Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

01\~лютого 2024\~року позивач\~Керівник Дніпровської\~окружної прокуратури\~м.\~Запоріжжя Запорізької\~області в\~інтересах держави\~в особі\~Головного управління\~Держгеокадастру у\~Запорізькій області\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про\~припинення права\~власності на\~частину земельної\~ділянки шляхом\~її конфіскації,\~в якому\~просить суд:\~припинити громадянці\~російської федерації\~ [PERSON] ,\~право спільної\~часткової власності\~на частини\~земельної ділянки\~з кадастровим\~номером 2310100000:04:025:0320,\~розташованої за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~цільове призначення\~ для\~індивідуального садівництва,\~(реєстраційний\~номер об`єкта\~нерухомого майна\~568232323101),\~а саме:\~1/8\~частина (номер\~відомостей про\~речове право\~8641274),\~1/2\~частина (номер\~відомостей про\~речове право\~15399242),1/8 частина (номер відомостей про речове право 16011142), шляхом її конфіскації (примусового відчуження) на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 39820689). Стягнути з громадянки російської федерації [PERSON] , на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя кошти, витрачені у 2023 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 3028 гривень. В обґрунтування позовних вимог прокурор послався на те, що рішенням Запорізької міської ради від 14.12.2008 №62/121 передано [PERSON] та [PERSON] в рівних частках земельну ділянку (кадастровий номер 2310100000:04:025:0320) площею 0,0498 га для ведення садівництва. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 06.10.2014 у справі №334/6661/14-ц [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від імені малолітньої [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В свою чергу [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від імені і в інтересах малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] звернулися до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 06.10.2014 у цій справі затверджено мирову угоду між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що діяла в інтересах неповнолітньої [PERSON] , та зокрема визнано право власності [PERSON] на 1/8 частину земельної ділянки, площею 0,0249 га у межах згідно плану, що складає 1/2 від площі 0,0498 га для ведення садівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2310100000:04:025:0320, [PERSON] на 1/8 частину цієї ж ділянки та [PERSON] на 1/4 її частину. В подальшому, право власності на 1/8 частку земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:025:0320 перейшло від [PERSON] до [PERSON] , на підставі договору дарування від 17.08.2016, зареєстрованого в реєстрі за №2189. Також, рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 07.07.2015 у справі №334/4475/15-ц задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , 3-ті особи: [PERSON] , [PERSON] . Даним рішенням, зокрема визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0,0249 га, у межах згідно плану, що складає 1/2 від площі 0,0498га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2310100000:04:025:0320, в порядку спадкування за законом після смерті її сина [PERSON] . За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:04:025:0320 (РНОНМ 568232323101), розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для ведення садівництва, належить: [PERSON] (розміри часток 1/8, 1/2, 1/8) та [PERSON] (розмір частки 1/4). Таким чином, встановлено, що [PERSON] належить 3/4 (1/8+1/2+ 1/8) частина земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:025:0320, або 0,03735 га (0,0498га*3/4). Разом з тим, за обліками ВСІОБГ УДМС у Запорізькій області [PERSON] , [INFO] значиться громадянкою рф, документована посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] , від 22.06.2015 терміном дії безстроково, орган видачі 2301. Дозвіл на імміграцію в Україну отримала на підставі пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки син є громадянином України. За обліками відділу обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Запорізькій області, місце проживання громадянки [PERSON] , з 02.01.2013 року зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 35 Земельного кодексу України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи, можуть мати земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва на умовах оренди. За змістом ч. 4 статті 81, ч. 1 ст. 145 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Посилаючись на те, що громадянка російської федерації [PERSON] , набувши в 2015-2016 роках частку у власності спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення в порядку спадкування, вимоги закону щодо її відчуження протягом одного року не виконала, просить припинити [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку шляхом її конфіскації. Ухвалою суду від 02.02.2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 06 лютого 2024 року позивачем до суду надано заяву про виправлення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 12.02.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду\~від 10.04.2024\~року витребувано\~від Головного\~центру обробки\~спеціальної інформації\~Державної прикордонної\~служби України інформацію наступного змісту: чи перетинала [PERSON] , державний кордон України в період з 01.01.2016 року по теперішній час? Якщо так, то вказати дату перетину державного кордону України. інформацію про те чи поверталася [PERSON] , на територію України в період з 01.01.2016 року по теперішній час? Якщо так, то вказати дату перетину державного кордону України. Витребувано від Міністерства соціальної політики України відомості з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відносно [PERSON] . 13.05.2024 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від Міністерства соціальної політики України на виконання ухвали суду від 10.04.2024 року надійшла витребувана інформація, згідно якої інформація щодо [PERSON] в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо-переміщених осіб станом на 07.05.2024 відсутня. 28.05.2024 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання ухвали суду від 10.04.2024 року надійшла витребувана інформація про перетин кордону [PERSON] , а саме: 1) 10.06.2018 о 04-49 год. в`їзд, пункт перепуску: Харків-Пасажирський; 2) 10.06.2018 о 22-57 год. виїзд, пункт перепуску: Харків-Пасажирський; 3) 07.06.2019 о 04-50 год. в`їзд, пункт перепуску: Харків-Пасажирський; 4) 15.08.2019 о 23-22 год. виїзд, пункт перепуску: Харків-Пасажирський; 5) 21.10.2019 о 04-40 год. в`їзд, пункт перепуску: Харків-Пасажирський; 6) 29.10.2019 о 22-08 год. виїзд, пункт перепуску: Харків-Пасажирський; 7) 07.06.2020 о 11-55 год. в`їзд, пункт перепуску: Гоптівка; 8) 18.08.2020 о 05-31 год. виїзд, пункт перепуску: Гоптівка; 9) 30.05.2021 о 14-53 год. в`їзд, пункт перепуску: Гоптівка; 10) 15.08.2021 о 06-50 год. виїзд, пункт перепуску: Гоптівка. Ухвалою суду від 30.07.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Прокурор Головко О.Є. та представника позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчить конваерт, який повернувся на адресу суду 10.10.2024 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність не надала, відзив на позов не подала. Згідно матеріалів справи відповідач [PERSON] є громадянкою російської федерації, тому здійснити її виклик в судове засідання шляхом надсилання судового доручення компетентному суду російської федерації в порядку міжнародної правової допомоги є неможливим, оскільки 01.12.2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», згідно якого за повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції та Протоколу до неї у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь зупинено з 27.12.2022 року (з дати повідомлення Виконавчого комітету СНД як депозитарія Мінської конвенції). Відтак, відповідач повідомлялась про час і місце розгляду справи усіма можливими в даних умовах способом шляхом розміщення оголошень на офіційному сайті Судової влади України, як громадянка російської федерації, а також за адресою її зареєстрованого місця проживання в Україні, [ADDRESS] .. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Відповідно ст.ст. 1, 19 ЗК України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями ЦК України та ЗК України. Відповідач - [PERSON] , [INFO] , є громадянкою російської федерації, має паспорт громадянина російської федерації, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , посвідку на постійне проживання серії [NUMBER] від 22.06.2015, терміном дії безстроково, орган видачі: 2301, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Запорізької міської ради від 14.12.2008 №62/121 передано [PERSON] та [PERSON] в рівних частках земельну ділянку (кадастровий номер 2310100000:04:025:0320) площею 0,0498 га для ведення садівництва (а.с. 29-30). Відповідно до ухвали Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 06.10.2014 у справі №334/6661/14-ц [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від імені малолітньої [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В свою чергу [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від імені і в інтересах малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] звернулися до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 06.10.2014 у цій справі затверджено мирову угоду між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що діяла в інтересах неповнолітньої [PERSON] , та зокрема визнано право власності [PERSON] на 1/8 частину земельної ділянки, площею 0,0249 га у межах згідно плану, що складає 1/2 від площі 0,0498 га для ведення садівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2310100000:04:025:0320, [PERSON] на 1/8 частину цієї ж ділянки та [PERSON] на 1/4 її частину (а.с. 37-40). В подальшому, право власності на 1/8 частку земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:025:0320 перейшло від [PERSON] до [PERSON] , на підставі договору дарування від 17.08.2016, зареєстрованого в реєстрі за №2189 (а.с.44-46). Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 07.07.2015 у справі №334/4475/15-ц задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , 3-ті особи: [PERSON] , [PERSON] . Даним рішенням, зокрема визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0,0249 га, у межах згідно плану, що складає 1/2 від площі 0,0498га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2310100000:04:025:0320, в порядку спадкування за законом після смерті її сина [PERSON] (а.с.41-43). За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:04:025:0320 (РНОНМ 568232323101), розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для ведення садівництва, належить: [PERSON] (розміри часток 1/8, 1/2, 1/8) та [PERSON] (розмір частки 1/4) (а.с.88-90). Таким чином, [PERSON] отримала 3/4 (1/8+1/2+ 1/8) частини земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:025:0320, або 0,03735 га (0,0498га*3/4), саме в порядку спадкування. Разом з тим, за обліками ВСІОБГ УДМС у Запорізькій області [PERSON] , [INFO] значиться громадянкою рф, документована посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] , від 22.06.2015 терміном дії безстроково, орган видачі 2301. Дозвіл на імміграцію в Україну отримала на підставі пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки син є громадянином України. За обліками відділу обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Запорізькій області, місце проживання громадянки [PERSON] , з 02.01.2013 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.47). Відповідно ч.1 ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч.1 ст.39 Закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Таким чином, враховуючи, що спірна земельна ділянка, яка належить до нерухомого майна, знаходиться на території України, на неї поширюється дія законодавства України. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно ст.80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч.2 ст.81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно ч.2 ст.81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно ч.3 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно ч.5 ст.22 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. За змістом ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Аналіз вищевказаних норм ЗК України дає підстави для висновку, що законом передбачений чіткий обов`язок іноземця чи особи без громадянства відчужити земельну ділянку сільськогосподарського призначення протягом одного року з дня набуття права власності на неї. Вказана норма є імперативною та не передбачає винятків. У випадку не відчуження такої земельної ділянки іноземцем чи особою без громадянства у встановлений законом строк, така земельна ділянка підлягає конфіскації на користь держави. Таким чином, судом встановлено, що відповідач була зобов`язана протягом року після набуття права власності на спірну земельну ділянку вчинити заходи щодо її відчуження. Оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про інше, суд приходить висновку, що відповідач вказаного обов`язку не виконала. Відповідно ч.1,2 ст.145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Частиною 4 ст.145 ЗК України передбачено, що позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Частиною 5 ст.41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно п.10 ч.1 ст.346 ЦК України конфіскація є однією з підстав припинення права власності. Відповідно ч.1 ст.354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Частиною 1 ст.143 ЗК України передбачено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: в) конфіскації земельної ділянки. Невиконання відповідачем імперативних вимог ч.3 ст.81, ч.1 ст.145 ЗК України за правовою природою є правопорушенням у сфері земельного законодавства. Суд також враховує, що згідно п.п.1 п.3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Згідно п.8 вказаного Положення Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. Таким чином, саме Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч.2,4 ст.145 Земельного кодексу України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки. Крім іншого, суд бере до уваги також доводи прокурора про те, що задоволення позову у цій справі не призведе до порушення прав позивача, передбачених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки таке втручання у право позивача буде законним, буде переслідувати публічний інтерес та буде пропорційним до мети, з якою таке втручання відбудеться. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в Постанові від 18.09.2013 року (справа № 6-92цс13) зазначено, що основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11.03.2003 року «Новоселецький проти України», від 01.06.2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст.1, зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Також, відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення у справах «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Судом не ставиться під сумнів законність втручання у право власності відповідача, зважаючи на існування загальновідомого, чітко визначеного ЗК України обов`язку іноземця чи особи без громадянства, відчужити в річний строк прийняту у спадщину земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Таким чином, у суду немає підстав вважати, що у відповідача існували перешкоди самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із зазначеними нормами законодавства та зробити висновки щодо наявності обов`язку відчужити спірну земельну ділянку. У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, суд не вбачає невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, будь-яких заперечень суду не надала, то суд вирішив справу за наявними матеріалами. Таким чином, позовні вимоги є законними і обґрунтованими, заявлені належною особою, а обраний спосіб захисту відповідає характеру порушеного права. Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому судовий збір у сумі 3028,00 грн., який був сплачений при подачі позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури Запорізької області.

Outcome: approved