Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] : 26.01.2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Спірідович Н.В., Першої кременчуцької державної нотаріальної контори, в якій просила: 1) встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є її матір`ю, а [PERSON] , який помер [INFO] , є її батьком; 2) встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , що відкрилася після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] , на 1/6 частку в квартирі [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року згідно з розпорядженням від 23 грудня 1997 року №6944/2; 3) визнати за нею, [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , право власності на належну померлій 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначено, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року, згідно з розпорядженням від 23.12.2997 року, належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З 30.08.1960 року [PERSON] та [PERSON] були одружені, мали двох доньок [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, його спадщину прийняли дружина [PERSON] та донька [PERSON] , які проживали з ним разом на день відкриття спадщини. За ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Враховуючи, що [PERSON] за життя належала 1/3 частина спірної квартири, то кожна зі спадкоємиць першої черги за законом, які прийняли спадщину, а саме дружина [PERSON] та донька [PERSON] , в порядку спадкування отримали право на спадщину по 1/6 частині спірної квартири. Свідоцтво про право на спадщину їм не видавалося, але за ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від\~часу прийняття\~спадщини вона\~належить спадкоємцеві\~з часу\~відкриття спадщини.\~За ч.3\~ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 26.10.2016 року приватним нотаріусом Спірідович Н.В., в якому на випадок своєї смерті заповіла все своє майно [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . ЇЇ спадщину прийняла спадкоємець за заповітом [PERSON] , шляхом звернення до нотаріуса зі відповідною заявою. Враховуючи, що за життя спадкодавцю [PERSON] належала частина спірної квартири (1/3 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року, згідно з розпорядженням від 23.12.2997 року, 1/6 частина в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] ), тому з моменту відкриття спадщини вона належить спадкоємиці за заповітом [PERSON] , яка її прийняла. Проте [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом померлої [PERSON] , оскільки її право на спадкування та розмір спадщини оскаржується сестрою [PERSON] , яка не надає для оформлення спадщини оригінал правоустановчого документу на спадкове майно, а саме свідоцтво про право власності на житло виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року, згідно з розпорядженням від 23.12.1997 року, не надає оригінал свідоцтва про народження [PERSON] , для підтвердження родинних відносин з батьком [PERSON] та матір`ю [PERSON] , що має істотне значення для оформлення спадщини, а саме визначення ставки податків, за якою має оподатковуватися прийняте спадкове майно. [PERSON] не визнає, що батьки [PERSON] та [PERSON] були одружені з 30.08.1960 року, а їх шлюб не було розірвано в установленому законом порядку, що має істотне значення для вирішення питання про прийняття матір`ю [PERSON] спадщини після свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] зазначила, що на момент ухвалення рішення народного суду Дзержинського району м. Н.-Тагила РРФСР від 25.08.1967 року №2-622, яке набрало законної сили 04.09.1967 року, шлюб вважався розірваним з моменту реєстрації рішення суду в органах ЗАГС. Оскільки їх батьки [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували рішення суду про розірвання шлюбу в органах ЗАГС, то їх шлюб не був розірваний в установленому законом порядку, а вони вважалися одруженими до смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . За таких обставин, враховуючи наявність спору про право на спадщину між спадкоємцями, [PERSON] звернулася до суду з позовом за захистом своїх майнових прав на спадкове майно, в якому просила 1) установити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є її матір`ю, а [PERSON] , який помер [INFO] , є її батьком, що має юридичне значення для оформлення спадщини, а саме визначення ставки для її оподаткування при прийнятті спадщини; 2) установити факт прийняття спадщини [PERSON] , що відкрилася після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] , на 1/6 частку в квартирі [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року згідно з розпорядженням від 23 грудня 1997 року №6944/2, оскільки за життя [PERSON] не оформила свої права на спадщину чоловіка, і це має юридичне значення для визначення розміру належного їй майна, яке належало їй за життя, а після смерті входить до складу спадщини, яка за заповітом має перейти до [PERSON] ; 3) визнати за нею, [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , право власності на належну померлій 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] , оскільки спадкоємиця не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за вісутністю правоустановчих документів. Відзив на позов відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позов [PERSON] , просила відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві зазначила, що не оспорює факту родинних відносин [PERSON] з їх батьками [PERSON] та [PERSON] . Але заперечує проти установлення такого факту в позовному провадженні, осільки він нею не оспорюється, й такий факт не має юридичного значення для отримання спадщини [PERSON] після батьків. Так, [PERSON] не прийняла спадщину за законом після батька [PERSON] , а після матері [PERSON] має право на спадщину за заповітом. Разом з тим, [PERSON] стверджувала, що їх батьки [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, зареєстрований 30.08.1960 року, що підтверджено поданим нею рішенням народного суду Дзержинського району м. Н.-Тагила РРФСР від 25.08.1967 року №2-622, яке набрало законної сили 04.09.1967 року. Відомостей про реєстрацію в органах РАЦС такого рішення [PERSON] не має, але батьки хоч і проживали разом, але не були однією сім`єю, не вели спільного господарства та не мали спільного бюджету. А тому мати [PERSON] не мала права прийняти після померлого батька [PERSON] спадщину за законом, на рівні спадкоємців першої черги. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, й не підлягають задоволенню. (а.с.68-70). Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.02.2024 року залишено без руху позовну заяву [PERSON] (а.с.42). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.02.2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Спірідович\~Н.В., Першої кременчуцької державної нотаріальної контори, в якому позивач просила: 1) встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є її матір`ю, а [PERSON] , який помер [INFO] , є її батьком; 2) встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , що відкрилася після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] , на 1/6 частку в квартирі [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року згідно з розпорядженням від 23 грудня 1997 року №6944/2; 3) визнати за нею, [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , право власності на належну померлій 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] . (а.с.51). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 21.03.2024 року задоволено клопотання позивача та її представника про витребування доказів. (а.с.79). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 26.06.2024 року за заявою позивача залишено без розгляду частину позовних вимог, а саме про встановлення факту родинних відносин, що [PERSON] , який помер [INFO] , є батьком позивача [PERSON] . Підготовче провадження у справі за\~позовом, з внесеними змінами, [PERSON] до [PERSON] ,\~за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Спірідович Н.В., Першої кременчуцької державної нотаріальної контори про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування, закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позиції учасників процесу в судовому засіданні. Позивач [PERSON] та її представник адвоката Малека І.В. в судовому засіданні підтримали позов з внесеними змінами, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Охмак В.І. в судовому засіданні не визнали позов, просили відмовити в його задоволенні. [PERSON] повідомила, що не знає чи є [PERSON] її сестрою, донькою [PERSON] та [PERSON] . Заперечувала проти установлення факту прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON] , померлого [INFO] , з підстав що вони розірвали шлюб у 1967 році. А тому [PERSON] не була спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] , й не могла отримати спадщину разом з іншим спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину, - [PERSON] . За таких обставин [PERSON] не належала на день смерті частина спірної квартири. А тому позивач [PERSON] безпідставно просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , померлої [INFO] , на майно, яке не належало спадкодавцю. Обставини, установлені судом. Центральним міжрегіональним управлінням державної Міграційної служби у м. Києві та Київській області надано інформацію з картотек заяв про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року та картотеки заяв про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, які передані територіальними органами ДМС України для централізованого зберігання. Так були надані заяви від 1978 року та від 1994 року про надання паспортів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , де зазначено, що [PERSON] був одружений із [PERSON] , мали доньку [PERSON] . (а.с.25-30). Виконавчим комітетом міської ради депутатів м. Кременчука видано ордер від 06.10.1972 року №1444 на квартиру [ADDRESS] , яка складається з 4 кімнат, житловою площею 44,49 м2, [PERSON] та його сім`ї у складі дружини [PERSON] , доньок [PERSON] та [PERSON] (а.с.31). [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстрували шлюб 30.08.1960 року, актовий запис №941, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію шлюбу [NUMBER] , виданим повторно\~08.10.2009\~року відділом запису актів цивільного стану Дзержинського району м. Нижній Тагил Свердловської області РФ. (а.с.23). Згідно з копією рішення народного суду Дзержинського району м. Н.-Тагила РСФСР від 25.08.1967 року №2-622, ухвалено розірвати зареєстрований 30.08.1960 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] . При отриманні\~в органах\~ЗАГС свідоцтва\~про розірвання\~шлюбу стягнути\~в дохід\~держави із [PERSON] 50 крб. [PERSON] звільнити від судових витрат. Рішення набрало законної сили 04.09.1967 року. (а.с.24). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року, записаний в реєстрову книгу №М-1/81, нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с. 152). Згідно з довідкою КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентарізації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» №61/2302 від 25.02.2023 року, за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 року у КП «КМБІ» зареєстровано нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , яке належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року, записаний в реєстрову книгу №М-1/81. (а.с.21). Інших правочинів із вказаною квартирою не проводилося, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №399158056 від 14.10.2024 року. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 14.09.2009 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №111. (а.с.22). Перша Кременчуцька державна нотаріальна контора надала суду копію спадкової справи №155/2017 після померлого [INFO] [PERSON] . З якої вбачається, що [PERSON] за життя не складав заповіт. (а.с.154). Згідно з довідкою ТОВ «Місто для людей Кременчук» №1411/36 від 07.07.2017 року, листа Крюківської районної адміністрації №998/01-27 від 15.02.2023 року, [PERSON] мав зареєстроване місце проживання у квартирі [ADDRESS] , станом на день смерті з ним були зареєстровані донька [PERSON] та дружина [PERSON] (а.с.151, 160). 07.07.2017 року [PERSON] подала Другій Кременчуцькій державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини [PERSON] , померлого [INFO] , в якій зазначила, що окрім неї є інший спадкоємець за законом дружина померлого [PERSON] (а.с.146). Подано Свідоцтво про право власності на житло, видане УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року, записане в реєстрову книгу №М-1/81, та технічний паспорт, за яким нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.152, 155-156). 25.07.2023 року [PERSON] подала нотаріусу заяву, в якій зазначила, що 17.05.2023 року вона дізналася про те, що її батьки [PERSON] та [PERSON] були розлучені, рішенням народного суду РСФСР Дзержинського району м. Нижній Тагил, яке набрало законної сили 04.09.1967 року було розірвано їх шлюб, зареєстрований 30.08.1960 року. А тому її мати [PERSON] не була спадкоємцем першої черги після [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.165-166). 17.08.2023 року [PERSON] подала державному нотаріусу Першої державної нотаріальної контори заяву, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на усе майно померлого батька [PERSON] , як єдиному спадкоємцю першої черги, яка прийняла спадщину (а.с.168). Державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори Полтавської області Сороколат І.М. постановою від 17.08.2023 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на всю спадщину померлого батька [PERSON] , оскільки вважала ще спадкоємицею першої черги, яка прийняла спадщину, дружину [PERSON] , оскільки подружжя не зареєстрували в органах ЗАГС рішення народного суду Дзержинського району м. Нижній Тагил від 25.08.1967 року, яке набрало законної сили, та не отримали свідоцтво про розірвання шлюбу, на що вказує долучене до матеріалів справи свідоцтво про реєстрацію шлюбу [PERSON] із [PERSON] , видане повторно відділом ЗАГС м. Нижній Тагил Свердловської області РФ 08.10.2009 року . (а.с.145-170). 26.10.2016 року приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович Н.В. посвідчила заповіт [PERSON] , [INFO] , яка на випадок своєї смерті дала таке розпорядження: усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с.18). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00038037893 від 04.01.2023 року (а.с. 128). Після померлої [INFO] [PERSON] , яка була зареєстрована і проживала на день смерті за адресою: [ADDRESS] , приватним нотаріусом Спірідович Н.В. заведена 04.01.2023 року спадкова справа №01/2023. Спадкоємцем за заповітом є [PERSON] , [INFO] , яка прийняла спадщину шляхом своєчасного подання заяви про прийняття спадщини 04.01.2023 року за №1 до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович Н.В., що підтверджено довідкою цього нотаріуса №278/01-16 від 24.05.2023 року, витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі №71088519 від 04.01.2023 року. (а.с.19-20). Приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Спірідович Н.В. постановою №403/02-31 від 07.08.2023 року відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] . В обґрунтування постанови зазначено, що 04.01.2023 року [PERSON] подала приватному нотаріусу Спірідович Н.В. заяву про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] , померлої [INFO] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений нотаріусом, яким у випадку своєї смерті зробила розпорядження заповіла все своє майно [PERSON] . Проте спадкоємиця за заповітом [PERSON] не подала нотаріусу оригінал документів на підтвердження факту родинних відносин зі спадкодавицею померлою [PERSON] , не подала оригіналу правоустановчих документів на спадщину померлої [PERSON] . Факт прийняття [PERSON] спадщини після померлого [PERSON] оспорюється іншим спадкоємцем донькою [PERSON] , яка прийняла спадщину батька, й стверджувала, що Рішенням народного суду Дзержинського району м. Н.-Тагила РСФСР від 25.08.1967 року №2-622, було розірвано шлюб [PERSON] із [PERSON] , зареєстрований 30.08.1960 року, а тому [PERSON] не мала права на спадкування як спадкоємиця першої черги після померлого [PERSON] (а.с.34-37). Приватний нотаріус Спірідович Н.В. надала суду копію спадкової справи №01/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] . З якої вбачається, що 26.10.2016 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Спірідович Н.В., яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження, заповіла усе належне їй майно [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . А 04.01.2023 року спадкоємиця за заповітом [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини померлої [PERSON] . Згідно з довідкою Крюківської районної адміністрації №165/09.01.2023 року [PERSON] була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , разом із [PERSON] (а.с.127-142). Норми права та мотиви суду при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У ст. 4 ЦПК України установлено \~право на звернення до суду за захистом. Так, кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. (ст.5 ЦПК України). Відповідно до п.1, п.4 Прикінцевих та Перехідних положень, Цивільний Кодекс України 2003 року набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» у п.1, п.2 постанови №7 від 30.05.2008 року дав роз`яснення, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася\~до 1\~січня 2004\~року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 ЦПК України (1618-15) залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Під час ухвалення судового рішення, суд з`ясовує, яка правова норма підлягає застосуванню. Предметом позову [PERSON] є спір про визнання її права на спадщину за заповітом після [PERSON] , яка померла [INFO] , яка складається з частини квартири [ADDRESS] . Для визначення розміру спадщини позивач вважала за необхідне оцінити факт прийняття спадкодавцем [PERSON] за життя спадщини [PERSON] , померлого [INFO] . А також установити факт родинних відносин [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , що має значення для установлення ставки оподаткування при оформленні спадщини. Такий спір має розглядатися в позовному провадженні за наявності спору позивача [PERSON] про право на спадщину із відповідачем [PERSON] . Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] померла [INFO] , то відносини спадкування їх спадщини регулюються ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року. Оскільки між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] є спір про право на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] та [PERSON] , тому суд вважає, що позивач [PERSON] правомірно звернулася до суду в позовному провадженні для розгляду справи про спадкування їх майна, а також для устанавлення факту родинних відносин, що має юридичне значення для позивача, оскільки від установлення такого факту залежить ставка, за якою вона має сплатити податки при оформленні спадщини. Враховуючи, що спадщина [PERSON] , померлого [INFO] відкрилася після 01.01.2004 року, тому обраний позивачем [PERSON] спосіб захисту у вигляді встановлення факту прийняття [PERSON] спідщини після смерті свого чоловіка [PERSON] не відповідає вимогам закону, а тому не підлягає задоволенню. Такий висновок суду першої інстанції відповідає роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» у п.1, п.2 постанови №7 від 30.05.2008 року, правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.03.2021 року у справі № 200/12980/14-ц (провадження № 61-14159св19), у постанові від 14.07.2021 року у справі №237/2312/17 (провадження № 61-23150св19). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст.1217 ЦК України). У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. (ст.1221 ЦК України). Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1226 ЦК України, \~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У ст.1233 ЦК України наведено \~поняття заповіту. Так, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За ст.1234, ст.1235, ст.1236 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Порядок прийняття спадщини наведений у ст. 1268 ЦК України. Так, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, 26.10.2016 року приватний нотаріус Спірідович Н.В. посвідчила заповіт [PERSON] , яка на випадок своєї смерті усе своє майно заповіла [PERSON] . Сторони не оспорювали заповіт [PERSON] , посвідчений 26.10.2016 року. [PERSON] померла [INFO] у м. Кременчуці, з цього дня відкрилася її спадщина, яку в установлений ст.1270 ЦК України строк, прийняла спадкоємець за заповітом [PERSON] , шляхом подання до приватного нотаріуса Спірідович Н.В. відповідної заяви про прийняття спадщини від 04.01.2023 року. Таким чином [PERSON] як спадкоємець за заповітом, яка прийняла спадщину, має право на спадщину [PERSON] , померлої [INFO] . За життя [PERSON] належала частини квартири [ADDRESS] . Так, нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , належало на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року, записаний в реєстрову книгу №М-1/81. (а.с.21, ст.152). [PERSON] помер [INFO] . За життя він не посвідчив заповіт. Відповідно до ст.1258 ЦК України, \~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. За ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У ст.1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У ст.1296 ЦК України наведено право спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину. Так, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У ст.1297 ЦК України наведено \~обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину. Так, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. У ст.1298 ЦК України установлений \~строк видачі свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. До закінчення строку на прийняття спадщини нотаріус може видати спадкоємцеві дозвіл на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), якщо це викликано обставинами, які мають істотне значення. У п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року дано роз`яснення, що за загальними правилами ч.2 ст.372 ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч.2 ст.370, ч.2 ст.372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі ст.368 ЦК спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року дано роз`яснення, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ прийняв узагальнення «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» лист 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13, де роз`яснив, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297\~ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч.5 ст.1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297\~ЦК\~встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297\~ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Судом установлено, що спадщину [PERSON] , померлого [INFO] , прийняли два спадкоємці за законом першої черги дружина [PERSON] та донька [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини зі спадкодавцем постійно проживали та мали зареєстроване місце проживання, а в установлені законом строки не подали заяву про відмову від спадщини. Таким чином спадкоємцям першої черги за законом [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину в установленому ч.3 ст.1268 ЦК України порядку, належить кожній по частині спадщини [PERSON] , померлого [INFO] , з моменту відкриття спадщини, тобто з [INFO] . Враховуючи, що за життя [PERSON] на праві спільної сумісної власності разом із [PERSON] та [PERSON] належала квартира за адресою: [ADDRESS] . Тому спадщина [PERSON] складається з 1/3 частини вказаної квартири. А відповідно кожна із його спадкоємиць, які прийняли спадщину, [PERSON] та [PERSON] має право на спадщину по 1/2 її частині, тобто кожна зі спадкоємиць має право в порядку спадкування за законом на 1/6 частину вказаної квартири. Суд критично відноситься к твердженням відповідача [PERSON] про те, що її батьки [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб на підставі рішення народного суду Дзержинського району м. Н.-Тагила РСФСР від 25.08.1967 року №2-622, яким ухвалено розірвати зареєстрований 30.08.1960 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що набрало законної сили 04.09.1967 року. Так, рішення народного суду Дзержинського району м. Н.-Тагила РРФСР від 25.08.1967 року №2-622, яким ухвалено розірвати зареєстрований 30.08.1960 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яке набрало законної сили 04.09.1967 року, - не було зареєстровано в органах ЗАГС. До такого висновку суд прийшов, враховуючи, 08.10.2009 року відділом запису актів цивільного стану Дзержинського району м. Нижній Тагил Свердловської області РФ, тобто після смерті [PERSON] , повторно видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу [NUMBER] , яким підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30.08.1960 року, актовий запис №941. Разом з тим сторони не подали доказів про реєстрацію рішення про розірвання шлюбу в органах ЗАГС, не подали свідоцтва про розірвання шлюбу. У п.15\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№11\~від 21.12.2007 року звернули увагу судів на те, що хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч.2 ст.114 СК). Проте це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 1 січня 2004 р., тобто до дня набрання чинності СК України. Так, відповідно до ст.2 Кодексу законів про шлюб, сім`ю та опіку 1926 року, який вступив в силу з 01.01.2027 року та діяв до 01.11.1969 року, реєстрація шлюбу в органах запису актів цивільного стану є безспірним доказом наявності шлюбу. Відповідно до ст.17-19 Кодексу законів про шлюб, сім`ю та опіку 1926 року, брак припиняється смертю одного з подружжя, а також і судовим рішенням про оголошення його померлим. При житті подружжя шлюб може бути припинений як за взаємною згодою подружжя, так і за одноособовим бажанням одного з них. Припинення шлюбу як зареєстрованого, так і не зареєстрованого, але установленого судом, згідно ст. 12 цього Кодексу, за життя подружжя може бути зареєстровано в органах запису актів цивільного стану (розірвання шлюбу). Відповідно до ст.20 Кодексу законів про шлюб, сім`ю та опіку 1926 року, факт припинення шлюбу, у випадку відсутності реєстрації розірвання шлюбу, може бути установлений судом. У ст.111, ст.138 Кодексу законів про шлюб, сім`ю та опіку 1926 року наведено порядок реєстрації в органах ЗАГС розірвання шлюбу. Зі змісту ст.20 Кодексу законів про шлюб, сім`ю та опіку 1926 року, вбачається, що вона стосується установлення судом факту, який має юридичне значення, - припинення шлюбу у випадку відсутності реєстрації розірвання шлюбу, що не є тотожнім рішенню суду про розірвання шлюбу, порядок ухвалення і набрання чинності якого та момент припинення шлюбу врегульовано зокрема ст.2, ст.18, ст.19, ст.111, ст.138 цього Кодексу. З огляду на наведені положення Закону та установлені обставини справи, суд вважає доведеним, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.08.1960 року, а їх шлюб припинився зі смертю одного з подружжя [PERSON] [INFO] . А тому [PERSON] як дружина померлого [PERSON] була його спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину шляхом спільного проживання на час відкриття спадщини відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України. Таким чином за життя і на момент смерті [PERSON] належала частини нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , а саме: 1/3 частина на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області 23.12.1997 року, записаний в реєстрову книгу №М-1/81; 1/6 частина в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Отже [PERSON] належить право на спадщину за заповітом [PERSON] , померлої [INFO] , яка складається з частини нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Незважаючи на наведене, право [PERSON] на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] не визнається [PERSON] , в наслідок чого приватний нотаріус Спірідович Н.В. постановою відмовила їй у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом. За таким обставин, суд вважає за необхідне ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на 1/2 частину в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Центральним міжрегіональним управлінням державної Міграційної служби у м. Києві та Київській області надона інформацію з картотек заяв про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року та картотеки заяв про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, які передані територіальними органами ДМС України для централізованого зберігання. Так були надані заяви від 1978 року та від 1994 року про надання паспортів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , де зазначено, що [PERSON] був одружений із [PERSON] , мали доньку [PERSON] . (а.с.25-30). Виконавчим комітетом міської ради депутатів м. Кременчука видано ордер від 06.10.1972 року №1444 на квартиру [ADDRESS] , яка складається з 4 кімнат, житлооб площею 44,49 м2 . [PERSON] та його сім`ї: дружина [PERSON] , доньки [PERSON] та [PERSON] (а.с.31). А приватний нотаріус Спірідович Н.В. постановою №403/02-31 від 07.08.2023 року відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , зазначивши однією з підстав не подання спадкоємицею за заповітом [PERSON] оригіналу документів на підтвердження факту родинних відносин зі спадкодавицею померлою [PERSON] . За таких обставин, суд вважає за неохідне установити факт родинних відносин, а саме що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] . Цей факт має для [PERSON] юридичне значення для оформлення спадщини померлої [PERSON] , а саме для визначення ставки оподаткування. Отже позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання факту родинних відносин позивача з її матір`ю [PERSON] , визнання права позивача власності в порядку спадкування за заповітом після матері [PERSON] на частину спірної квартири. Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме про установлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася після 01.01.2004 року, [PERSON] після чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Статтею 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України установлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 5513,70 грн. (сплачений судовий збір за задоволену вимогу майнового характеру 4302,50 грн. + судовий збір за задоволену вимогу немайнового характеру 1211,20\~грн.=5513,70 грн.). Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Outcome: partial