Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова із позовом до відповідачки [PERSON] , відповідно до якої просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] ( [PERSON] ) у будинку [ADDRESS] з 2009 року по день смерті останнього, а саме до [INFO] ; визнати [PERSON] спадкоємицею четвертої черги спадкування за законом майна, що належало померлому [PERSON] ,- В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що [INFO] \~помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті залишилась спадщина у вигляді 34/100 частки квартири комунальної квартири [ADDRESS] . Позивач у зареєстрованому шлюбі з померлим не перебувала, але з\~2009\~року постійно проживала разом із [PERSON] однією сім`єю в її будинку [ADDRESS] , мали спільний бюджет, вели спільне господарство, вирішували всі побутові питання як одна родина.На час своєї смерті [PERSON] не був одружений, дітей та інших родичів не мав. Позивачка вказує, що під час спільного проживання у\~2016\~році було набуто за договором дарування 34/100 комунальної квартири [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано на імя [PERSON] ( [PERSON] ). Не зважаючи на зазначене, вони продовжували разом проживати у її будинку, а комунальну квартиру здавали в оренду. Заповіту [PERSON] не залишив. Вказує, що вона являється єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після померлого, так як проживала разом з [PERSON] однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини. Мали спільні права та обов`язки. 16 листопада\~2020\~року Вона звернулась до П`ятої Харківської міської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Того ж дня було відкрито спадкову справу. Постановою від 15 лютого\~2021\~року державним нотаріусом П`ятої Харківської міської нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з не підтвердженням перебування позивачки у родинних відносинах зі спадкодавцем та було рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] позивачка не втратила зв`язок зі спадковим майном і як законний спадкоємець сплачує послуги за комунальну квартиру, слідкує за її станом комунікацій, своєчасно проводить поточний ремонт. Ухвалою Орджонікідзевського районного\~суду м.\~Харкова від 10.12.2021 справу передано для розгляду до Київського районного суду м. Харкова. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 01.05.2023 у справі визначено головуючу суддю Лисиченко С.М. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 04.05.2023 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 05.10.2023 закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті. Вказаною ухвалою також задоволено клопотання сторін та постановлено допитати в судовому засіданні у якості свідків наступних осіб: [PERSON] , [PERSON] . Позивачка у судове засідання, яке призначене на 22.10.2024, не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом у встановленому законом порядку. Електронним шляхом до суду надійшла заява представника позивачки [PERSON] адвоката Добрелі В.Ю., відповідно до якої просить провести судове засідання за відсутності позивачки та її представника, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачка у судове засідання, яке призначене на 22.10.2024, не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом у встановленому законом порядку. 30.01.2024 [PERSON] подала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги у справі визнає та проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи у судове засідання, яке призначене на 22.10.2024, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не відомі. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи, допитавши свідків та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно даних свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 02.02.1994 державним нотаріусом 12-ї Харківської державної нотаріальної контори Коваль О.Є., [PERSON] є власницею 65/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно даних договору дарування від 01.08.2016, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В., зареєстровано в реєстрі за №1674, [PERSON] передала у власність [PERSON] ) 34/100 часток в праві спільної часткової власності комунальної квартири [ADDRESS] . Квартира, частка якої відчужується, складається з чотирьої житлових кімнат, житловою площею 47,6 кв.м., загальною площею 98,6 кв.м. Право власності [PERSON] на 34/100 часток в праві спільної часткової власності комунальної квартири [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою №64767969 від 01.08.2016, технічним паспортом на комунальну квартиру [ADDRESS] , інвентаризаційна справа №213336, реєстровий номер 39332663101. Відповідно даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12 червня 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що складено актовий запис №8572. Даний факт також підтверджується довідкою про причину смерті від 12.06.2020. Згідно даних витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №62479059 від 16.11.2020, П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №66757501, номер у нотаріуса 570П/2020, після смерті [PERSON] , [INFO] . Згідно даних постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Стрельникова А.С. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] на нерухоме майно. В судовому засіданні також досліджені надані позивачкою фотографії, на яких разом із нею зображений [PERSON] , а також документи на придбання товарів, у яких замовником вказано « [PERSON] », а місцем доставки «Харків, [ADDRESS] ». З дослідженої у судовому засіданні копії спадкової справи №570П/2020, майна померлого [INFO] [PERSON] , встановлено, що із заявами про прийняття спадщини звернулася [PERSON] , [PERSON] . Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала суду пояснення про те, що вона є донькою [PERSON] . Знала померлого [PERSON] та вважала його чоловіком своєї матері. У 2009 році він переїхав мешкати до [PERSON] на [ADDRESS] . До неї самої відносився, як до рідної доньки, а вона ставилася до нього, як до батька. Проводила багато часу вдома у матері та бачила, що вони з [PERSON] мали спільну техніку, разом харчувалися, між ними були відносини, як в родині, вони разом проводили свята. Чи є у померлого [PERSON] інші родичі їй не відомо. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала суду пояснення про те, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] та є сусідкою [PERSON] , яку знає з дитинства. Померлого [PERSON] знала з 2009 року, коли він почав мешкати разом з [PERSON] однією сім`єю. Вони часто бачились, бувала у подружжя в гостях, [PERSON] постійно мешкав з [PERSON] в буд. [ADDRESS] , там були його особисті речі. Вона бачила, як [PERSON] з [PERSON] проживали, як чоловік та жінка, вони разом займалися ремонтом у домі. Чи є у померлого [PERSON] інші родичі їй не відомо. Відповідно до частини 2\~статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно пункту 6\~рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року\~\~№ 5-рп/99\~до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя (частина 2 статті 21 Сімейного кодексу України) . Відповідно до частини 1\~статті 36 Сімейного кодексу України \~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною 1 статті 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до вимог статті 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі\~статті 74 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Відповідно до статей 1216, 1217, 1258, 1264 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 Свмейного кодексу України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц. З висновків Верховного Суду викладених у постановах від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, вбачається, що обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення з спадкоємцем спільним витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для встановлення факту проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. При цьому показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Частиною 1\~статті 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2\~статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 82 ЦПК України\~встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з положень частини 1статті 89\~ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 4\~статті 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, а також з огляду на визнання відповідачем позову, яке є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позов та приходить до висновку, що сукупність наведених позивачкою аргументів та долучених до матеріалів справи доказів, дає підстави для встановлення того факту, що [PERSON] та [PERSON] з 2009 року по день його смерті проживали спільно як подружжя, тобто перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. Щодо позовних вимог [PERSON] про\~визнання права на спадкування як спадкоємць четвертої черги, то такий спосіб захисту не є належним і позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню, оскільки спадкування у четвертій черзі спадкоємць має право на підставі рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: partial