Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

У вересні 2024 позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. Посилалася на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 15.11.2023 Новогродівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що зроблено актовий запис за №81. Разом з тим, подружнє життя не склалось через відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на сімейне життя, обов`язки. Вказане призвело до втрати між ними почуття любові та поваги. На даний час вони не підтримують фактичних шлюбних відносин та проживають окремо. Таким чином, вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. У зв`язку із тим, що шлюб носить тільки формальний характер, просила його розірвати. Стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 5000грн. та 968,96грн. судового збору. Розгляд справи відбувався у відсутність сторін, які в судове засідання не з`явилися. 30.09.2024 представник [PERSON] адвокат Герасимчук О.О. через підсистему «Електронний суд» надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Також відповідач [PERSON] подав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав та не заперечував щодо розірвання шлюбу. Враховуючи те, що у судове засідання учасники справине з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 15.11.2023 Новогродівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що зроблено актовий запис за №81 (а.с.6). Від шлюбу у сторін дітей немає. Спільне життя позивачки та відповідача не склалось через відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на сімейне життя та обов`язки. На даний час вони припинили подружні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не мають спільного бюджету. Таким чином, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Також з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням вказаних вимог закону, а також зважаючи на те, що відповідач позов визнав, суд вважає, що позивачці слід повернути з Державного бюджету 50% сплаченого нею судового збору за подання позовної заяви до суду.

Outcome: approved