Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

Виклад позиції позивача. 21.06.2024 року [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Орган опіки та піклування Немирівської міської ради, про позбавлення батьківських прав, мотивуючи її тим, що під час шлюбу у сторін народилася донька: [PERSON] [INFO] . Рішенням Немирівського районного суду від 30 листопада 2022 року, шлюб між сторонами, який було зареєстровано 29 серпня 2015 року виконкомом Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області актовий запис № 15, було розірвано. Рішенням Немирівського районного суду від 18 грудня 2023 року було встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] [INFO] , самостійно виховує малолітню доньку [PERSON] [INFO] , яка проживає із ним і перебуває на повному його утриманні. Відповідно до довідки № 593 від 19 січня 2024 року, яка видана виконкомом Немирівської міської ради, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] і до складу його сім`ї входить донька [PERSON] , [INFO] . Фактично на протязі останніх п`яти років [PERSON] ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, станом її здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не заперечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Відповідачка не спілкується з донькою, не надає дитині доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загально визначених норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти. Внаслідок цього, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подала, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 24.06.2024 року. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 24.06.2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання, що призначене на 22.10.2024 року сторони не з`явилися, від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. 18.10.2024 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Від представника третьої особи на адресу суду 22.10.2024 року надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в м. Немирів, Немирівського району Вінницької області. ЇЇ батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 30.11.2022 року (справа № 930/2139/22), що набрало законної сили 02.01.2023 року розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано 29 серпня 2015 року виконкомом Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області, актовий запис №15 (а.с.13). Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 18.12.2023 року (справа № 930/2166/23), що набрало законної сили 17.01.2024 року, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з ним і перебуває на повному його утриманні. Визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком [PERSON] за місцем його реєстрації: [ADDRESS] , або за місцем його фактичного проживання (а.с.7-9). Відповідно до довідки, виданої виконкомом Немирівської міської ради 19 січня 2024 року № 593, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї: - дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Як вбачається із висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Немирівської міської ради № 95 від 19.03.2024 року, вважають за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). Як вбачається із заяви [PERSON] від 27 лютого 2024 року, засвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., відповідач не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] та просить розглянути справу у її відсутність (а.с.12). Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні даної справи, суд враховує також і практику ЄСПЛ, зокрема у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 року, вказано на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України"). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Висновки суду Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд бере до уваги свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання, тому з урахуванням усіх обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовна заява підлягає до задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1211.20 грн. відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved