Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, в якому просив визнати такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , відомості зазначені [PERSON] на сторінці у соціальні мережі Facebook, а саме: «[INFO].». В обґрунтування позову позивач вказував, що він з 2017 року перебуває радником президента Всеукраїнської громадської організації «Асоціація платників податків України». Також здійснює написання наукових статей і тез, методичного і публіцистичного характеру у сфері міжнародної економіки та бізнесу, є патріотом України, займається підприємницькою діяльністю є здобувачем наукового ступеню та автором науково-публіцистичних статей, також здійснює благодійну допомогу. Разом з тим, позивачу стало відомо про те, що 13 квітня 2020 року на особистій сторінці [PERSON] в соціальній мережі Facebook за адресою [INFO] надуманими та безпідставними твердженнями намагається дискредитувати позивача як патріота, активного громадського діяча, благодійника, законослухняного громадянина, вказує на безпринципність та аморальність поведінки позивача і громадському житті. Відповідач намагається створити негативний досвід позивача як особи, яка, займаючи посаду радника президента Всеукраїнської громадської організації «Асоціація платників податків України» вчиняв правопорушення в тому числі, але не виключно корупційні та нібито був виконавчим директором «корупційного центру». Зазначені твердження нічим не підкріплені, вводять в оману громадян щодо належного виконання позивачем професійних обов`язків, перебуваючи на посаді радника президента Всеукраїнської громадської організації «Асоціація платників податків України». Позивач як радник президента Всеукраїнської громадської організації «Асоціація платників податків України» не мав жодних повноважень одноособово чи сумлінно з будь-ким впливати на органи ДФС (митниці), давати жодних вказівок їх працівникам з метою створення «корупційного центру» та перебувати на посаді генерального директора даної сумнівної організації, про яку йому нічого не відомо. Поширена відповідачем інформація принижує соціальну оцінку громадської та професійної діяльності позивача, тому порушує право позивача на повагу до честі та ділової репутації. Просив суд зобов`язати [PERSON] спростувати розповсюджену недостовірну інформацію про [PERSON] у триденний строк у спосіб, в який вона була поширена, а саме в соціальній мережі Facebook за посиланням [INFO]. Ухвалою судді від 25 травня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 12 лютого 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому указано про те, що позивач не довів, що поширена інформація була розміщена і розповсюджена саме відповідачем, оскільки соціальна мережа Facebook є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок під будь-яким іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок. Ураховуючи те, що інтернет-мережа Facebook при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію- неможливо.Ураховуючи наведене, позивач у разі поширення оспорюваної інформації у мережі Facebook має довести, що [PERSON] є автором відповідної інформації. Крім того, оспорювана позивачем інформація є оціночним судженням, оскільки оспорюваний вислів може розцінюватись як спірний вислів, що є оціночним судженням, а не фактичним твердженням. У спірній публікації виражена власна думка невідомого автора, на яку останній має право, щодо його особистого ставлення, а не «з явним злим умислом» сформувати думку у громадськості. Зазначена позивачем інформація не містить безспірних тверджень про достовірні факти, а оспорювана на відомостях, які містять оціночні судження, а отже і підстав для задоволення заявлених позовних вимог немає, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. На підставі викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову. 17 листопада 2021 року представником позивача було подане клопотання про призначення експертизи. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2021 року призначено по справі лінгвістичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. 13 серпня 2024 року на виконання вимог ухвали від 17 листопада 2021 року з Державної установи «Київський науково-дослідний інститут судових експертиз» на адресу суду надійшов висновок судового експерта № 1106/22-36 від 19 липня 2024 року. 10 вересня 2024 року представник відповідача подав до суду письмові пояснення по справі, у яких вказує на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що відповідачу належить сторінка в соціальній мережі Facebook, на якій розміщено оспорювану інформацію, та те, що саме відповідач поширив спірну інформацію стосовно позивача. Належне вирішення заявлених позивачем вимог передбачає залучення до участі у справі автора відповідного матеріалу та власника веб-сайту. 01 жовтня 2024 року представник позивача подав до суду письмові пояснення, у яких зазначив про те, що відповідач станом на 2020-2021 рік був публічною особою в Україні, народним депутатом України, членом фракції «Слуга народу» в Верховній Раді України. На сторінці відповідача у соціальній мережі Facebook розміщена його електронна адреса [INFO] , тобто офіційна електронна адреса відповідача, яка була закріплена ним у Верховній Раді України. З огляду на викладене, позивач вважає, що ним доведено приналежність сторін в Facebook відповідачу. Натомість відповідач жодними доказами не спростував того факту, що ця сторінка не його. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, заслухавши учасників справи, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що [INFO] у мережі Facebook за посиланням [INFO] було розміщено публікацію наступного змісту: «[INFO].». Ознайомитись із зазначеною інформацією могли численні користувачі мережі Facebook. Як вбачається із висновку експерта за результатами проведення судової лінгвістичної (сематико-текстуальної) експертизи від 19 липня 2024 року № 1106/22-36, проведеної за клопотанням позивача, судовим експертом було встановлено, що у висловлюванням [PERSON] , які зафіксовані у тексті публікації, поширеній у соціальній мережі Facebook за посиланням [INFO], - міститься інформація негативного характеру відносно [PERSON] , яка сприяє зміні ставлення до його особи в суспільстві з позитивного або нейтрального на негативне, негативній оцінці його моральних та ділових якостей, а за умови невідповідності поширеної інформації дійсності є образливою і такою, що ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію. Суд враховує зазначений висновок експерта, про те, що негативна інформація щодо особи [PERSON] та його діяльності, поширена у соціальній мережі Facebook за посиланням [INFO] про те, що позивач причетний до корупційних схем на одеській митниці, викладена у формі фактичного твердження. Згідно частини першої та другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловленняоціночнихсуджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Аналогічна правова позиція щодо розмежування оціночних суджень і фактичних тверджень була викладена у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року по справі №757/33799/15-ц. На думку суду, відповідність оспорюваних висловлювань дійсності може бути перевірена та встановлена судом, що є основною ознакою фактичного твердження. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин причетності [PERSON] до корупційних схем на митниці. При цьому, поширена відповідачем інформація не містить жодних вказівок, які б виражали невпевненість, сумніви або власну оцінку відповідачем певних фактів. Навпаки, відповідач поширив спірні висловлювання у ствердній та категоричній формі, що створює враження наявності в нього достовірних доказів, що підтверджують відповідні факти. З урахуванням наведеного, суд вважає фактичними твердженнями висловлювання відповідача про те, що [PERSON] причетний до корупційних схем на митниці, та відхиляє доводи сторони відповідача про те, що вказана інформація є оціночним судженням. Також, суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що спірні висловлювання були критикою позивача як публічної особи, оскільки критика може стосуватися лише дій та вчинків публічної особи, які були нею дійсно вчинені. Однак, матеріали справи не містять підтвердження поширеної відповідачем інформації, а тому його висловлювання не можуть вважатися критикою дій позивача. Не заслуговують й на увагу доводи сторони відповідача, що він належить сторінка в соціальній мережі Facebook, на якій розміщено оспорювану інформацію, з огляду на таке. Як вбачається з наданого позивачем звіту за результатами проведеної фіксації ї дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 20 вересня 2024 року № 266/2024-ЗВ виконаними ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес»», на зазначеній сторінці [PERSON] у соціальній мережі Facebook за посиланням [INFO] дописи від свого імені, викладаються особисті фотографії, а тому суд приймає до уваги обставини, що вищезазначена оспорювана публікація була розміщена саме відповідачем, адже протилежного із сторони відповідача суду не надано. Частинами четвертою та шостою статті 277 ЦК України визначено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено, що оспорювана інформація поширена відповідачем на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook про позивача, порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] . Крім того, висновком експерта за результатами проведення судової лінгвістичної (сематико-текстуальної) експертизи від 19 липня 2024 року № 1106/22-36 встановлено що у поширеній відповідачем інформації містяться висловлювання образливого характеру щодо [PERSON] , принизлива інформація, яка порочить його честь і ділову репутацію. Тому зазначена недостовірна інформація повинна бути спростована відповідачем шляхом розміщення відповідного допису на особистій сторінці відповідача у мережі Facebook. Згідно статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved