Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради , в якій просив визначити йому додатковий строк три місяці, з дня набрання рішення суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Архангельське, Шебкінський район, Курська область, Російська Федерація. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 47,44 кв.м., жилою площею 29,2 кв.м.. За життя [PERSON] склала заповіт від 05 травня 1995 року, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Нарохою О.В., зареєстрований в реєстрі №3-1313, яким належну їй на праві приватної власності двокімнатну квартиру [ADDRESS] , заповіла позивачу [PERSON] . 20 грудня 2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Ракитянської Т.Г. із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ракитянської Т.Г. від 27.12.2023 року, відмовлено громадянину України [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (дев`яносто сім), після померлої «03» червня 2023 року [PERSON] , оскільки з поданих документів немає можливості встановити факт прийняття гр. [PERSON] спадщини у встановлений законом спосіб та строк: протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а також не надав довідку органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Позивач вважає, що через похилий вік, наявність хронічних хвороб та перебування на лікуванні , він мав поважні причини для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 15 січня 2024 року відкрите провадження по справі. Позивач [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] З. Ухвалою суду від 23 лютого 2024 року провадження по справі було зупинено до вступу у справі правонаступника позивача. Ухвалою суду від 30 липня 2024 року поновлено провадження у справі та витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Ракитянської Т.Г. копію спадкової справи № 14/2024 ( номер у Спадковому реєстрі 71980836) заведену після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 12 серпня 2024 \~\~ року залучено до\~ участі у справі в якості правонаступників позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року закрите підготовче\~ провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У вступному слові представник позивачів та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача Запорізької міської ради Мірошниченко О.О. просила провести розгляд справи без учсаті представника Запорізької міської ради, позов просила вирішити на розсуд суду. Допита в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснила, що померлий [PERSON] був її чоловіком. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належну їй квартиру [PERSON] . Її чоловік дуже хворів, і коли він зібрався йти до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, його забрала швидка. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] був її вітчимом. Після смерті [PERSON] він не встиг подати вчасно заяву про прийняття спадщини, оскільки восени 2023 року почав дуже хворіти. З жовтня 2023 року він фактично не виходив з дому. Крім того, свідок пояснила, що родина [PERSON] мала фінансові труднощі, оскільки поховання [PERSON] було здійснено за їх кошти. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів [PERSON] , показання свідків [PERSON] , [PERSON] , приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Архангельське, Шебкінський район, Курська область, Російська Федерація, у віці 94 років, місце смерті: м. Запоріжжя, Олександрівський район, Запорізька область, Україна, про що свідчить Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , виданий 05.06.2023 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №1135. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 47,44 кв.м., жилою площею 29,2 кв.м.. Право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] набуто на підставі Свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло, видане виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів від 14.02.1994 року. Квартира була приватизована [PERSON] згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». За життя [PERSON] склала заповіт від 05 травня 1995 року, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Нарохою О.В., зареєстрований в реєстрі №3-1313, яким належну їй на праві приватної власності двокімнатну квартиру [ADDRESS] , заповіла позивачу [PERSON] . На час момент відкриття спадщини заповіт є чинним, не змінений та не скасований. 20 грудня 2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Ракитянської Т.Г. із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим [PERSON] , державним нотаріусом 4-ої Запорізької державної нотаріальної контори, 05 травня 1995 року за реєстровим №3-1313, після померлої [PERSON] , де було заведено спадкову справу №90/2023. Вказане підтверджується Витягом про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі №75208422, виданого 20.12.2023 року приватним нотаріусом Ракитянською Т.Г. Постановою приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ракитянської Т.Г. від 27.12.2023 року, відмовлено громадянину України [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (дев`яносто сім), після померлої «03» червня 2023 року [PERSON] , оскільки з поданих документів немає можливості встановити факт прийняття гр. [PERSON] спадщини у встановлений законом спосіб та строк: протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а також не надав довідку органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець , який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними, така правова позиція викладена у рішенні ВСУ у справі №6-1320цс17. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 № 7 в абзаці 6 пункту 24 роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Матеріалами справи підтверджено, що на час відкриття спадщини [PERSON] виповнилося 76 років, останній мав хронічні захворювання, з жовтня 2023 року не виходив з квартири, що підтверджено копією паспорта [PERSON] , показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] .. Також, судом встановлено, що 02 грудня 2023 року у [PERSON] підвищилась температура до 39,9°С, підвищення артеріального тиску 210/110 (постійний 140/80), частота дихання -24. Дружина позивача [PERSON] викликала швидку медичну допомогу. Тип виїзду: 2- раптове захворювання. Час від початку хвороби: 6 понад 24 години. Попередній діагноз: «Негоспітальна пневмонія в нижній долі правої легені. Гіпертонічна хвороба». Дата захворювання: 29.11.2023 року зранку, скарги ускладнення дихання, задишку змішаного характеру, скарги турбують на протязі 3-4 днів, сьогодні задишка посилилась. Загальний стан - важкий. Стан пацієнта [PERSON] після надання допомоги: загальний стан - важкий, приступ: задишка зменшилась, тиск знизився, від транспортування/ госпіталізації до лікарні відмовився. Вказане підтверджується: картою виїзду швидкої медичної допомоги КНП ТМО «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР №1243 від 02.12.2023 року, інформаційним листком Запорізької станції екстреної медичної допомоги від 02.12.2023 р. Зранку 05.12.2023 року у [PERSON] підвищилась температура до 38,0°С, підвищення артеріального тиску 160/90, частота дихання 28. Дружина позивача [PERSON] викликала швидку медичну допомогу. Тип виїзду: 2- раптове захворювання. Час від початку хвороби: 6 понад 24 години. Попередній діагноз: «Двостороння негоспітальна пневмонія». Дата захворювання: протягом тижня змішана задишка в спокої, сухий кашель, лихоманка». Загальний стан - середній. 05.12.2023 року [PERSON] було доставлено та оглянуто в 6 міській лікарні, зроблено рентгенографію ОГП в лікарні №8 легеневі поля прозорі, попередній діагноз «пневмонія» не підтвердився. Позивач [PERSON] відмовився від стаціонарного лікування та повернувся додому. Вказане підтверджується: картою виїзду швидкої медичної допомоги КНП ТМО «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР №1410 від 05.12.2023 року, довідкою рентгенографії ОГП від 05.12.2023 року. З цього дня він пересувався тільки зі сторонньою допомогою. 07.12.2023 року [PERSON] спочатку звернувся до ТОВ «Багатопрофільна клініка Святого Миколая» зі скаргами на задишку, відчуття ознобу та тремтіння в тілі, виражену загальну слабкість, підвищення цифр АТ до 240/120, підвищення Т тіла до 39,9°С. Загальний стан: середньої тяжкості. Вказане підтверджується консультативним висновком терапевта ТОВ «Багатопрофільна клініка Святого Миколая» [PERSON] від 07.12.2023 р. 07.12.2023 року позивач був оглянутий у 5-ій міської лікарні та госпіталізований до 6 -ої міської лікарні м. Запоріжжя. З 07.12.2023 року по 15.12.2023 року позивач [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська лікарня №6». Повний діагноз: ІХС: дифузний кардіосклероз, СНІІБ, ФК ІІІ за NYНА. Гіпертонічна хвороба ІІ, 3 ст, ДВДР. ХХН ІІІ ст.: нефропатія змішаного генезу (гіпертонічна, діабетична). Цироз печінки змішаного генезу, клас «А»-«В» по Чайлд- П`ю. Асцит. Поступив зі скаргами на задишку при фізичному навантаженні та в покої, загальну слабкість, періодично потребує кисневої підтримки (SpO2=91% без кисню), біль у лівому кульшовому суглобі. На фоні проведеної терапії стан з незначною позитивною динамікою. Зі слів пацієнта задовільна відповідь на діуретичну терапію, задишка значно зменшилась, не кисневозалежний. Активний в межах палати, біль зник в кульшовому суглобі. Вказане підтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №8811 [PERSON] від 15.12.2023 р. Крім того\~,\~суд враховує,\~що фактично\~спадкоємець [PERSON] \~ 20.12.2023\~року звернувся\~із заявою\~до нотаріуса\~через чотири\~дні (з\~урахуванням:\~суботи,\~неділі)\~після виписки\~його з\~лікарні,\~пропустивши 17днів,\~що є\~незначним строком. Відповідно до частин першої-третьої\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. За таких обставин , проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки причини, зазначені [PERSON] є об`єктивними та непереборними. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved