Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

В провадженні судді перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позов мотивовано тим, що позивач з 08.09.2012 року по 20.09.2022 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбних відносин у них народився син [PERSON] , [INFO] . 20.09.2022 року за позовом [PERSON] шлюб між сторонами розірвано. Через певний час відповідач звернулась до суду і судом 19.06.2023 року було видано судовий наказ про стягнення з позивача аліменти у розмірі 1/4 частини від доходів. Тривалий час відповідачка по справі виїхала за межі України разом зі спільним сином. Де наразі перебуває відповідачка позивачу не відомо, але судячи із фото на її сторінці у соціальній мережі, відповідачка створила там нову родину та народила ще дитину. При цьому, вже більше року позивач не бачить свого сина. Відповідачка зробила все можливе, щоб позивач не міг спілкуватись сином через інтернет-застосунки чи телефоном. Фактично відповідачка в односторонньому порядку відсторонила позивача від участі у вихованні сина та позбавила його можливості навіть просто бачити як він зростає. Позивач зазначає, що наразі перебуває на військовій службі в ЗСУ та із-за постійної участі у бойових діях отримує заробітну плату приблизно 100000,00 грн., тому відповідачка отримує досить значні суми аліментів, які фактично витрачає не на їх спільного сина, а на задоволення власних потреб, зокрема, на безтурботне життя за кордоном. [PERSON] вказує, що хоча і отримує доволі пристойний дохід, однак при цьому задля елементарного виживання в бойових умовах йому та його побратимам по службі потрібно купувати для себе військовий одяг, взуття, бронежилети, додаткові «магазини» для зброї, інше екіпірування тощо. Тому, просить суд змінити порядок стягнення аліментів, утримуваних з [PERSON] за судовим наказом Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19.06.2023 року по справі №210/3035/23 на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , стягнувши при цьому аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 20.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для надання відзиву. Відповідачу було направлено копію ухвали суду від 20.08.2024 року та позовну заяву з додатками, які повернулись на адресу суду 04.10.2024 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Станом на 14.10.2024 року відповідач правом на відзив не скористався та сторонами не подано будь-яких інших заяв, клопотань тощо. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.09.2022 року шлюб між [PERSON] , та [PERSON] розірвано (а.с. 13). Судомив наказом Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.06.2023 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви, тобто з 09.06.2023 року і до повноліття дитини (а.с. 15). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 51 Конституції України встановлює обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ч.\~1,\~1\~ст.\~181\~СК України\~способи виконання\~батьками обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з\~ч.\~3\~ст.\~181\~СК України\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Системне тлумачення наведених норм дозволяє дійти висновку, що законодавець розмежовує зміну способу стягнення аліментів (з твердої грошової суми на частку від доходу або навпаки), що регулюється ч. 3 ст. 181 СК України та зменшення розміру аліментів (в межах визначеного способу стягнення), передбаченого у ст. 192 СК України. Так, раніше встановлений розмір аліментів за наявності підстав, передбачених у статті 192 СК України може бути змінений (збільшений чи зменшений) за позовом як платника, так і одержувача аліментів. Водночас правом ініціювати зміну способу стягнення аліментів імперативно наділений лише їх одержувач. Отже, право обрання певного способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), належить виключно одержувачу аліментів, і право змінювати в подальшому спосіб стягнення аліментів, які вже визначені судовим рішенням, також належить виключно одержувачу аліментів, а платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання або на зміну способу стягнення аліментів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 лютого 2020 у справі № 539/3532/18. У даній справі предметом позову є зміна порядку стягнення аліментів з частки розміру присудженого судом на тверду грошову форму, що прямо суперечить ч. 3 ст. 181 СК України, в якій законодавець імперативно визначив, що спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом за позовом одержувача аліментів. Відтак, [PERSON] , як платник аліментів, не має права ініціювати судовий розгляд про зміну способу їх стягнення, тому позовні вимоги суд залишає без задоволення. На підставі викладено, та

Outcome: dismissed