 268 СК України. В свою чергу, матеріали справи також не містять і доказів, якими би підтверджувалось фактичне утримання заявником вищезазначених дітей. Так, наданий до суду Витяг з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади стосовно місця реєстрації осіб від 24.05.2024 та Акт обстеження умов проживання від 30.05.2024 підтверджує лише факт спільного проживання заявника з дружиною та дітьми, проте така довідка та акт не свідчить про утримання заявником зазначених осіб. Посвідчення багатодітної родини серії [NUMBER] від 09.06.2020, видного Управлінням з питань молоді та спорту Білоцерківської міської ради, наданий саме матері дітей [PERSON] на підставі ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якого багатодітна сім`я - сім`я, в якій подружжя (чоловік та жінка) перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом проживає та виховує трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя, або один батько (одна мати), який (яка) проживає разом з трьома і більше дітьми та самостійно їх виховує. Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що у розумінні такого закону для отримання статусу багатодітної сім`ї необхідно здійснювати виховання трьох і більше дітей, а не їх утримання, що вочевидь не є тотожними поняттями. Отже зазначене посвідчення не є належним доказом факту перебування на утриманні заявника трьох малолітніх дітей. Суд також критично оцінює пояснення зацікавленої особи [PERSON] про те, що вона з дітьми перебувають на утриманні у заявника, оскільки така є дружиною заявника, безпосередньо зацікавленою у задоволенні вимог свого чоловіка. Крім цього, посилання заявника, що його дружина, зацікавлена особа [PERSON] не працює та є інвалідом, суд оцінює критично, оскільки [PERSON] має інвалідність третьої групи, проте, особи з вказаною групою інвалідністю можуть навчатися, працювати та вести повноцінне життя за допомогою спеціальних засобів і препаратів. Розмір пенсії особам з інвалідністю III групи становить 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зазначене вище, спростовує пояснення зацікавленої особи [PERSON] про те, що вона з дітьми перебувають на повному утриманні у заявника, оскільки остання отримує пенсію, відповідно дохід, про що свідчать матеріали справи. Отже, будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про перебування на утриманні заявника малолітніх дітей, матеріали справи не містять. До того ж, законом не заборонено заявнику добровільно утримувати малолітніх дітей дружини від першого шлюбу, дбати про їх всебічний розвиток, забезпечувати повсякденні побутові потреби, навчання, піклуватися про їх духовний та фізичний стан, проте таке право заявника не породжує юридичного значення за наслідками встановлення факту, про який він просить. З іншої сторони, якщо вітчим самостійно (за власною ініціативою) надає матеріальну допомогу пасинку, падчерці це свідчить про дотримання засад добросовісності, розумності та справедливості у сімейних правовідносинах. Проте, з позиції норм СК України, таку поведінку вітчима не можна назвати "утриманням", бо "утримання", це не "право", а безальтернативний та імперативно визначений обов`язок батьків по відношенню до неповнолітніх дітей. Також пасинок та падчерка у спірному випадку не може вимагати у вітчима забезпечення його/її утриманням, оскільки за законом такий обов`язок на нього/неї не покладений. Крім того, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що заявник [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , 2020 року народження, тому суд звертає увагу, що додатково встановлювати факт утримання заявником його дитини не потрібно, оскільки це вже визначено законом. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, суд оцінюючи надані заявником докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що у заявника відсутні підстави для встановлення судом юридичного факту перебування на його утриманні трьох малолітніх дітей, а тому заява не підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати понесені заявником на сплату судового збору в сумі 605,60 грн. не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed