Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 03 липня 2024 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до [PERSON] , [PERSON] про визнання фраудаторного правочину недійсним, в якому позивач просить суд: ??? Визнати договір\~дарування (серія та номер: 1-226) частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 19.05.2023 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янковою Іриною Володимирівною, недійсним з моменту його укладення. Припинити право\~власності за\~ [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), за номером запису про право власності: 50329000 на частки квартири (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна - 2601615312020), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Скасувати рішення\~про державну\~реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №67668770, прийняте державним реєстратором - державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янковою Іриною Володимирівною від 19.05.2023, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності/довірчої власності номер 50329000 за [PERSON] на частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відновити становище, яке існувало до порушення, а саме: відновити державну реєстрацію права власності на частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (ШН 2131403276), для чого вчинити реєстраційну дію шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке існувало до 19.05.2023. Стягнути з відповідачів на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» сплачений судовий збір за подачу позову. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач посилався\~на те,\~що рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 серпня 2010 року по справі №2-3416/10 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банку Кредит Дніпро» - задоволено. Стягнуто солідарно з ТОВ «МАЙПАК», [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість по кредитному договору про надання відновлювальної кредитної лінії №031007-Л від 03 жовтня 2007 року в сумі 2 689 352,76 грн. Стягнуто з ТОВ «МАЙПАК» на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість по кредитному договору про надання відновлювальної кредитної лінії №031007-Л від 03 жовтня 2007 року із застосуванням 20% річних в сумі 85,133.32 грн. Стягнуто солідарно з ТОВ «МАЙПАК», [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» судові витрати у вигляді судового збору 1700 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 250 грн. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] - відмовлено. Зазначеним рішенням суду встановлено, що: «03 жовтня 2007 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «МАЙПАК» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №031007-Л для статутної поточної діяльності з лімітом кредитування в сумі 258 000 доларів США, відповідно до умов якого плата за користування кредитом встановлена 13 % річних з остаточним строком повернення кредитних коштів 02.10.2008 року. 02 жовтня 2008 року сторони уклали додатковий договір №011008, яким до вказаного кредитного договору були внесені зміни. Відповідно до яких плата за користування кредитом - 15 % річних з остаточним строком повернення кредитних коштів 30.09. 2009 року.» «...В забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором були укладені договори поруки з [PERSON] №031007-111 від 03.10.2007, в який відповідно до змін до кредитного договору вносилися зміни додатковим договором №011008 від 01.10.2008 року та з [PERSON] №031007-12 від 03.10.2007 року, в який відповідно до змін до кредитного договору вносилися зміни додатковим договором №011008 від 01.10.2008 року. Отже, заборгованість за рішенням суду з приводу невиконаних кредитних зобов?язань перед АТ «Банк Кредит Дніпро» є суттєвою та відповідач [PERSON] був обізнаний про її наявність. 24 травня 2018 року постановою державного виконавця Соборного ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Крайняком М.С. було відкрито виконавче провадження №56420456 з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-3416/10, виданого 05.05.2011 Бабушкінським районним судом м.Дніпро про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 2689352,76 грн. Вказаною постановою було зобов?язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Однак боржником вимоги постанови від 24.05.2018 виконано не було та не було надано до Соборного ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області декларацію про доходи та майно [PERSON] 24 травня 2018 державним виконавцем Крайняком М.С. було винесено постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2958288.03 грн. Надалі, під час моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень, позивач дізнався про наявність ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року по справі № 932/2191/23, якою скаргу [PERSON] , заінтересовані особи Амур-Нижньодніпровський ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), Соборний ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), на бездіяльність державного виконавця, - задоволено. Зобов?язано Амур-Нижньодніпровський ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), зняти арешт на все нерухоме майно [PERSON] , номер запису про обтяження: 2262958 від 28.08.2013 року та припинити вищезазначене обтяження. Зобов?язано Соборний ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), зняти арешт на все нерухоме майно [PERSON] , номер запису про обтяження: 11279541 від 22.09.2015 року та припинити вищезазначене обтяження. Зобов?язано Амур-Нижньодніпровський ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), та Соборний ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), вилучити відомості про [PERSON] , з Єдиного реєстру боржників. У цій ухвалі суду зазначено, що: «Відповідно до витягу з реєстру АСВП від 27.03.2023 року вбачається, що всі виконавчі провадження про стягнення грошових коштів з [PERSON] були завершені та нові виконавчі провадження відсутні». Звернувшись до Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), стягувач АТ «Банк Кредит Дніпро» дізнався про наявність постанови Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 24.07.2020 про повернення виконавчого документу стягувачу з тих підстав, що у боржника відсутнє майно, грошові кошти, офіційні джерела отримання доходів, на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом. При цьому, в ухвалі Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року по справі № 932/2191/23 було зазначено, що: «Посилаючись на відсутність протягом більш ніж сім років можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном, заявник [PERSON] звернувся до суду із даною скаргою, вказуючи на те, що наявні обтяження унеможливлюють вчинення ним відповідних дій як власника нерухомого майна, вказане нерухоме майно протягом семи років не було реалізовано, не було вчинено жодних дій, спрямованих на досягнення мети виконавчого провадження, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав». Отже, боржник [PERSON] , будучи обізнаним про наявність невиконаного рішення суду, бажав зняти арешти та виключити себе з Єдиного реєстру боржників з метою, можливого, відчуження майна. Адже, [PERSON] не звертався до державного виконавця щодо добровільної реалізації майна з метою погашення рішення суду та на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження не надавав до виконавчої служби декларацію про майновий стан та доходи. Станом на 24.04.2023 згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта боржнику [PERSON] належала на праві приватної власності частки квартири [ADDRESS] . З метою упередження з боку боржника недобросовісних дій, 02 травня 2023 року АТ «Банк Кредит Дніпро» направив до Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Департаменту державної виконавчої служби, скаргу на бездіяльність державного виконавця Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Крайняка М.С. та просили провести перевірку матеріалів виконавчого провадження №56420456, притягнути до відповідальності державного виконавця Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крайняка М.С., та зобов?язати державного виконавця Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крайняка М.С. вжити заходів щодо відновлення законних інтересів АТ «БАНК КРЕДИТ ДНПРО» в рамках ВП 56420456. 05 травня 2023 року Соборний ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) отримав вищезазначену скаргу Банку. 24 травня 2023 року державним виконавцем Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Крайняком М.С. скасовано постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 24.072020 в межах виконавчого провадження №56420456 та продовжено примусове виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2010. Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта станом на 24.05.2023, стягувачем АТ «Банк Кредит Дніпро» було виявлено, що після винесення державним виконавцем Крайняком М.С. 19 травня 2023 року постанови, якою виключено відомості про [PERSON] , внесені до Єдиного реєстру боржників при здійсненні виконавчого провадження № 56420456, в цей же день, 19 травня 2023 року, [PERSON] (дарувальник) в особі представника [PERSON] здійснив відчуження шляхом дарування частки квартири [ADDRESS] , [PERSON] (обдаровуваному). Згідно п.1 Договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., [PERSON] передає безоплатно у власність, а [PERSON] приймає у власність частку квартири [ADDRESS] . Пунктом 3 Договору дарування передбачено, що цей дар сторонами оцінюється у сумі 150 000,00 грн. Відповідно до п.5 Договору дарування, серед іншого, представник дарувальника свідчить, що у [PERSON] відсутні податкові застави та обтяження рухомого майна, арешти, будь-які борги, заборони відчуження вказаного нерухомого майна. Отже, на підставі договору дарування квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., [PERSON] було відчужено частку квартири за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням того, що рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2010 року по справі №2-3416/10 є невиконаним, а боргові зобов?язання [PERSON] перед АТ «Банк Кредит Дніпро» є суттєвими, вважали, що права та інтереси позивача АТ «Банк Кредит Дніпро» порушено укладенням зазначеного договору дарування. Вважали, що при укладенні 19 травня 2023 року оспорюваного правочину воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з [PERSON] , яке набрало законної сили, тому є підстави вважати укладений договір фраудаторним. Враховуючи те, що запис №50329000 від 19.05.2023 містить відомості про наявність права власності на частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , яке було набуто за фраудаторним правочином з [PERSON] , то рішення державного реєстратора - державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янкової І.В., на підставі якого зроблено цей запис, підлягає скасуванню за рішенням суду. Отже, укладення оспорюваного фраудаторний правочину між [PERSON] та його родичом (сином) [PERSON] є штучним елементом виведення майна [PERSON] з метою ухилення від виконання ним рішення Бабушкінського районноого суду міста Дніпропетровська від 19 серпня 2010 року по справі №2-3416/10. Щодо позовної вимоги про відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме: відновлення державної реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] , то звернення до суду із цією вимогою зумовлено тим, що відповідач [PERSON] є боржником в межах виконавчого провадження за невиконаними кредитними зобов?язаннями. Тому, в разі визнання договору дарування недійсним та скасування відповідного рішення, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності/довірчої власності номер 50329000 за [PERSON] на частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності за [PERSON] не буде автоматично повернено у первісний стан. А сам [PERSON] не буде зацікавлений здійснювати реєстраційні дії щодо внесення запису про право власності на частку квартири за ним. Крім того, він перебуває в Єдиному реєстрі боржників. З урахуванням того, що первісний власник частки квартири [PERSON] має невиконані зобов?язання за рішенням суду перед позивачем та уклав фраудаторний правочин зі своїм родичом [PERSON] з метою виведення активів зі свого володіння - свого нерухомого майна, в результаті чого, наразі, будучи боржником в межах відкритого виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач, який є стягувачем, не може в межах відкритого виконавчого провадження звернути стягнення на частку квартиру та виконати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості. Крім того, зазначені вимоги позивача є фактично правовими наслідками, які витікають в разі задоволення вимоги про визнання договору дарування частки квартири недійсним з моменту його укладення. (т. 1 а.с. 1-12). 16 жовтня 2023 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] було подано відзив на позовну заяву в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог пославшись на їх необґрунтованість. Так, дійсно 19 серпня 2010 року рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська було задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банку Кредит Дніпро» та стягнуто солідарно з ТОВ «МАЙПАК», [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість по кредитному договору про надання відновлювальної кредитної лінії №031007-Л від 03 жовтня 2007 року в сумі 2 689 352,76 грн. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист № 2-3416/2010 який стягувачем отримано 10 березня 2011 року. 25 вересня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 485801833. 27 липня 2017 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2017 року по справі № 200/12581/17 заяву Банку було задоволено та поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа № 2-3416/2010 до виконання й видано дублікат. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.03.208 року ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2017 року по справі № 200/12581/17 скасована, та в задоволенні заяви Банку було відмовлено. Після цього Банк повторно пред?явив виконавчий документ до виконання до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, Дніпропетровська області ВП № 56420456. Вищезазначене виконавче провадження було закінчено 24.07.2020 року. В рамках виконавчих проваджень були накладені обтяження а саме: 28.08.2013 року було накладено обтяження № 2262958 на підставі постанови, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 38746347, виданий 05.07.2013 року АНД ВДВС ДМУЮ; 22.09.2015 року було накладено обтяження № 11279541 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер:48501833, виданий 21.09.2015 року Жовтневим ВДВС ДМУЮ. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2023 року по справі №932/2191/23 було задоволено скаргу [PERSON] та зобов?язано Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) зняти арешт на все нерухоме майно номер запису про обтяження 11279541 та припинити вищезазначене обтяження. Зобов?язано Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) та Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) вилучити відомості про [PERSON] РНОКПП [NUMBER] з Єдиного реєстру боржників. Отже на момент дарування частки спірної квартири сину він діяв добросовісно, оскільки жодного обтяження на його майно не було та відомості про нього як боржника з Єдиного реєстру Боржників було виключено. Окрім того зазначив що задоволенням даного позову буде порушено принцип пропорційності заходу втручання у право на володіння його майном та дотримання справедливого балансу. Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача , є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (т. 1 а.с. 182-195). 24 жовтня 2024 року представником позивача через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив в якому остання підтримала заявлені позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та доповнила , що 24 травня 2023 року державним виконавцем Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Крайняком М.С. було скасовано постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 24.07.2020 в межах виконавчого провадження №56420456 та продовжено примусове виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2010. Наразі, виконавче провадження №56420456 з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-3416/2010, виданого 05.05.2011 Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, є відкритим, а боржник [PERSON] , будучи обізнаним про наявність невиконаних зобов`язань, чинить перепони з метою уникнення виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Посилання боржника [PERSON] , що Банк 13 років не хотів забирати спірне майно (1/2 частину квартири), є такими, що не відповідають дійсності, адже в межах виконавчого провадження, навіть, в останній постанові про повернення виконавчого документу стягувачу від 24.07.2020, яка, наразі, є скасованою, державний виконавець повертав виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно тощо). Отже, стягувач не був обізнаним про наявність майна у боржника, а боржник, достеменно знаючи про наявність відкритого виконавчого провадження, не подавав декларацію про доходи та майно, та не бажав добровільно виконувати рішення суду (т. 1 а.с. 221-224). Заяви,\~клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 03 липня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т. 1 а.с. 58-59). 03 липня 2023 ро на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову (т. 1 а.с. 61-66), яка відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду була передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т. 1 а.с. 96). Ухвалою судді від 03 липня 2023 року заява про забезпечення прозову була задоволена (т. 1 а.с. 97-99). 03 липня 2023 року на адресу суду разом з позовною заявою позивачем було подано клопотання про витребування доказів (т. 1 а.с. 102-103), яке відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду була передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т. 1 а.с. 106). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради стосовно реєстрації місця проживання відповідачів (т. 1 а.с. 109-110). Ухвалою судді від 06 липня 2023 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено провести в порядку загального позовного провадження, окрім того клопотання позивача про витребування доказів, а саме витребувати у Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) засвідчену копію витягу з актів цивільного стану про народження [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) задоволено (т. 1 а.с. 111-113). 11 липня 2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру надійшла відповідь про зняття 15.02.2023 року з реєстраційного обліку [PERSON] (т. 1 а.с. 116-117). 11 липня 2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру надійшла відповідь про зареєстроване в законному порядку місце проживання відповідача (т. 1 а.с. 118-119). 03 серпня 2023 року до суду з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшла відповідь про зняття з реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] 15.02.2023 року (т. 1 а.с. 140). 03 серпня 2023 року до суду з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшла відповідь про зареєстроване в встановленому законом порядку місце проживання відповідача [PERSON] (т. 1 а.с. 141). 22 серпня 2023 року на виконання ухвали суду про витребування доказів Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було надано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про народження № 1882 від 21 липня 1987 року на [PERSON] , [INFO] відповідно до якого в графі батько записаний [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 157-159). Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 237-238). В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв клопотань про відкладення розгляду справи суду не надавав, правом на надання відзиву не скористався. Фактичні обставини встановлені судом Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 24 квітня 2023 року право власності на частку квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта 2601615312020, зареєстровано 21 червня 2022 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1-198, виданий 21.06.2022 видавник: Третя дніпровська державна нотаріальна контора, державний нотаріус Янкова І.В. (т. 1 а.с. 21-37). 19\~травня 2023\~року \~ [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] та [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] уклали договір дарування, відповідно до якого [PERSON] передає безоплатно у власність, а [PERSON] приймає у власність \~частку квартири\~ [ADDRESS] . Договір дарування зареєстровано в реєстрі за № 1-226 державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. (т. 1 а.с. 38-39). Державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] , Третя дніпровська державна нотаріальна контора, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровської області, розглянувши заяву від 19 травня 2023 року за реєстровим номером 55404667 вирішив провести державну реєстрацію прав за заявою. Рішення про державну реєстрацію № 67668770 від 19 травня 2023 року (т. 1 а.с. 40). Відповідно до наданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження № 1882 від 21 липня 1987 року на [PERSON] ,\~ [INFO] \~в графі\~батько записаний\~ [PERSON] ,\~ [INFO] (т. 1 а.с. 157-159). Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 серпня 2010 року по справі №2-3416/10 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банку Кредит Дніпро» - задоволено. Стягнуто солідарно\~з ТОВ\~«МАЙПАК»,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] на\~користь ПАТ\~«Банк Кредит\~Дніпро» заборгованість\~по кредитному\~договору про\~надання відновлювальної\~кредитної лінії\~№031007-Л\~від 03\~жовтня 2007\~року в\~сумі 2\~689\~352,76\~грн. Стягнуто з ТОВ «МАЙПАК» на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість по кредитному договору про надання відновлювальної кредитної лінії №031007-Л від 03 жовтня 2007 року із застосуванням 20% річних в сумі 85,133.32 грн. Стягнуто солідарно з ТОВ «МАЙПАК», [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» судові витрати у вигляді судового збору 1700 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 250 грн. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено (т. 1 а.с. 16-17). Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 вересня 2017 року в справі № 200/12581/17 заяву представника ПАТ «Банк Кредит Дніпро» задоволено. Поновлено ПАТ «Банк Кредит Дніпро» пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 2-3416/2010 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» боргу в розмірі 2 689 352,76 грн. Видано ПАТ «Банк Кредит Дніпро»\~\~ дублікат виконавчого листа по справі № 2-3416/2010 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» боргу в розмірі 2 689 352,76 грн. (т. 2 а.с. 7). Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2017 року скасовано. В задоволенні заяви ПАТ «Банк Кредит Дніпро» про видачу дублікату виконавчого документа та поновлення строку пред`явлення його до виконання відмовлено (т. 2 а.с. 8). 24\~травня 2018\~року постановою державного виконавця Соборного ВДВС відкрито ВП\~56420456 з виконання виконавчого листа № 2-3416/2010 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості в розмірі 2\~689\~352,76 грн.( т. 1 а.с. 51). Того ж дня 24 травня 2018 року постановою державного виконавця Соборного ВДВС накладено арешт на майно боржника [PERSON] (т. 1 а.с. 52) . Відповідно до інформації про ВП 56420456 станом на 30 червня 2023 рік: боржник [PERSON] , стягувач ПАТ «Банк Кредит Дніпро», сума яка підлягає стягненню 2\~689\~352,76 грн: 24.05.2018 року ВП відкрито 24.05.2018 року винесено постанову про стягнення на майно боржника 03.07.2018 року винесено постанову про арешт майна боржника 23.07.2019 року винесено постанову про арешт коштів боржника 17.09.2019 року подання про тимчасове обмеження виїзду з України 11.01.2020 року винесено постанову про передачу ВП 11.01.2020 року винесено постанову про прийняття ВП 24.07.2020 року винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника 24.07.2020 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» 19.05.2023 року винесено постанову про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників 24.05.2023 року винесено постанову про скасування виконавчої дії від 24.07.2020 року про повернення стягувачу (т. 1 а.с. 54-57). 21 лютого 2023 року на запит представника відповідача [PERSON] стосовно зняття обтяження № 11279541, зареєстрованого при виконанні ВП 48501833 з виконання виконавчого листа № 2-3416/2010 від 05.05.2010 року, Соборний ВДВС повідомили, що законні підстави для скасування заходів примусового виконання, при виконанні ВП № 48501833 відсутні (т. 1 а.с. 196). Відповідно до відомостей з АСВП станом на 22 лютого 2023 року ВП 55031665 завершено (т. 1 а.с. 197). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року по справі № 932/2191/23, скаргу [PERSON] , заінтересовані особи Амур-Нижньодніпровський ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), Соборний ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), на бездіяльність державного виконавця, - задоволено. Зобов?язано Амур-Нижньодніпровський ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), зняти арешт на все нерухоме майно [PERSON] , номер запису про обтяження: 2262958 від 28.08.2013 року та припинити вищезазначене обтяження. Зобов?язано Соборний ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), зняти арешт на все нерухоме майно [PERSON] , номер запису про обтяження: 11279541 від 22.09.2015 року та припинити вищезазначене обтяження. Зобов?язано Амур-Нижньодніпровський ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), та Соборний ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), вилучити відомості про [PERSON] , з Єдиного реєстру боржників. (т. 1 а.с. 208-217) 25 квітня 2023 року позивачі зверталися зі скаргою до Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) на бездіяльність державного виконавця Соборного ВДВС в якій просили провести перевірку матеріалів виконавчого провадження № 56420456 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3416/2010 виданого 05.05.2011 року Бабушкінським районним судом; за результатами розгляду притягнути виконавця до відповідальності; зобов`язати виконавця вжити заходів щодо відновлення законних інтересів позивача в рамках ВП № 56420456 (т. 1 а.с. 41-42). Постановою державного виконавця Соборного ВДВСС від 19 травня 2023 року ВП № 56420456 виключено відомості про [PERSON] з Єдиного реєстру боржників при здійсненні виконавчого провадження ВП № 56420456 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3416/2010 від 05.05.2011 року (т. 1 а.с. 50) 24 травня 2023 року постановою начальника відділу Соборного ВДВС скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.07.2020 року що видав [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого документа № 2-3416/2010 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Кредит Дніпро» заборгованості (т. 1 а.с. 53). Відповідно до витягу з державного реєстру боржників станом на 29 червня 2023 рік [PERSON] , [INFO] є боржником у ВП 71889505 Соборний ВДВС (т. 1 а.с. 54). 11 березня 2024 року ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська у справі № 932/11641/23 в задоволенні скарги Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на дії державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) в особі начальника відділу Овсюк Олени Андріївни, боржник [PERSON] , про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії відмовлено (т. 2 а.с. 42). 09\~квітня 2024\~року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області відкрито виконавче\~ провадження\~ №\~74696723\~з виконання\~виконавчого листа\~№ 2-3416/2010\~(дублікат) про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості в розмірі 2 689352,76 грн. (т. 2 а.с. 59-60). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2024 року про видачу стягувачу - АТ «Банк Кредит Дніпро» дублікату виконавчого листа № 2-3416/2010, виданого 05 травня 2010 року Бабушкінським районним суд м. Дніпропетровська у справі № 2-3416/2010 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ « Банк Кредит Дніпро» боргу в розмірі 2689352,76 грн. залишено без змін. Норми права які застосував суд та мотиви їх застосування Згідно з частиною першою\~статті 15 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої\~статті 16 ЦК України). У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18). Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними. Звертаючись до суду з цим позовом,\~\~АТ «Банк Кредит Дніпро» обґрунтовували свої вимоги, зокрема, тим, що відповідачі уклали договір дарування від 19 травня 2023 року у період існування для одного з них зобов`язання із погашення заборгованості за рішенням, а отже, оспорюваний правочин є фраудаторним, оскільки мав на меті такий наслідок, як ухилення від виконання зобов`язань, тому може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства та зловживання правом. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (частина перша\~статті 202 ЦК України). Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором\~дарування одна\~сторона (дарувальник)\~передає або\~зобов`язується\~передати в\~майбутньому другій\~стороні (обдаровуваному)\~безоплатно майно\~(дарунок)\~у власність. Статтею \~718\~ЦК України\~передбачено,\~що дарунком\~можуть бути\~рухомі речі,\~в тому\~числі гроші\~та цінні\~папери,\~а також\~нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст. 719 ЦК України). Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність\~\~\~\~\~\~(пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга\~статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя\~статті 13 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті\~13, частина третя статті\~16 ЦК України\~не суперечать частині другій\~статті 58 Конституції України\~та вказано, що оцінюючи домірність припису частини третьої\~статті 13 ЦК України, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої\~статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій\~статті 13 ЦК України, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими\~ЦК України\~та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення\~ЦК України\~або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам\~Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті\~13\~та частина третя статті\~16 ЦК України\~мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною). Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 747/306/19, провадження № 61-1272св20). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Недійсність договору як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто правовим наслідком недійсності договору є за своєю суттю «нівелювання» правового результату, породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/ набуття/ зміни/ встановлення/ припинення прав взагалі). У\~ЦК України\~закріплений підхід, за якого оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя\~статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що перебуває в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на нього стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 523/17429/20, провадження № 61-2612св23). У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження\~\~\~№ 14-260цс19), Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6\~статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя\~статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена\~статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена\~статтею 228 ЦК України. Тобто Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження\~\~\~\~\~\~ № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: - фіктивного (стаття 234 ЦК України); - такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті\~3,\~13 ЦК України); - такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга\~статті 228 ЦК України). Договір як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватноправовий інструментарій\~(зокрема,\~вчинення фраудаторного\~договору)\~не повинен\~використовуватися учасниками\~цивільного обороту\~для уникнення\~чи унеможливлення\~сплати боргу\~(коштів,\~збитків,\~шкоди)\~або виконання\~судового рішення\~про стягнення\~боргу (коштів,\~збитків,\~шкоди),\~що набрало\~законної сили,\~чи виконавчого\~напису (постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20, провадження № 61-2612св23). Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значущих дій. До обставин,\~які дозволяють\~кваліфікувати безоплатний\~договір як\~такий,\~що вчинений\~на шкоду\~кредитору,\~зокрема,\~належать:\~безоплатність договору;\~момент укладення\~договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа). Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, колишня дружина боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19). Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів. Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20 (провадження № 12-60гс21) та Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18 (провадження\~\~\~№ 61-17511св19). Верховний Суд у постанові від 21 липня 2022 року у справі № 908/3468/13, звернув увагу на те, що наразі вже сформована усталена судова практика про можливість оскарження такого (фраудаторного) правочину особою (не стороною правочину), чиї майнові інтереси порушує такий правочин, якщо ця особа доведе, що особа, яка уклала договір та відчужила за ним майно, свідомо погіршила свій майновий стан з метою уникнення відповідальності перед кредитором. У постанові\~Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 750/11492/19 (провадження № 61-4044св21), на яку також міститься посилання у касаційній скарзі, вказано, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.\~ Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду\~\~ від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду\~\~ від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). У\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з практикою Верховного Суду у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду. За змістом\~статті 6 ЦПК України\~суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. Згідно з частинами першою-третьою\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях\~76-78,\~81,\~83,\~84,\~87,\~89,\~228,\~235,\~263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався під час вирішення позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Так судом враховано, що на момент здійснення безоплатного відчуження частини квартири [ADDRESS] рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 серпня 2010 року справа № 2-3416/10 про стягнення заборгованості не виконано. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] даруючи своєму сину [PERSON] належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] , був обізнаний про не виконане рішення суду про стягнення з нього заборгованості по кредитному договору. Боржник [PERSON] міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором. При\~\~складенні 19 травня 2023 року оспорюваного правочину воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки в той же день як було виключено відомості про [PERSON] з Єдиного реєстру боржників, останній подарував частку спірної квартири своєму сину. Отже, беручи до уваги момент укладення договору одразу в день винесення постанови виконавця про виключення відомостей про [PERSON] з Єдиного реєстру боржників, контрагента, з яким боржник [PERSON] вчинив оспорюваний договір (його син), безоплатність договору, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір дарування дійсно учинений на шкоду стягувачу у виконавчому провадженні і є безоплатними договором, який цілком вміщується у конструкцію фраудаторності. За таких обставин, суд не приймає доводи відповідачів про те, що договір дарування від 19 травня 2023 року. укладений не з метою уникнення звернення стягнення на майно боржника, та відповідає внутрішній волі сторін правочину і спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. Отже, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач [PERSON] діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам кредитора, оскільки відчужив належне йому майно за безоплатним правочином з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Боржник не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 234 ЦК України, для визнання недійсним договору дарування (серія та номер: 1-226) частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 19 травня 2023 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янковою Іриною Володимирівною. Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] про те що на момент укладення договору дарування було припинено обтяження на все нерухоме майно боржника, та виключено відомості про останнього з Єдиного реєстру боржників , оскільки дані обставини не мають визначального значення для ідентифікації безоплатного правочину як фраудаторного, тобто такого, що вчинений на шкоду кредитору. Критеріями для кваліфікації договору як фраудаторного є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і винятки із цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); ціна договору (ринкова/неринкова); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Саме ці обставини і є вирішальними під час доведення фраудаторності, а отже, й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 1ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є нотаріус. У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить забезпечення проведення державної реєстрації прав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Янкова І.В., індексний номер: 67668770 від 19 травня 2023 року, зареєстровано права власності на частину квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19.05.2023 року. Єдиною умовою скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права є рішення суду, яке набрало законної сили. Оскільки суд дійшов висновку про визнання недійсним договору дарування, тому наявні підстави для скасування державної реєстрації права власності № 50329000 за [PERSON] на частину квартири, що розташована [ADDRESS] . Водночас суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову в частині припинити право власності за [PERSON] , за номером запису про право власності: 50329000 на частки квартири та відновити становище, яке існувало до порушення, а саме: відновити державну\~реєстрацію права\~власності на\~ частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (ІПІН [NUMBER] ), для чого вчинити реєстраційну дію шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке існувало до 19 травня 2023 Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). На підставі викладеного,

Outcome: partial