Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

Позивач Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа- Гарант» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 60 000, 00 грн та судових витрат по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.02.2022 року між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа- Гарант» та [PERSON] був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ-0002178956, предметом якого є страхування транспортного засобу ГАЗ 3110, державний номерний знак [NUMBER] . 10 листопада 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме водій транспортного засобу ГАЗ 3110, державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] (Відповідач) навпроти будівлі № 541 по вулиці Дніпровській міста Павлоград Дніпропетровської області допустив наїзд на задню частину автомобіля ЗАЗ TF55YO, державний номерний знак [NUMBER] , який в результаті наїзду за інерцією прослідував вперед та на нерегульованому пішохідному переході здійснив наїзд на пішохода, що в цей час перетинав проїзну частину дороги. Після наїзду на автомобіль ЗАЗ TF55YO, державний номерний знак [NUMBER] , транспортний засіб ГАЗ 3110, державний номерний знак [NUMBER] , в некерованому стані виїхав у крайню ліву смугу, де лівою передньою частиною здійснив зіткнення із правою боковою частиною попутного автомобіля MITSUBISHI CARIZMA. Відповідно до вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.03.2023 року по справі №185/11369/22 (провадження №1-кп/185/385/23) вище вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм транспортного засобу ГАЗ 3110, державний номерний знак [NUMBER] , Правил дорожнього руху, а саме вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного ГАЗ 3110, державний номерний знак [NUMBER] , на момент скоєння вище вказаної ДТП була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ-0002178956. 19.01.2023 року Позивач отримав повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування від власника пошкодженого транспортного засобу ЗАЗ TF55YO, державний номерний знак [NUMBER] . На підставі п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Позивач та КП «Затишне місто» ПМР досягли згоди стосовно остаточного розміру страхового відшкодування, про що 31.03.2023 року уклали угоду про розмір страхового відшкодування, відповідно до якої сторони погодили суму матеріального збитку за страховим випадком, що стався 10 листопада 2022 року по вулиці Дніпровській міста Павлоград Дніпропетровської області за участю транспортного засобу ЗАЗ TF55YO, державний номерний знак [NUMBER] , та транспортного засобу ГАЗ 3110, державний номерний знак [NUMBER] , забезпеченого полісом №АТ-0002178956, у розмірі - 62 600 (шістдесят дві тисячі шістсот) гривень. Відповідно до п. 3 вказаної угоди про розмір страхового відшкодування, сторони досягли угоди, що сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком визначається з врахуванням франзиши, яка складає - 2 600 (дві тисячі шістсот) гривень, в розмірі - 60 000 (шістдесят тисяч) гривень. Відповідно до п. 4 вказаної угоди про розмір страхового відшкодування, сторони підтверджують, що вказана в п. 3 цієї угоди сума страхового відшкодування є остаточною та сторони не матимуть жодних фінансових або будь-яких інших претензій щодо розміру цієї суми та строків її виплати. 14.04.2023 року Позивачем було складено страховий акт, затверджено розрахунок страхового відшкодування та виплачено страхове відшкодування на користь потерпілого у розмірі - 60 000 (шістдесят тисяч) гривень, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією. З огляду на зазначене, ТДВ СК «Альфа-Гарант» виконало вимоги, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодувавши у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП майну потерпілого. Тобто Позивач належним чином та в повному обсязі виконав свої зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ-0002178956. Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.03.2023 року по справі №185/11369/22 (провадження №1-кп/185/385/23) встановлено, що Відповідач [PERSON] керував транспортним засобом ГАЗ 3110, державний номерний знак [NUMBER] , не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (концентрація алкоголю в крові склала - 1,04 %, в сечі - 4,70 %). На підставі пп. а) п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Позивач як страховик, який виплатив страхове відшкодування на користь потерпілого має право подати до Відповідача регресний позов у розмірі фактично понесених ним витрат, а саме у розмірі - 60 000 (шістдесят тисяч) гривень. Окрім того, оскільки Позивач не є фахівцем в галузі права, відповідно для захисту своїх прав та інтересів останній звернувся за професійною правничою допомогою до Адвокатського бюро «Грідін і Партнери», з яким було укладено Договір про надання правничої допомоги б/н від 14 травня 2019 року. Правнича допомога, визначена та обумовлена вище зазначеним договором і відповідними додатками до нього, надавалася адвокатом Адвокатського бюро «Грідін і Партнери» Шпак М.В., яка є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №11414/10, виданого Радою адвокатів Київської області 19.02.2024 року. За надану правничу допомогу Позивач сплатив на користь Адвокатського бюро «Грідін і Партнери» гонорар у розмірі - 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок, що підтверджується завданням-дорученням, актом прийому-передачі наданої правничої допомоги, детальним розрахунком та описом робіт (наданих послуг) та платіжним дорученням, у зв`язку з чим просить стягнути з Відповідача - [PERSON] на користь Позивача - ТДВ СК «Альфа-Гарант» в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі - 60 000 (шістдесят тисяч) гривень, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі - 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок та сплачений судовий збір у розмірі - 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок. У судове засідання представниця позивача за дорученням [PERSON] не прибула будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Матеріали позову містять заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.7). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином (а.с.60.) Клопотань про відкладення слухання справи суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене вище, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до ч.1 ст. 191 ЦПК України, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання відповідачем заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що не суперечить положенню частини 2 ст. 191 та частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] , 10 листопада 2022 року приблизно о 07 годині 41 хвилині, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (концентрація алкоголю в крові склала - 1,04 %о, в сечі - 4,70 %о), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 3110», реєстраційний номер [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 10.03.2000 належить [PERSON] , в світлий час доби зі швидкістю 73,0 км/год., яка перевищує максимально дозволену швидкість руху на даній ділянці дороги населеного пункту м. Павлоград у 50 км/год., здійснював рух у крайній правій смузі сухого асфальтобетонного покриття проїзної частини дороги вул. Дніпровської м. Павлоград Дніпропетровської області, з боку вул. Західнодонбаська в напрямку вул. Новоросійська. Під час руху в крайній правій смузі проїзної частини дороги вул. Дніпровська м. Павлоград Дніпропетровської області, та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «Пішохідний перехід» розділу № 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху, які знаходилися за напрямком його руху навпроти будівлі № 541, водій [PERSON] не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи кримінальну протиправну недбалість та не виконуючи покладені на нього як на водія обов`язки, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, які б змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити попереду на смузі руху свого автомобіля перешкоду для руху, у вигляді автомобіля «ЗАЗ ТF55YО», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який стояв у попутному йому напрямку перед вищевказаним нерегульованим пішохідним переходом, поступаючись дорогою пішоходу, не вжив своєчасно заходів для зменшення швидкості руху автомобіля «ГАЗ 3110», реєстраційний номер [NUMBER] , аж до його зупинки, або безпечного для інших учасників руху об`їзду зазначеної перешкоди, внаслідок чого приблизно о 07 годині 41 хвилині 10 листопада 2022 року навпроти будівлі № 541 по вул. Дніпровській м. Павлоград Дніпропетровської області, передньою частиною керованого ним автомобіля «ГАЗ 3110», реєстраційний номер [NUMBER] , допустив наїзд на задню частину автомобіля «ЗАЗ ТF55YО», реєстраційний номер [NUMBER] , який в результаті наїзду за інерцією прослідував вперед та на нерегульованому пішохідному переході здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , що в цей час перетинав проїзну частину дороги вул. Дніпровської зліва направо відносно напрямку руху вказаних транспортних засобів. Після наїзду на автомобіль «ЗАЗ ТF55YО", автомобіль «ГАЗ 3110» в некерованому стані виїхав у крайню ліву смугу де лівою передньою частиною здійснив зіткнення із правою боковою частиною попутного автомобіля «Mitsubishi Carizma», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Вина відповідача у скоєнні вказаної ДТП підтверджується вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.03.2023 року по справі №185/11369/22 (провадження №1-кп/185/385/23). (а.с.16-21) Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного ГАЗ 3110, державний номерний знак [NUMBER] , на момент скоєння вище вказаної ДТП була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ-0002178956.\~ (а.с.8) Власник пошкодженого автомобіля ЗАЗ TF55YO, державний номерний знак [NUMBER] , КП «Затишне місто» ПМР звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант»\~ з повідомленням про ДТП від 19.01.2023 року та заявою про отримання відшкодування шкоди від 19.01.2023 року. (а.с.22-27) Відповідно до Угоди про розмір страхового відшкодування від 31.03.2024 року, укладеної між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та КП «Затишне місто» ПМР, сторони досягли згоди стосовно остаточного розміру страхового відшкодування у розмірі - 62 600 (шістдесят дві тисячі шістсот) гривень. Відповідно до п. 3 вказаної угоди, сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком визначається з врахуванням франзиши, яка складає - 2 600 (дві тисячі шістсот) гривень, в розмірі - 60 000 (шістдесят тисяч) гривень. Відповідно до п. 4 вказаної угоди, сторони підтверджують, що вказана в п. 3 цієї угоди сума страхового відшкодування є остаточною та сторони не матимуть жодних фінансових або будь-яких інших претензій щодо розміру цієї суми та строків її виплати. (а.с.29-27) 14.04.2023 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було складено страховий акт, затверджено розрахунок страхового відшкодування та виплачено страхове відшкодування на користь потерпілого у розмірі - 60 000 (шістдесят тисяч) гривень, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією. (а.с.30-32) Враховуючи наведене вище, загальний розмір фактично понесених витрат ТДВ СК «Альфа-Гарант» склав: 60 000 (шістдесят тисяч) гривень. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, вставленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно, до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 27 ЗУ "Про страхування" передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно з підпунктом 38.1.1., ч. 38.1, ст. 38 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 ст. 33 цього Закону. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] керуючи автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки, здійснив зіткнення з т/з ЗАЗ TF55YO, державний номерний знак [NUMBER] , отже виплачена позивачем потерпілому сума страхового відшкодування підлягає стягненню з винуватця ДТП в порядку регресу, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із 3028,00 гривні сплаченого судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 505402 від 15.08.2024 (а.с.1). До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 Кодексу). Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Враховуючи викладене вище, вбачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно детального розрахунку та опису робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року, адвокатом було надано професійну правничу допомогу по страховій справі №ЦВ/23/0437, загалом було витрачено 8 годин часу. За змістом розрахунку та опису робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правничої допомоги адвокатом вбачається, що адвокат надала Позивачу юридичні консультації, вивчила матеріали справи, проаналізувала судову практику та склала документ правового характеру, що узгоджується із обов`язками, визначеними договором про надання правничої допомоги. Суму гонорару за надання правничої допомоги Позивач та адвокат погодили у завданні-дорученні №236 до договору про надання правничої допомоги. Вказану правничу допомогу адвокат надав в повному обсязі, що підтверджується детальним розрахунком та описом робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правничої допомоги. За надану правничу допомогу Позивач сплатив на користь Адвокатського бюро «Грідін і Партнери» гонорар у розмірі - 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок, що підтверджується завданням-дорученням, актом прийому-передачі наданої правничої допомоги, детальним розрахунком та описом робіт (наданих послуг) та платіжним дорученням. Вартість однієї нормо години адвоката встановлена у розмірі - 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Із змісту частин 1 - 2 ст. 141 ЦПК України вбачається, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 28 листопада 2023 року у справі № 740/1004/22, провадження № 61-2675св23). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Враховуючи характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, співмірність витрат зі складністю справи, пропорційність розміру задоволених вимог позивача, часом, який необхідний для виконання такої роботи адвокатом та значенням справи для сторін, у зв`язку з чим вимоги ч.4 ст. 137 ЦПК дотримані, суд дійшов висновку про можливість компенсувати за рахунок відповідача витрати позивачу на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, у сумі 8000,00 грн. Аналізуючи викладене вище, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved