Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

Зміст позовних вимог У червні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 20441,86 грн. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що 25.03.2020 між Приватним акціонерним товариством «МХП» та Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту (Генеральний) № 06/107-69-001819/20, а саме зокрема, було застраховано сідельний тягач Scania P380LA4X2HA, д.н.з. [NUMBER] та напівпричіп Krone Cool Liner SD, д.н.з. [NUMBER] . 03.07.2021 близько 08:55 год на автодорозі М-05 Київ-Одеса 290 км. + 760 м, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованих транспортних засобів, під керуванням водія страхувальника [PERSON] , та транспортного засобу Peugeot 301, д.н.з. [NUMBER] , належного [PERSON] під його ж керуванням. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 23.07.2021 у справі № 754/10933/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Вартість відновлювального ремонту склала 37187,26 грн, з урахуванням франшизи 33437,26 грн. 29.09.2021 ПрАТ «СК «ВУСО» було сплачено на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 12995,40 грн. У позасудовому порядку представником позивача було направлено на адресу відповідача вимогу про сплату різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. Позивач зазначає, що відповідач кошти станом на день звернення до суду у добровільному порядку не сплатив, як і не надав вмотивованої відповіді про відмову від їх сплати. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від відповідача до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу. Відповідач повідомлявся про розгляду справи належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками на адресу його зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте поштове відправлення повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на те, що на поштовому повідомленні проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що поштове відправлення вручено відповідачеві та він є повідомлений про розгляду справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом 25.03.2020 між Приватним акціонерним товариством «МХП» та позивачем укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту (Генеральний) № 06/107-69-001819/20. Відповідно до сертифікату (перелік) застрахованих транспортних засобів, який є додатком до вказаного договору, зокрема застраховано Scania P380LA4X2HA, д.н.з. [NUMBER] , та напівпричіп Krone Cool Liner SD, д.н.з. [NUMBER] . 03.07.2021 біля 08:55 год водій [PERSON] , керуючи автомобілем Peugeot, д.н.з. [NUMBER] на автодорозі М-05 Київ-Одеса 290 км+760 м не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Scania, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду в попутному напрямку, що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів з матеріальними збитками. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 23 липня 2021 року у справі № 754/10933/21 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 06.07.2021 позивачем складено страховий акт № 210000436049 та розрахунок суми страхового відшкодування у справи № 210000436049 на підставі калькуляції № 21-0436049 від 05.07.2021, за якими вартість відновлювального ремонту склала 37187,26 грн, з яких вартість деталей, що замінюються без урахування зносу деталей, що замінюються склала 36107,26 грн, а тому сума страхового відшкодування за даним страховим випадком із врахуванням франшизи склала 33 437,26 грн. 08.07.2021 позивач на підставі страхового акту № 210000436049 здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 33 437,26 грн, що підтверджується платіжним дорученням № ЗР064552 від 08.07.2021. ПрАТ «СК «ВУСО», як страховиком відповідача, було сплачено на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 12 995,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 47570 від 29.09.2021. 10.08.2022 позивач звернувся до відповідача з вимогою № 134с/13968, в якій просив протягом 7 календарних днів з моменту отримання вимоги сплатити 20441,86 грн. Доказів того, що відповідачем виконано вимогу позивача матеріали справи не містять. Норми права та мотиви суду Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. За приписами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18) міститься такий висновок щодо застосування норм права: "Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність". Матеріалами справи підтверджується, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» виплатило власнику транспортного засобу, який був учасником ДТП з вини відповідача, суму завданої шкоди в розмірі 33 437,26 грн. Частина суми - 12 995,40 грн компенсована позивачу страховиком відповідача, у зв`язку з чим сума відшкодування, яка покладається на відповідача, становить 20441,86 грн (33 437,26 грн - 12 995,40 грн). З огляду на зазначене, позовні вимоги ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 20441,86 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 48 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в матеріалах справи надано: - договір про надання правової допомоги № 27 від 12.08.2021, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «МС Партнерс», за умовами якого об`єднання зобов`язується надати клієнту правову допомогу, визначену цим Договором, а Клієнт зобов`язується сплатити об`єднанню гонорар, а також здійснювати повне сприяння об`єднанню у виконанні покладених на нього обов`язків; розмір винагороди (гонорар) визначається із розрахунку 25 % від суми отриманого клієнтом страхового відшкодування у справах, переданих об`єднанню згідно з реєстром справ. (п. 1.1, 4.2 договору); - акт прийому-передачі регресних справ; - детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом згідно з умовами договору про надання правової допомоги № 27 від 12 серпня 2021 року та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; - ордер серії ВС № 1281240 від 23.05.2024; - копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 000168 від 30.01.2015. Заявлена до стягнення з відповідача сума становить 20441,86 грн. Позивач просить стягнути з відповідача 5110,47 грн, що складає 25% від предмету спору та відповідає розміру гонорару, визначеному у договорі про надання правової допомоги № 27 від 12.08.2021. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5110,47 грн, заявлені позивачем, відповідають критеріям реальності, розумності та справедливості, є обґрунтованими і пропорційними до предмета спору, тому вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу підлягає задоволенню. Отже, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. З огляду на те, що позовні вимоги задоволені судом, то судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі, а саме в сумі 3028,00 грн.

Outcome: approved