Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~01 липня 2024 року позивач державна організація (установа, заклад) квартирно-експлуатаційний відділ міста Черкаси звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що У власності Міністерства оборони України та на балансі КЕВ міста Черкаси, згідно акту приймання-передачі казармено-житлового фонду (будівель, споруд та територій військового містечка) від 07.11.2022 року перебуває службова житлова будівля (гуртожиток) за адресою: [ADDRESS] , котра розташована у військовому містечку № [NUMBER] та використовується як гуртожиток для військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей. У даному гуртожитку, зокрема в кім № 3,4 зареєстровані: [PERSON] (наймач житлового приміщення), неповнолітня донька [INFO] та колишній чоловік - [PERSON] (відповідач). На підтвердження зазначених обставин надається довідка з місця проживання про реєстрацію та склад сім`ї. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.09.2022 року шлюб між подружжям [PERSON] розірвано, яке набрало законної сили 10.10.2022 року. Кімнати в гуртожитку надавались [PERSON] , яка перебувала у трудових відносинах з військовою частиною [NUMBER] на підставі спеціального дозволу. На даний час [PERSON] є працівником Збройних Сил України, виконує обов`язки бухгалтера в КЕВ міста Черкаси, з якою укладено відповідні договори найму та надання житлово-комунальних послуг з КЕВ міста Черкаси. Колишній член сім`ї наймача - [PERSON] з жовтня 2021 року і по даний час не проживає за місцем реєстрації - [ADDRESS] про що складено довідку від 03.05.2023 року. Крім цього направлено запит до Центру надання адміністративних послуг Черкаської міської ради від 04.09.2023 № 1423, чи зареєстрований гр. [PERSON] за вищезазначеною адресою. Листом від 07.09.2023 за вих. №13753-01-07 отримано відповідь про те, що гр. [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . На даний час громадянин [PERSON] , зв`язок з колишньою дружиною та дитиною не підтримує, будь-якого відношення до Збройних Сил України не має, а тому на підставі ст. 132 Житлового кодексу України підлягає виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, оскільки втратив право користування жилим приміщенням та підлягає зняттю з реєстраційного обліку з житлового приміщення (гуртожитку). \~ \~ \~ \~10 липня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси залишено без руху позовну заяву державної організації (установа, заклад) квартирно-експлуатаційний відділ міста Черкаси до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~03 липня 2024 року позивач скерував до суду заяву про усунення недоліків. 15 липня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . Представник позивача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи без його участі, на заявлених вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним, причини неявки суду невідомі. Відзиву на позов не подав. Третя особа в судове засідання не з`явилися, в наданих поясненнях просила суд провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги задовольнити. Крім того в поясненнях пояснила, що [PERSON] з жовтня 2021 року не проживає за місце реєстрації. Будь-якого відношення до Збройних Сил України не має, зв`язку з нею та дитиною не підтримує. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] надано дозвіл на право зайняття з сім`єю з 3 осіб ( [PERSON] чоловік), [PERSON] дочка) житлової площі в житловому приміщенні по [ADDRESS] . 07 вересня 2022 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником гуртожитку по [ADDRESS] . Відповідно до довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м. Черкаси будівлі військового містечка № [NUMBER] [ADDRESS] ) перебуваються на балансі квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси. Відповідно до відповіді № 13753-01-7 від 07.09.2023 року, виданої Департаментом «Центр надання адміністративних послуг» ЧМР [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 04.04.2014 року дотепер. Відповідно до акту перевірки проживання [PERSON] в [ADDRESS] від 21.06.2024 року, комісією перевірено, що [PERSON] фактично не проживає з жовтня 2021 року. Відповідно до\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою\~статті 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною третьою\~статті 319 Цивільного кодексу України\~усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Розглядаючи право користування житлом члена сім`ї наймача, слід виходити з того, що воно не є абсолютним і законом встановлені умови його чинності. На підставі ст. 71 ЖК такими умовами, зокрема є проживання у житлі, здійснення витрат на його утримання, зберігання речей (майна). Гарантією дотримання справедливого балансу між майновими правами власника житла та правом користування житлом члена сім`ї наймача є позбавлення члена сім`ї наймача такого права лише за рішенням суду про визнання його таким, що втратив право на користування житлом. Із аналізу наведених вище норм слідує, що з вимогою про вирішення у судовому порядку спору про визнання члена сім`ї - наймача таким, що втратив право користування ним має право власник або співвласник житла. А при вирішенні спору встановленню підлягає доведеність на підставі ст.ст. 12, 81 ЦПК України відсутності користування членом сім`ї наймача житлом протягом визначеного законом строку без поважних причин, у тому числі нездійснення витрат на утримання житла, відсутність у житлі майна користувача, що означає втрату інтересу у особи як до житла. З огляду на викладене, позбавлення особи згідно із законом права користування житлом, до якого вона втратила інтерес відповідатиме легітимній меті здійснення власником своїх прав, не буде непропорційним втручанням у право особи на житло, що змусить її нести надмірний тягар, забезпечить справедливий баланс між правами власника у розумінні ст.1 Протоколу 1 та правом особи на повагу до житла за замістом ст. 8 Конвенції. Згідно із частиною четвертою\~статті 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду регулюють положення статей\~71,\~72 ЖК Української РСР. Стаття 71 ЖК Української РСР\~встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до\~статті 72 ЖК Української РСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,\~72 ЖК Української РСР\~дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 Житлового кодексу України\~строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Згідно з\~статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. За таких обставин, беручи до уваги, що позивач надав належні,допустимі докази на підтвердження того, що відповідач не проживає за місцем реєстрації, а саме: в кімнаті гуртожитку [ADDRESS] з 2021 року, тобто понад строки, встановлені ст.71ЖК\~Української РСР, враховуючи відсутність у суду відомостей про поважність причин відсутності відповідача за місцем реєстрації, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Позбавлення особи згідно із законом права користування житлом, до якого вона втратила інтерес, відповідатиме легітимній меті здійснення власником своїх прав, не буде непропорційним втручанням у право на житло, забезпечить справедливий баланс між правами власника у розумінні ст.1 Протоколу 1 та правом особи на повагу до житла за замістом ст. 8 Конвенції. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову. Отже, з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved