Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є співвласником квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.06.2005 року договір купівлі-продажу вищевказаної квартири було визнано дійсним та визнано за позивачем та її чоловіком право власності на квартиру по 1/6 частині. Маючи намір здійснити реєстрацію права власності після смерті чоловіка, звернулась до приватного нотаріуса, та відповідно дізналась, що на квартиру накладено арешт, який у свою чергу було накладено на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси в 2001 році, при розгляді справи за позовом [PERSON] до колишньої власниці квартири [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. Позивач зазначає, що не була учасником вищевказаного цивільного провадження, та її права власника щодо квартирі порушені наявністю арешту. На підставі викладеного просить: скасувати арешт квартири [ADDRESS] та зазначити, що дане рішення суду є підставою для виключення відомостей з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 01 травня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Чергове судове засідання у справі призначено на 22 жовтня 2024 року. На адресу суду 22.10.2024 року (вх. № 34603) надійшла заява за підписом позивача щодо можливості розгляду справи за її відсутності, згідно якої позивач зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує з приводу заочного розгляду справи (а.с.36). Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлялись до суду не з`явились, про причини не явки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2024 року вирішено провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України - учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позовна заява про скасування арешту підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Звертаючись до суду з позовними вимоги щодо скасування арешту, позивач зазначила, що з 1999 року є співвласником квартири [ADDRESS] , та в 2024 році позивачу стало відомо, що на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси на її квартиру накладено арешт. Позивач зазначила, що не була учасником провадження у справі, та відповідно наявність арешту на її майно, перешкоджає їй як власнику користуватись правами власника щодо нерухомого майна. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №Н/99-01216 від 09.02.1999 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] (а.с.12-13). Згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.07.2005 року (справа № 2-4836/05) визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири № Н/99-01216 від 09.02.1999 року (а.с.15-16). Рішення суду набрало законної сили 25.07.2005 року. Таким чином, судом встановлено, що позивач у справі є співвласником квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що її квартира обтяжена арештом, що перешкоджає їй, як власнику в повній мірі користуватись та розпоряджатись майном. Так, відповідно до листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. встановлено наступне: спадкове майно складається з 1/6 частки у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] . Під час підготовки документів для видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане нерухоме майно за результатами перевірок було виявлено обтяження спадкового майна. В реєстрі заборон власником об`єкту зазначений попередній власник квартири [PERSON] (а.с.23). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності встановлено, що 21.01.2009 року реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора внесено відомості щодо арешту. Тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8384287, підстава обтяження: ухвала б/н від 07.12.2001 року Суворовський районний суд м. Одеси (а.с.24-25). Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.06.2004 року (справа № 2-83/2004) позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля не дійсним було задоволено. Визнано недійсним договір куп віл-продажу автомобіля ВАЗ 2107, 1994 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER] від 08.05.1996 року між [PERSON] та [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1000 грн сплачених при укладення договору, 4\~000 грн. моральної шкоди та 250 грн з надання юридичної допомоги. Також, зазначеним судом рішенням знято забезпечення позову у вигляді накладення арешту на автомобіль. Рішення суду набрало законної сили 27.07.2004 року (а.с.38-40). З урахуванням зазначеного, судом встановлено, що на нерухоме майно, а саме квартиру № [ADDRESS] було накладено арешт в рамках розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу не дійним, та встановлено, що позивач у справі не була учасником даного цивільного провадження. Встановлено, що право власності у позивача на дану квартиру виникло раніше, ніж було накладено арешт. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статей 391, 396\~ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п.2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено такий спосіб поновлення порушеного права, як скасування на підставі рішення суду запису про проведену державну реєстрацію обтяження речових прав. Відповідно до ч. 2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна та заборону вчинення будь яких інших дій пов`язаних ним, а тому вбачається, наявність порушення прав позивача, як власника майна щодо реалізації свого права, зокрема, права володіння та користування майном. Частиною 2 ст. 30 ЦПК України передбачено, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність арештів нерухомого майна, є порушенням наведених вище прав власника майна, гарантованих йому державою Україна. Таким чином, судом було накладено арешт на майно, яке перебувало у власності позивача, що не був часником цивільного провадження, що підтверджується копією рішення суду у справі 2-83/2004 та, судом встановлено, що на цей час позивач позбавлена можливості користуватись і розпоряджатись своїми правами, як власника цього майна, у зв`язку з чим, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення, з урахуванням того, що звернення позивача до суду з цим позовом є єдиним можливим способом захисту його прав та інтересів. З урахуванням\~викладеного,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~до [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~зняття арешту\~з майна є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved