Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому, після уточнення позовних вимог просив визнати квартиру [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним та відповідачкою [PERSON] право власності по частині за кожним із них на вказану квартиру, припинивши за відповідачкою право власності на цілу частку. Свої вимоги мотивував тим, що за час шлюбу позивача з відповідачем, за спільні кошти в спільну сумісну власність 25 листопада 2014 року ними придбано квартиру, право власності на яку оформлено за відповідачкою. В суді позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, повторно в судове засідання не з`явилася. Представник відповідача подала письмові пояснення, в яких зазначила, що відповідач пропонувала позивачу виплатити їй вартість частки їх спільної квартири. В порядку поділу квартири просила визнати за сторонами право власності по частини за кожним і поділити порівну судові витрати. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що з 09 березня 2002 року сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 листопада 2020 року, шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №30657214 від 27 липня 2016 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №101-26 від 25 листопада 2014 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №383430477 від 18 червня 2024 року, право власності на спірну квартиру на даний час зареєстровано за [PERSON] . Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 22 листопада 2023 року оціночна вартість спірної однокімнатної квартири становить 1 672 987 грн. 10 коп. Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.ч. 1- 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. На підставі ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (правова позиція Верховного Суду в постанові від 05 серпня 2020 року в справі №682/2493/16-ц). По справі встановлено, що спірну квартиру придбано під час перебування сторін у шлюбі, а тому в силу викладених вимог Закону вона вважається спільним сумісним майном подружжя. Однак сторони не змогли домовитися і дійти спільної згоди про порядок поділу спільної квартири. Спірне майно є неподільним і, враховуючи зміст позовних вимог, за кожною із сторін слід визнати право на рівну частку в ньому, залишивши таке майно в їх спільній власності. При вирішенні спору суд, згідно роз`яснень даних в п. 25 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні, яке залишається в їх спільній частковій власності. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що незалежно від того, на кого з подружжя зареєстроване право власності на майно, придбана ними квартира, належать дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, а тому за кожним із них слід визнати право власності на її частину, що тягне за собою припинення оформленого за відповідачкою право власності на це майно в цілому. За таких обставин позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ст.ст.141, 142 ЦПК України та в зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог, з останньої на користь позивача слід стягнути 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у розмірі 4 182 грн. 50 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved