Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.02.2023 року відповідач [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем Пежо 207, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись автодорогою М-21 сполученням «Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський», в напрямку м.Житомир, неподалік смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області допустив наїзд на пішохода [PERSON] , сина позивачів, який невиділивши себе в темну пору доби переходив проїзну частину дороги у невстановленому місці справа наліво по ходу руху автомобіля. Внаслідок ДТП [PERSON] від отриманих травм загинув на місці події. Таким чином, позивачам у зв`язку із смертю сина [PERSON] внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки було заподіяно моральну шкоду, які останні оцінюють у загальному розмірі 500 000,00 грн. (по 250 000,00 грн. кожному), та просять стягнути з відповідача. Вищевикладене і стало підставою для звернення до суду позивачів із вказаним позовом. Ухвалою суду від 11.04.2023 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 31.10.2023 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якій відповідач вказав, що позовні вимоги він не визнає у повному обсязі з наступних підстав. Зазначив, що досудовим розслідуванням було встановлено докази, які свідчать про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Крім того, відповідно до висновку фототехнічної, транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 15.03.2023 року у заданій дорожній обстановці водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути зіткнення. При цьому, саме дії пішохода [PERSON] спричини його загибель, оскільки він не виділивши себе в темну пору доби та не переконавшись у відсутності небезпеки для себе, переходив проїзну частину автодороги у невстановленому місці. Отже, відповідач не може відповідати за завдану шкоду. Крім того, ПрАТ «Княжа Вієнна Іншаріус Груп» відшкодувала позивачам моральну шкоду, тому правових підстав для подвійного стягнення моральної шкоди немає. У свою чергу, 17.11.2023 року на адресу суду від позивачів надійшла відповідь на відзив, у якій позивачі вказали, що вони не погодуються з відзивом на позовну заяву, оскільки, доводи відповідача про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення не мають правового значення, так як відповідно до ст 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Крім того, враховуючи, що страховиком відшкодовано розмір завданої моральної шкоди, який не перевищив ліміт відповідальності страховика, різниця між загальним розміром моральної шкоди 531 520,00 грн. і виплаченим на користь позивачів страховим відшкодуванням моральної шкоди 31 520,00 грн. у загальному розмірі 500 000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача. Відповідачем не надано будь-яких доказів наявності у діях пішохода [PERSON] грубої необережності чи умислу, а доводи відповідача про недотримання вимог розумності і справедливості при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, та не відповідність визначеного розміру характеру та обсягу страждань, які зазнали позивачі є безпідставними та необгрунтованими. Ухвалою суду від 18.03.2024 року судом було витребувано докази по справі. Ухвалою суду від 06.02.2024 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Вказали, що втрата сина є болем для них, та їм нанесено моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] відповідача в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. Також просив звернути увагу, що смерть потерпілого настала з його необережності, а тому є підстави для зменшення розміру моральної шкоди. [PERSON] вибачився перед позивача за завдані страждання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с.5). Відповідно до Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с.6). Позивачі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстровану шлюбі, відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] (а.с.7). Згідно Листа про прийняте рішення №704 від 18.04.2023 року ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Груп» повідомила позивачів, що ними було розраховано суму страхового відшкодування за шкоду завдану смертю [PERSON] , а саме: шкода пов`язана із втратою годувальника на користь [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] у розмірі 120 600,00 грн., шкода пов`язана із втратою годувальника на користь [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] у розмірі 120 600,00 грн., моральна шкода на користь [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] у розмірі 15 760,00 грн., моральна шкода на користь [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] у розмірі 15 760,00 грн., моральна шкода на користь [PERSON] у розмірі 15 760,00 грн., моральна шкода на користь [PERSON] у розмірі 15 760,00 грн., моральна шкода на користь [PERSON] у розмірі 15 760,00 грн. (а.с.10). Таким чином, позивача було виплачено ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Груп» моральну шкоду у розмірі 31 520,00 грн. Згідно Листа СУ ГУНП у Вінницькій області №4853/24-2023 від 24.05.2023 року у кримінальному провадженні №12023020000000190 від 23.02.2023 року [PERSON] не є потерпілою особою (а.с.11). Постановою від 31.03.2023 року закрито кримінальне провадження №12023020000000190 від 23.02.2023 року, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (ас.43-44). Досудовим розслідуванням було встановлено, що близько 19 години 10 хвилин 23.02.2023 водій [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем «Peugeot 207», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись автодорогою М 21 сполученням «Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський», в напрямку м. Житомир, неподалік смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який не виділивши себе в темну пору доби, переходив проїзну частину дороги у невстановленому місці справа наліво по ходу руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пішохід [PERSON] від отриманих травм загинув на місці події. Згідно з висновком СМЕ від 27.03.2023 №165 у [PERSON] виявлено сполучну травму тіла: закриту черепно-мозкову травму (рана на обличчі, крововиливи в м?які покриви голови, субарахноїдальні крововиливи мозку); закриту тупу травму грудної клітки (переломи ребер зліва з 2-го по 10-те з крововиливами в м?які тканини з пошкодженням плеври); закриту тупу травму живота (садно в лівій здухвиній ділянці, розрив печінки з підкапсулярними крововиливами; закриту тупу травму хребта (крововиливи в м?які тканини, повне від?єднання міжхребцевого зчленування між 12 грудним та першим поперековим хребцем, багатоуламковий перелом 12 грудного хребця з ушкодженням спинного мозку); садна та рани на кінцівках, багатоуламковий перелом лівого плеча та лівого стегна, що утворились від дії тупих твердих предметів, за обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 23.02.2023, сполучна травма тіла має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення і стоїть в причинному зв`язку з настанням смерті. Згідно морфологічних характеристики наявних тілесних ушкоджень у [PERSON] можна стверджувати, що первинних контакт відбувся з лівою половиною тіла, а саме з лівим стегном, при цьому можна стверджувати, що [PERSON] знаходився у вертикальному або близькому до такого положенні. При судово-медичній експертизі крові від трупа [PERSON] , виявлено етиловий спирт у концентрації 2.9 0/00 в крові. Така концентрація етилового спирту в крові у живих осіб може свідчити про алкогольне сп?яніння тяжкого ступеня. Під час допиту водій [PERSON] повідомив, що безпосередньо перед наїздом на пішохода він рухався у лівій смузі руху в бік м. Житомир зі швидкістю біля 75-85 км/год., при цьому на дорозі розташовувався таким чином, що відстань від його правих коліс до переривчастої лінії дорожньої розмітки становила 1.3 м. Під час руху він раптово виявив пішохода, який знаходився на його смузі руху. Одразу після цього відбувся наїзд на даного пішохода. В ході слідчого експерименту встановлено, що максимальна видимість пішохода з місця водія автомобіля становить 30.2 м, при цьому видимість елементів дороги складає понад 100 м. Крім цього, в ході розслідування отримано відеозапис з камери зовнішнього спостереження автоцентру «Хавал», що на якому зафіксовано обставини ДТП, зокрема видно рух пішохода [PERSON] та автомобіля до місця наїзду. Даний відеозапис було надано експертам на дослідження. Відповідно до висновку експертизи технічного стану транспортного засобу від 14.03.2023 №СЕ-19/102-23/4364-ІТ рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля «Peugeot 207», д.н.3. [NUMBER] , знаходиться у працездатному стані. Згідно з висновком фототехнічної, транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 15.03.2023 №CE-19/102-22/4748 автомобіль «Peugeot 207», д.н.з. [NUMBER] , перед ДТП рухався зі швидкістю 103,68 - 112,32 км/год. Наїзд на пішохода відбувся в межах лівої смуги руху проїзної частини в напрямку м. Житомир. В заданій дорожній обстановці дії водія [PERSON] з технічної точки зору регламентувались вимогами п. п. 12.2, 12,3, 12.6 (б) Правил дорожнього руху України. В ситуації, яка склалася, водій [PERSON] не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування з зупинкою автомобіля «Peugeot 207» до смуги руху пішохода, при русі з допустимою для даних дорожніх умов швидкістю 70 км/год. В діях водія [PERSON] вбачається невідповідність вимогам п. 12.6 (б) ПДР, проте дана невідповідність, з технічної точки зору, не знаходиться в причинному зв?язку з виникненням даної ДТП. У даній дорожній ситуації пішохід [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 4.4, 4.7, 4.14 (а, г, д) Правил дорожнього руху України. Порушення пішоходом [PERSON] вимог п. п. 4.4, 4.7, 4.14 (а, г, д) Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв?язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи вищевикладене, а також те, що дорожно-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України пішоходом [PERSON] , який не виділивши себе в темну пору доби та не переконався у відсутності небезпеки для себе, переходив проїзну частину автодороги у невстановленому місці, а водій [PERSON] своїми односторонніми діями не міг при цьому завчасно виявити даного пішохода, не знав про місце перебування останнього та не мав технічної можливості уникнути наїзду на нього кіриміналь не провадження підлягало закриттю. Вищевказане підтверджується витребуваними матеріалами кримінального провадження №12023020000000190 за фактом ДТП, яка сталася 23.02.2023 року на автошляху м.Вінниця- смт. Стрижавка, внаслідок якої загинув [PERSON] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Звертаючись з даним позовом, батьки померлого просили стягнути з відповідача на свою користь по 250 000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина. Положеннями ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами першою, другою ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (ч.2 ст.1193 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі №450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом з цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. Як встановлено судом, смерть [PERSON] настала від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем, належним відповідачу, при цьому вина та протиправність дій [PERSON] відсутні, оскільки смерті потерпілого сприяла його власна необережність. Так, судом встановлено, що дорожно-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України пішоходом [PERSON] , який не виділивши себе в темну пору доби та не переконався у відсутності небезпеки для себе, переходив проїзну частину автодороги у невстановленому місці. Матеріали справи не містять, а судом не встановлено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Відсутність вини водія автомобіля та закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачам моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Враховуючи, що обставин непереборної сили або умислу потерпілого не встановлено, смерть [PERSON] наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивачі є батьками загиблого, тому моральна шкода заподіяна позивачам смертю їх сина підлягає відшкодуванню. Разом з цим, встановивши, що причиною загибелі [PERSON] є потрапляння під автомобіль, у зв`язку з його власною грубою необережністю та перебуванням у стані сильного алкогольного сп`яніння, суд вважає, що ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування. Згідно з ч.4 ст.1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення ст.1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч.2 ст.1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватися з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч.3 ст.23 ЦК України та враховує глибину та тривалість моральних страждань позивачів, яких вони зазнали внаслідок передчасної смерті їх сина, характер та тривалість їх немайнових втрат, порушення укладу їх життя та соціальних зв`язків, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, та зважаючи на невідворотність завданої шкоди. Факт загибелі [PERSON] є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачами недоведено, та матеріалами справи не підтверджено, що їм завдано моральну шкоду у розмірі 250 000,00 грн. кожному. Водночас, враховуючи той факт, що смерть [PERSON] сталася внаслідок його грубої необережності, причиною нещасного випадку є невиконання ним вимог ПДР, а саме вимог п. п. 4.4, 4.7, 4.14 (а, г, д) Правил дорожнього руху України, а також те, що страховою компанією також виплачено суму страхового відшкодування, тому розмір моральної шкоди необхідно зменшити та визначити в розмірі 2 500,00 грн., що складає 1% від заявленої суми, на користь кожного з позивачів, який відповідає принципам розумності та справедливості. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позивачі звільнені від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 50,00 грн. Решту витрат необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved