Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] через представника звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] помер її рідний батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина до якої входить квартира [ADDRESS] . Померлий за життя заповіт не склав. Вона, як донька померлого, належить до кола спадкоємців першої черги. Через бойові дії з бору РФ, та погіршення стану її здоров`я, вона не мала можливості подати в передбачені законом строки заяву до нотаріуса для прийняття спадщини. 04.09.2023 року приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Єрмаковою Л.С. (далі приватний нотаріус) їй було відмовлено у відкритті спадщини у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи життєві обставини, що склались після смерті [PERSON] , а саме повномасштабне вторгнення РФ, а також те, що [PERSON] була позбавлена можливості оформити спадщину у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , терміном три місяці. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.01.2024 року у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Харківську міську раду. Ухвалою суду від 13.03.2024 року закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином. Представник позивача подала заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору приватний нотаріус, в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Харківської міської ради в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] (а.с. 16). [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с. 17, 19). За життя [PERSON] був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] (а.с. 131). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, спадкова маса якої складається із частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 28). [PERSON] 28.07.2023 року звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] (а.с. 70). Приватним нотаріусом, 04.09.2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 23-24). Крім того, після смерті [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини 23.10.2023 року до приватного нотаріуса звернувся онук померлого Боденко А.І. (а.с. 101), якому, постановою від 23.10.2023 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого, у зв`язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 25-26). В обґрунтування причини поважності пропуску строку для подання вказаної заяви про прийняття спадщини до нотаріуса, позивач надала суду довідку від 07.03.2022 року за № 6316/7000770757, згідно якої, вона є внутрішньо переміщеною особою, з 07.03.2022 року проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Крім того, позивачем надана копія виписки з медичної карти № 16084 стаціонарного хворого, з якої вбачається, що [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в Міському центрі щелепно-лицевої та реконструктивної хірургії з 17.12.2022 року по 20.12.2022 рік (а.с. 27). Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено у ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Частинами 1, 2 ст.\~1269\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені ст. 1272 ЦК України. Відповідно ч. ч. 3 1 ст. 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст.\~1272\~ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.10.2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30.01.2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31.01.2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Разом із тим, у п. 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року за\~№ 7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тлумачення змісту ст.\~51\~ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. При цьому процесуальний статус відповідача і третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різними. Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18). Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини [PERSON] єдиним відповідачем зазначила [PERSON] , тобто, онука померлого [PERSON] , який відноситься до спадкоємців п`ятої черги. Суд зазначає, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності, або залучення співвідповідачів. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому, спадкоємців, які прийняли спадщину, а за їх відсутності - територіальну громаду в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, до участі у даній справі в якості відповідача (співвідповідача) не було залучено, відповідного клопотання позивачкою під час розгляду справи заявлено не було. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (п. 40), від 12.12.2018 року у справі № 372/51/16-ц ) п. 31.10), від 30.01.2019 року у справі № 552/6381/17 (п. 39). Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 29.08.2019 року у справі № 642/6181/16-ц). Вищевикладене також узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 03.05.2022 року у справі № 736/1432/20 (провадження № 61-18506св21). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). За таких обставин, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги пред`явлені [PERSON] до неналежного відповідача, є окремою підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Інші, наведені позивачем доводи в обґрунтування своєї позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). З урахуванням вищевикладеного, суд з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відсутність підставі для задоволення позову та надання [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд покладає судові витрати на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed