Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернулася до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т. М. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №55165, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Форт» заборгованості за кредитним договором №4978813, укладеним 23 квітня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу № 100919 від 22 серпня 2019 року є ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу № 310821 від 31 серпня 2021 року є ТОВ «Фінансова компанія «Форт». На підставі цього виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О. В. 18 липня 2022 року відкрите виконавче провадження. Позивач зазначає, що виконавчий напис вчинений з порушенням умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі. Кредитна заборгованість не є безспірною, виконавчий напис вчинений за відсутності документів, які б підтверджували безспірність заборгованості позивача. Крім того, до заяви про вчинення виконавчого напису стягувачем не надано виписку з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строку її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Також, відповідач нарахував 3685,50 грн штрафу незважаючи на те, що кредитним договором не передбачено сплата штрафних санкцій. При цьому, з отриманої інформації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка надана на запит представника позивача слідує, що нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т. М. з 1 липня 2022 року призупинена. На думку позивача, вказані обставини свідчать про вчинення нотаріусом систематично протиправних нотаріальних дій. За таких обставин просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на його користь судовий збір та витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2024 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб, до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т. М. В межах установлених судом строків ТОВ «Фінансова компанія «Форт» надало відзив на позов, в якому позов визнав. При цьому просив урахувати його заяву щодо можливих витрат на правничу допомогу та вважає, що вони можуть становити не більше 1000,00 грн. та повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору сплаченого при поданні позову враховуючи вимоги ч. 1 ст. 142 ЦК України. Третя особа своїх пояснень не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено,\~що 22\~грудня 2021\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Солонець\~Т.М.\~вчинений виконавчий\~напис,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№55165,\~про стягнення\~з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №4978813 від 23 квітня 2019 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу № 100919 від 22 серпня 2019 року є ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу № 310821 від 31 серпня 2021 року є ТОВ «Фінансова компанія «Форт», на користь ТОВ «Фінансова компанія «Форт» за період з 31 серпня 2021 року по 20 грудня 2021 року на загальну суму 5215,50 грн, в тому числі: 1000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 480,00 грн заборгованість за відсотками та комісією, 3685,50 грн за штрафними санкціями, 50,00 грн плату за вчинення виконавчого напису. На підставі цього виконавчого напису 18 липня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О. В. відкрито виконавче провадження №69440434. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону «Про нотаріат»). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 про визнання не чинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 залишено без змін. Отже, оскільки у судовому порядку вказану вище постанову від 26 листопада 2014 року № 662 визнано незаконною та не чинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Даний висновок відповідає правовому висновку, висловленому Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2021 року в справі №910/10374/17. Тобто, виконавчий напис було вчинено 22 грудня 2021 року, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Як установлено судом, 23 квітня 2019 року між позивачем та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладений договір позики №4978813. Вказаний договір укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Законом України «Про електронну комерцію» (п.5 договору). Цей договір не був посвідчений нотаріально, а тому вказаний договір не може бути підставою для вчинення виконавчого напису, відповідно наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Щодо безспірності суми заборгованості, то суд звертає увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. За змістом статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14 березня 2019 року у справі №201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31 січня 2018 року у справі №285/2975/16 (провадження № 61-31641св18), які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Позивач заперечує заборгованість, яка зазначена у спірному виконавчому листі вказуючи, що кредитним договором не передбачено сплата штрафних санкцій, однак відповідач нарахував 3685,50 грн штрафу. При цьому, вказані обставини визнаються відповідачем з огляду на визнання остатнім позовних вимог. Крім того,\~відповідно до\~п.\~6\~Прикінцевих та\~Перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~користування» (\~в редакції\~чинній на\~момент вчинення\~виконавчого напису)\~у разі\~прострочення споживачем\~у період\~з 01\~березня 2020\~року по\~останній календарний\~день місяця\~(включно),\~в якому\~завершується дія\~карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~на всій\~території України\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України коронавірусної\~хвороби (COVID-19),\~виконання зобов`язань\~за договором\~про споживчий\~кредит (в\~тому числі,\~але не\~виключно,\~прострочення споживачем\~у період\~з 01\~березня 2020\~року по\~останній календарний\~день місяця\~(включно),\~в якому\~завершується дія\~карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~на всій\~території України\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України корона\~вірусної хвороби\~(COVID-19), виконання\~зобов`язань зі\~сплати платежів,\~споживач звільняється\~від відповідальності\~перед кредитором\~за таке\~прострочення.\~В тому\~числі,\~але не\~виключно споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Дія карантину була продовжена до 30\~червня 2023\~року,\~а тому нарахування штрафу, за прострочення виконання зобов`язання в межах дії карантину, тобто з 01 березня 2020 року є теж безпідставним. Суд також звертає увагу, що сума заборгованості, яка зазначена у оспорюваному виконавчому написі нарахована за період з 31 серпня 2021 року по 20 грудня 2021 року, натомість кредитний договір був укладений строком на 30 днів, тобто до 23 червня 2019 року. Таким чином, нарахування відсотків, комісії та штрафних санкцій здійснювалось після закінчення строку дії кредитного договору. Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 виснувала, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а права та інтереси кредитодавця у вказаних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 06 лютого 2019 року в справі №175/4753/15-ц Верховний Суд висловив правову позицію, що вимоги банку про стягнення процентів та пені після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Вказані обставини свідчать про те, що сума, яка визначена у виконавчому написі та підлягає стягненню з [PERSON] , не є безспірною. Також суд зазначає, що матеріали справи не містять копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Клопотань щодо витребування вказаних документів до суду не надходило. Не надав їх і відповідач. Вказані обставини позбавили суд можливостей перевірити інші обставини, які позивач вказував у позовній заяві, а тому з наданих доказів по справі неможливо однозначно встановити їх наявність або відсутність. При цьому слід звернути увагу, що відповідач позов визнав та жодних заперечень щодо викладених позивачем обставин не зазначив. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141, 142 ЦПК України. Враховуючи визнання\~відповідачем\~позову відповідно\~до ч.1\~ст.142\~ЦПК України суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з даним позовом підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, то суд враховує, що відповідно до ст.131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Ч.8\~ст.\~141\~ЦПК України\~визначено,\~що розмір\~витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03.10.2019 в справі №922/445/19, від 22.01.2021 в справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03.02.2021 в справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17.02.2021 в справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем заявлено про врахування судових витрат понесених ним (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами. Позивач в підтвердження витрат на правничу допомогу надав договір про надання правничої допомоги від 7серпня 2024 року, додаткову угоду №4 від 12 серпня 2024 року до договору про надання правничої допомоги від 7 серпня 2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №12/08/24 на суму 5000,00 грн та ордер на надання правничої допомоги серії №1040346 від 12 серпня 2024 року. За змістом умов договору про надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі, який визначається додатковою угодою. 12 серпня 2024 року сторони у договорі уклали додаткову угоду № 4 до договору про надання правничої допомоги від 7 серпня 2024 року якою погодили розмір гонорару у сумі 5000,00 грн. При визначенні та розподілі судових витрат суд враховує критерії, визначені положеннями ЦПК України: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому враховує, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.5, 6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Відповідач у відзиві на позов просив зменшити розмір судових витрат, вказуючи, що вони не відповідають критеріям реальності таких витрат та розумності їх розміру, їх розмір є неспівмірним із складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг. Зазначає, що справа не є складною, по даній категорії справи є установлена практика, в мережі інтернет є безкоштовні зразки позовних заяв, а тому витрати на правничу допомогу просить зменшити до 1000,00 грн. Надаючи оцінку наданим доказам суд зважає, що справа дійсно є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, а тому з урахуванням клопотання відповідача про зменшення витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2500,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved