Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

02 травня 2024 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] свідоцтва про право власності № [NUMBER] на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , виданого 15 грудня 1988 року Старонекрасівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Веліксар Т.І. №302/02-14 від 01 квітня 2024 року, позивачу повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки існують розбіжності у написанні по імені спадкодавця у свідоцтві про право особистої власності на будівлю, виданому Старонекрасівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 15 грудня 1988 року за №69, а саме власник будинку вказаний як « [PERSON] », а згідно свідоцтва про смерть спадкодавець « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою підтримала позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просить розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 15 грудня 1988 року на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] підтверджується довідкою Старонекрасівського старостинського округу Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №190 від 01 квітня 2024 року, якою зазначається, що [PERSON] і [PERSON] одна й та ж особа, у погосподарських книгах до 1986 року вона була внесена як Поліна, а потім як Пелагія; заповітом, посвідченим 17 листопада 2016 року секретарем Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області [PERSON] , зареєстрованим в реєстрі за № 118, відповідно до яких, правильне ім`я спадкодавця « [PERSON] ». Таким чином, при видачі свідоцтва про право власності № [NUMBER] на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , виданого 15 грудня 1988 року Старонекрасівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області було допущено помилку в написанні імені власника, а саме: замість належного « [PERSON] » помилково зазначено « [PERSON] ». Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 15 грудня 1988 року Старонекрасівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, що також підтверджено довідкою №537, виданою 20 серпня 2024 року КП «Ізмаїльське МБТІ». Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01 вересня 2022 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищезазначене спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Встановлено, що 17 листопада 2016 року [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 118, згідно якого заповіла все усе її майно нерухоме та рухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право [PERSON] , [INFO] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 70063614 від 19 вересня 2022 року, наданої приватним нотаріусом Веліксар Т.І., заповіт [PERSON] від 17 листопада 2016 року, зареєстрований за № 118 не змінювався та не скасовувався. Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, осіб, які мають право на обов`язкову частку немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І., що підтверджено заявою від 19 вересня 2022 року, тобто відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину (спадкова справа №126/2022). Письмовою відповіддю письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Веліксар Т.І. №302/02-14 від 01 квітня 2024 року, позивачу повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки існують розбіжності у написанні по імені спадкодавця у свідоцтві про право особистої власності на будівлю, виданому Старонекрасівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 15 грудня 1988 року за №69, а саме власник будинку вказаний як « [PERSON] », а згідно свідоцтва про смерть спадкодавець « [PERSON] ». Згідно із п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивачів на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.\~\~ На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved