Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

Представник заявника звернулась до суду із заявою про надання\~ [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування заяви зазначила, що\~13.10.2024 [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару у зв`язку із наявністю у\~неї\~тяжкого психічного розладу (діагноз):\~\~сенільна деменція, який обумовлює її безпорадність і не можливість самостійно задовольнити життєві потреби. У судовому засіданні лікар\~психіатр підтримала заяву, прокурор та адвокат не заперечували проти її задоволення. [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви лікаря, просила відмовити, однак при цьому вказала, що не розуміє де вона знаходиться, який зараз рік, хто президент та те що в країні війна, не пам`ятає як потрапила до міста Дніпра, не розуміє чому вона перебуває у лікарні, при цьому поводила себе не стримано. Вислухавши доводи та пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.\~14\~Закону\~України\~«Про психіатричну\~допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ч.ч. 2-5\~ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~виключно компетенцією\~лікаря-психіатра\~або комісії\~лікарів-психіатрів є\~встановлення діагнозу\~психічного захворювання, прийняття рішення\~про необхідність\~надання психіатричної допомоги в\~примусовому порядку\~або надання\~висновку для розгляду питання,\~пов`язаного\~з наданням психіатричної допомоги\~в примусовому\~порядку.\~При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів\~при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18). \~Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (пункт 96 рішення у справі «Заїченко проти України» (№ 2) від 26 лютого 2015 року (заява № 45797/09)). Так, у судовому засіданні було встановлено, що\~13.10.2024 [PERSON] була госпіталізована\~до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, у зв`язку із наявністю у\~неї\~тяжкого психічного розладу, внаслідок чого\~вона безпорадна та неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. При обстеженні\~її психічного стану в КП «ДБКЛПД» ДОР комісія лікарів виявила, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання,\~у зв`язку з чим хвора: доступна формальному контакту, правильно називала ПІБ, вік, рік народження. Дезорієнтована в оточуючому просторі. Вважала що знаходиться в диспансері в місті Добропіллі. Настрій був нестійкій, декілька дратівлива. Нервувала коли її перепитували одне й те ж. Активно маячних ідей, галюцинацій, суіцидальних думок не виявляла. Мислення в`язке, торпідне, ригідне, конкретне, уповільнене, пам`ять знижена на поточні та минулі події. [PERSON] давала, плутаючись в датах та подіях, плутала поняття син-онук. Часом голосно кричала, що вона не хвора, не розуміла чого знаходиться в лікарні, відштовхувала медперсонал при спробі заспокоїти. Вважала що зараз 1984 рік, що президент [PERSON] , не розуміла що в країні війна. [PERSON] давала плутаючись в датах та подіях. Не розуміла як опинилась взагалі в лікарні, не пам`ятала що була в шелтері і як там поводилась. Пересувалася самостійно, себе обслуговувала елементарно, потребує сторонньої допомоги, критики до стану не має. Відповідно до рапорту працівників поліції від 13.10.2024 встановлено, що 13.10.2024 працівниками поліції був здійснений виїзд за адресою: [ADDRESS] за фактом неадекватної поведінки гр. [PERSON] . Прибувши на місце виявили заявника [PERSON] , яка повідомила що в центрі тимчасового розміщення маломобільних людей, за сказаною адресою, одна із мешканок центру, а саме [PERSON] , [INFO] , поводила себе неадекватно, заважала відпочивати іншим мешканцям, поводила себе агрессивно та намагалася зламати меблі. При спілкуванні гр. [PERSON] повідомила, що перебуває у м. Добропіллі Донецької області, поблизу свого будинку. Назвати дату або пору року не змогла, анкетні дані своїх родичів, а саме дітей, братів, або сестер не змогла, постійно плуталась у даних чоловіків та дітей. Постійно забувала про що йде спілкування, плуталася у своїх розповідях та не запам`ятовувала інформацію. Зі слів працівників центру та інших мешканців, [PERSON] здійснила декілька спроб розбити вікна та зламати двері. Також, зі слів персоналу, декілька разів спробувала вдарити мешканців та персонал. Лікар-психіатр\~ [PERSON] \~підтвердила обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначила, що\~ [PERSON] необхідно пройти курс лікування саме у стаціонарних умовах. Згідно\~Рішення Конституційного\~Суду\~України\~від 01.06.2016\~року\~№\~2рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому\~статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями\~29,\~55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканість.\~ Враховуючи, що особа виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, суд вважає за необхідне госпіталізувати\~її\~в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені\~ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~для її госпіталізації до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди.\~ Аналогічний висновок викладений і в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року по справі № 689/1338/16-ц. Крім того, аналогічні висновки\~викладений\~в постанові Верховного суду\~від 04.09.2024 по справі 206/1277/24. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Таким чином суд приходить до обґрунтованого висновку, що вимоги заявника про госпіталізацію\~ [PERSON] до психіатричного стаціонару без\~її\~усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved