Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

03.05.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління Активами» (далі ТОВ «Фінансова компанія «Управління Активами», ТОВ «ФК «УА», відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (правонаступник Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси); далі третя особа-1, державний виконавець, ВДВС), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна (далі третя особа-2, приватний нотаріус), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому позивач, з урахуванням редакції позовної заяви від 20.05.2024 року, ухвали суду від 22.08.2024 року, просить суд: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1325, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. від 15.12.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Управління Активами» заборгованості за кредитним договором №1655667 від 21.02.2021 року у розмірі 9536,40 грн. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням редакції позовної заяви від 20.05.2024 року, позивач зазначила, що на її думку, оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушення вимог чинного законодавства, тому такий не підлягає виконанню. Оскільки стягувачем для вчинення виконавчого напису не було надано приватному нотаріусу затвердженого законодавством переліку документів, які підтверджували б безспірність заборгованості за кредитним договором, не надано доказів належного направлення та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень. Натомість приватний нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі не посвідченого нотаріально договору, не перевірив надані йому для вчинення виконавчого напису документи. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Тому позивач звернулась до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 12.07.2024 року засобами електронного зв`язку від відповідача на адресу суду надійшла письмова заява про визнання позовних вимог в порядку ст. 206 ЦПК України, в якій відповідач зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління Активами» визнає позовні вимоги [PERSON] та просить суд їх задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 50%, з урахуванням визнання позовних вимог. Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило. Треті особи не подали до суду пояснення по суті спору. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до відповіді №586652 від 10.05.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, відсутні відомості щодо зареєстрованого місця проживання позивача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Ухвалою суду від 15.05.2024 року було залишено без руху позовну заяву [PERSON] та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали суду про залишення заяви без руху, визначені недоліки позовної заяви позивачу було постановлено усунути шляхом надання суду виправленої редакції позовної заяви з доказами надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів із зазначенням: відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету сторін; відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводились; доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; наданням підтвердження про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; наданням копії позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до позовної заяви, для відповідача та третіх осіб або докази надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів; оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. 20.05.2024 року позивач усунула недоліки позовної заяви у повному обсязі та належним чином. 13.06.2024 року у відповідь на запит суду від 13.05.2024 року щодо підтвердження місця проживання позивача на адресу суду надійшла відповідь про те, що в реєстрі територіальної громади відсутні відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , на території міста Дніпра. Ухвалою суду від 27.05.2024 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 22.08.2024 року було залучено до участі у справі №203/2292/24 правонаступника третьої особи-1 Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса місцезнаходження: вул.\~Старокозацька, буд. 56, м. Дніпро; код ЄДРПОУ 44703621; електронна адреса: info_bb@dpm.dp.dvs.gov.ua). У судове засідання 16.10.2024 року учасники справи не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Позивач подала до суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що вона підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач та треті особи не повідомили суд про поважність причин неприбуття у судове засідання, не подали до суду будь-яких заяв чи клопотань щодо участі у судовому засіданні. Суд на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянув справу за відсутності учасників справи за наявними у справі письмовими доказами та без фіксування судового процесу технічними засобами. Під час судового розгляду справи суд дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи. Судом встановлено, що 15.12.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1325, відповідно до якого було запропоновано стягнути з [PERSON] , [INFO] , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління Активами», Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» на підставі договору факторингу від 26.10.2021 року відступлено право вимоги за кредитним договором №1655667 від 21.03.2021 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] , на загальну суму 9536,40\~грн. Постановою від 20.01.2022 року, ВП №68235187, державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Дніпро) Коваленко У.Ю. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №1325, виданого 15.12.2021 року. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною №1325 від 15.12.2021 року, таким, що не підлягає виконанню. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до положень статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями статті 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року №3425-ХІІ (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі Порядок, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2\~Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3\~Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172\~(далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому\~стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.05.2020 року, справа №320/7932/16-ц, Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц, у постанові від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17, у подібних правовідносинах, а також Верховного Суду України, викладеною в постанові від 05.07.2017 року, справа №6-887цс17, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що для нотаріуса підтверджується формальними ознаками: наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року, справа №310/9293/15-ц, зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З урахуванням положень статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.\~Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з частиною 4\~статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідач не довів суду того факту, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису позивач мала безспірну кредитну заборгованість саме такого розміру, який зазначений у виконавчому написі станом на час його вчинення. Оспорюваний виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у державного виконавця. З-поміж іншого, твердження відповідача спростовуються тим, що відповідачем не доведено суду факт того, що під час вчинення виконавчого напису нотаріус отримував від позивача як боржника первинні документи щодо погашення ним кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Також з наявних в матеріалах справи письмових доказів не встановлено чи дійсно на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису кредитна заборгованість позивача була саме такого розміру, який зазначений у виконавчому написі. При цьому відповідачем не було доведено факту направлення на адресу позивача та отримання ним вимоги про сплату наявної кредитної заборгованості, надання її нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Отже, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, відповідач не довів суду безспірність розміру кредитної заборгованості. Своєю чергою, позивач звернулась до суду після вчинення виконавчого напису нотаріуса та заперечує наявність боргу у вказаному у ньому розмірі. Це є достатньою правовою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Також суд враховує те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно із статтею 1, частиною 1 статті 3, частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Відповідно до частини 1, частини 2 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Суд зазначає, що порядок повернення судового збору регламентований, зокрема статтею\~7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №\~3674-VI та\~Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №\~787. Відповідно до частини 3, частини 5 статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статей 133, 141, 142, 206 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги [PERSON] задоволені повністю, а відповідач визнав позов, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем за подання позову у розмірі 605,60 грн (1211,20 грн : 2 = 605,60 грн), а інші 50 відсотків, а саме: 605,60 грн за подання позову підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету України. Суд додатково зазначає, що документ на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до Державного бюджету України міститься в матеріалах цивільної справи №203/2292/24, а саме: квитанція ID: 4173-0619-2466-8676 від 17.05.2024 року на суму 1211,20 грн. При цьому суд зазначає, що одержувачем коштів, відповідно до вказаної квитанції, є Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, тому воно і виступає органом, який має здійснити повернення сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved