Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

10.07.2024 директор ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» Мілованова О.М. звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просила стягнути із [PERSON] заборгованість за договором споживчого кредиту № АЦ-00355 від 02.03.2007 у розмірі 1\~500,00 грн., плату за користування кредитом у розмірі 24\~098,04 грн., інфляційні втрати у розмірі 5\~694,36 грн., а також судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 02.03.2007 між КС «Федерація» та [PERSON] укладено договір споживчого кредиту № АЦ-00335, відповідно до умов якого КС «Федерація» зобов`язалася надати [PERSON] кредит у розмірі 1\~500,00 грн. на засадах строковості, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит відповідно до умов, передбачених договором. Строк дії договору становить 12 місяців, тобто з 02.03.2007 по 02.03.2008 включно, але не менше, ніж строк виконання сторонами своїх обов`язків. КС «Федерація» виконала взяті на себе зобов`язання щодо надання коштів, натомість, [PERSON] зобов`язання щодо повернення коштів не виконав. Таким чином, станом на 10.07.2024 заборгованість [PERSON] за договором споживчого кредиту № АЦ-00335 від 02.03.2007 становить 1\~500,00 грн. На даний час КС «Федерація» перебуває у ліквідаційній процедурі. 17.03.2023 між КС «Федерація» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» укладено акт про придбання майна на аукціоні, а також договір № 17-03-2023/2 купівлі-продажу прав вимоги дебіторської заборгованості, на підставі якого право вимоги до [PERSON] за договором споживчого кредиту № АЦ-00335 від 02.03.2007 перейшло до ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс». Отже, ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»» є належним кредитором [PERSON] при виконанні грошового зобов`язання на підставі договору кредиту № АЦ-00335 від 02.03.2007. На сьогодні грошове зобов`язання на підставі договору кредиту № АЦ-00335 від 02.03.2007 не виконане. Згідно пункту 3.1. договору кредиту № АЦ-00335 від 02.03.2007, плата за користування кредитом становить 0,1589% денних від суми кредиту і здійснюється відповідно до договору за час користування кредитом. Відповідно до пункту 3.2. договору кредиту №АЦ-00335 від 02.03.2007 при порушенні строків сплати кредиту та (або) відсотків більше ніж на три дні, процентна ставка, вказана в пункті 3.1. подвоюється до моменту повного погашення простроченої заборгованості та 0,25 відсотків за кожен день прострочення користування кредиту. Таким чином, у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору № АЦ-00335 від 02.03.2007, не поверненням отриманих коштів та існуванням на сьогодні заборгованості, розмір плати за користування кредитом становить 24\~098,04 грн. Також, у позивача виникло право вимоги до відповідача щодо додаткового нарахування інфляційних витрат на підставі договору кредиту № АЦ-00335 від 02.03.2007 за період існування заборгованості, зокрема, з 03.03.2008 (наступного дня після настання строку виконання грошового зобов`язання) по 23.02.2022 (дати введення режиму воєнного стану). Таким чином, сума нарахованих інфляційних втрат становить 5\~694,36 грн. Нарахування плати за користування кредитом та інфляційних втрат за період, починаючи із 12.03.2017 знаходиться в межах позовної давності, є законним та обґрунтованими. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.07.2024 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 01.08.2024 від представника відповідача адвоката Глущенка О.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що пунктом 2.1 договору кредиту № АЦ-00335 від 02.03.2007 визначено, що строк кредиту становить 12 місяців, тобто з 02.04.2007 по 02.03.2008. Доказів збільшення строку позовної давності за домовленістю сторін позивачем не надано, відтак, позовна давність сплила 03.03.2011, тобто ще до укладення договору купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості від 17.03.2023. Первісний кредитор КС «Федерація», був обізнаний про порушення своїх прав, оскільки 15.06.2011 звертався до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості із [PERSON] , проте ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.09.2011 позовну заяву було визнано не поданою та повернуто, у зв`язку із не усуненням недоліків. Повторно із позовом про стягнення заборгованості із відповідача первісний кредитор не звертався. 13.08.2024 від представника позивача за довіреністю Грищенка О.М. надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що станом на 12.03.2020 строк позовної давності щодо позовних вимог не сплинув, оскільки був призупиненні на строк дії карантину та воєнного стану, тому нарахування плати за користування кредитом та інфляційних втрат в межах строку за період, починаючи із 12.03.2017 є законним та обґрунтованим. У договорі кредиту № АЦ-00335 від 02.03.2007 сторони погодили, що у випадку порушення відповідачем своїх зобов`язань строк нарахування відсотків за користування кредитом продовжується до моменту повного погашення простроченої заборгованості. Таким чином, у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору, не поверненням отриманих коштів та існуванням на сьогодні заборгованості, розмір плати за користування кредитом становить 24\~098,04 грн. У судовому засіданні представника позивача адвокат Грищенко О.М. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача адвокат Глущенко О.С. заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив застосувати до них строк позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно частин 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02.03.2007 між КС «Федерація» та [PERSON] укладено Договір кредиту № АЦ-00335, відповідно до умов якого КС «Федерація» зобов`язалася надати [PERSON] кредит у розмірі 1 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Згідно пункту 2.1. вказаного Договору, кредит надається строком на 12 місяців, тобто з 02.03.2007 по 02.03.2008 включно, але не менше, ніж до повного виконання зобов`язань сторонами. Пунктом 3.1., 3.2. Договору передбачено, що плата за користування кредитом становить 0,1589 денних від суми кредиту і здійснюється відповідно до договору за час користування кредитом. В розрахунку плати за кредит використовується календарний рік. При порушенні строків сплати кредиту та (або) відсотків більше ніж на три дні, процентна ставка, вказана в п. 3.1. подвоюється до моменту повного погашення простроченої заборгованості та 0,25 відсотків за кожен день прострочення користування кредиту. КС «Федерація» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, що підтверджується видатковим касовим ордером від 02.03.2007. Натомість, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Судом також встановлено, що 17.03.2023 між КС «Федерація» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» укладено договір купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості № 17-03-2023/2, відповідно до умов якого КС «Федерація» продало ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», а ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» придбало (набуло) права вимоги до [PERSON] щодо виконання грошового зобов`язання, зокрема та не обмежуючись, у розмірі 1\~500,00 грн., набутого КС «Федерація» та належного останньому на підставі договору кредиту № АЦ-00335 від 02.03.2007, та існує (винесене) у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та/або неповним виконанням боржником грошового зобов`язання на підставі договору кредиту № АЦ-00335 від 02.03.2007. У відповідності до пункту 2.1, 2.2 даного Договору, передача права вимоги КС «Федерація» та прийняття його ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» здійснюється та оформляється відповідним актом, де зазначається приймання-передача документів на підтвердження дійсності переданої (факту переходу) права вимоги. Перехід права вимоги від КС «Федерація» до ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» за даним договором відбувається після повної оплати придбаних майнових прав щодо права вимоги на умовах, передбачених розділом 3 цього Договору та підписання сторонами акту приймання-передачі документів. Відповідно до копії виписки по рахунку, КС «Федерація» були отримані у повному обсязі грошові кошти на виконання розділу 3 даного Договору та протоколу про результати електронного аукціону. На виконання умов Договору купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості № 17-03-2023/2 від 17.03.2023, КС «Федерація» передала ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»» на підставі акту перелік документів, що підтверджують права вимоги до боржників. Таким чином, ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором кредиту № АЦ-00335 від 02.03.2007. Як зазначає позивач у позовній заяві, станом на 10.07.2024 заборгованість [PERSON] за Договором кредиту № АЦ-00335 від 02.03.2007 становить 31\~292,40 грн., яка складається з: 1\~500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 24\~098,04 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5\~694,36 грн. - інфляційні витрати. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зважаючи на те, що відповідач отримав кредитні кошти, однак взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за Договором кредиту № АЦ-00335 від 02.03.2007 у загальному розмірі 31\~292,40 грн., суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення вказаної заборгованості із відповідача на користь позивача. Крім того, оскільки правовідносин, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, то на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. З позовної заяви вбачається, що позивачем на суму заборгованості, нараховано інфляційні втрати у розмірі 5 694,36 грн., які також підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Між тим, під час розгляду справи представник відповідача адвокат Глущенко О.С. просив застосувати до спірних відносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 1, 5 статті 261 ЦК України). Заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до статті 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Відповідно до\~умовдоговору\~кредиту №\~АЦ-00335\~від 02.03.2007 відповідач був зобов`язаний погашати кредит та відсотки за користування кредитом щомісячно відповідно до графіку повернення кредиту. Останній платіж за договором згідно графіку мав бути сплачений 02.03.2008. Первісний кредитор КС «Федерація», був обізнаний про порушення своїх прав, оскільки 15.06.2011 звертався до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості із [PERSON] , проте ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.09.2011 позовну заяву було визнано не поданою та повернуто, у зв`язку із не усуненням недоліків. Повторно із позовом про стягнення заборгованості із відповідача первісний кредитор не звертався. В свою чергу, ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», як правонаступник КС «Федерація», звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості із [PERSON] за договором кредиту № АЦ-00335 від 02.03.2007 лише 10.07.2024, тобто поза межами строку позовної давності. При цьому подаючи позов, позивач не вказав поважних причин пропуску строку позовної давності, а з матеріалів справи не встановлено обставин, за яких би строк позовної давності переривався чи зупинявся. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем подано позов після спливу строків позовної давності, і відомостей які б свідчили про те, що сторони уклали письмовий договір про збільшення тривалості позовної давності відсутні, а тому враховуючи заяву представника відповідача про застосування позовної давності у задоволенні вимог слід відмовити. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed