Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

01.10.2021 [PERSON] звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Ухвалою суду від 06.10.2021 позовні вимоги роз`єднано, вимоги про стягнення аліментів виділено в окреме провадження. Ухвалою суду від 19.05.2022 головуючим суддею Хайнацьким Є.С. заявлено самовідвід від розгляду даної справи. Згідно з ухвалою суду від 28.02.2023 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] передано на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 25.09.2023 позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Білозір`я Черкаського району Черкаської області, аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 35% від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 01.10.2021 і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 11.12.2023 представник відповідача [PERSON] адвокат Фокіна О.С. звернулася до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення. Ухвалою суду від 18.04.2024 заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Фокіної О.С. задоволено, рішення суду скасовано та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 16.05.2024 представник відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково, а саме не заперечив щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій формі в розмірі 1 598,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позову та до повноліття дитини. 28.05.2024 представник позивача [PERSON] - адвокат Богданов О.О. подав до суду відповідь на відзив, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 35% від усіх доходів відповідача, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» від 27.02.1991 №146, в тому числі з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових, додаткових видів грошового забезпечення, (матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, грошова допомога на оздоровлення, одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, винагорода за тривалість безперервної військової служби, грошова допомога за невикористані дні відпустки (основної, додаткової, інших), грошова премія як вид заохочення, встановлений дисциплінарним статутом Збройних Сил України, додаткової винагороди) та всіх інших доходів з січня 2018 року. 22.07.2024 представник відповідача [PERSON] подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив про часткове визнання позову відповідачем - у розмірі 1/6 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 23.07.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представником подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій він також просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що підтримує доводи, викладені ним в запереченні на відповідь на відзив. Із урахуванням наведеного, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 03.10.2008 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16.05.2022. Від шлюбу у сторін є дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що дочка [PERSON] проживає разом з нею за адресою [ADDRESS] та з 01.09.2022 навчається в загальноосвітньому навчальному закладі І-ІІІ ступенів «Гімназія №107 «Введенська» Подільського району міста Києва, перебуваючи на повному утриманні позивача. Обставини щодо проживання дитини разом з матір`ю та відвідування нею вказаного навчального закладу підтверджуються інформаційною довідкою про зареєстроване місце проживання дитини, а також довідкою навчального закладу. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються сімейним законодавством України. Стаття 141 СК України встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 27 «Конвенції ООН про права дитини» від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, батько (-ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків, що передбачено ч.2 ст. 51 Конституції України та закріплюється в сімейному законодавстві, відповідно до ст. 180 СК України. Так, згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому, судом також враховується положення ч.3 ст. 181 СК України, згідно з якими за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір прожиткового мінімуму для дітей встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та на час розгляду справи для дитини віком від шести до вісімнадцяти років становить 3 196,00 грн. Крім того, судом встановлено, що відповідач 12.11.2022 зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №2267, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 12.11.2022. Від шлюбу у відповідача з [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Таким чином, на утриманні відповідача, окрім спільної з позивачем доньки, фактично знаходиться малолітня дитина, а також дружина, яка не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною, якій немає трьох років. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, суд враховує наявність у відповідача ще однієї малолітньої дитини та перебування на його утриманні дружини, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьох років, та доходить висновку за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів із урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №146 від 27.02.1991 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», то такі вимоги є безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на нормах закону, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для їх задоволення. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн., що відповідає ставці судового збору, яка діяла на момент звернення позивача із даним позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial