Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та [PERSON] 23 лютого 2007 року укладений кредитний договір K2HCAN04187024, відповідно до якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 28 956,13 дол. США на термін до 20 лютого 2014 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 01 вересня 2015 року було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору K2HCAN04187024 від 23 лютого 2007 року, згідно з якою, зазначений кредитний договір переведено з валюти долар США у валюту гривня зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 31 серпня 2023 року. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу [PERSON] кредит. Водночас, [PERSON] у порушення умов кредитного договору свої зобов`язання не виконав, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, у зв`язку з чим, станом на 08 вересня 2021 року у творилася заборгованість в розмірі 5 940 781,85 грн, що складається з: 157 051,65 грн - заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 19,32 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 5 783 710,88 грн - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Крім того, у забезпечення виконання зобов`язання за договором K2HCAN04187024, між позивачем та [PERSON] , [PERSON] було укладено договори поруки. Позивачем було направлено на адресу боржника та поручителів письмову вимогу щодо виконання зобов`язання за договором та забезпеченого зобов`язання, однак вимога була залишена без задоволення. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 24 жовтня 2022 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому її представник заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що укладений між нею та банком 10 вересня 2012 року договір поруки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором K2HCAN04187024, припинив свою дію, оскільки згідно з пунктом 12 договору поруки вона припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Зазначає, що днем настання терміну повернення кредиту є фактично день несплати чергового кредитного платежу боржником, тобто договір поруки припиняє свою дію після спливу 5 років з моменту першого прострочення оплати кредитного платежу боржником. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором невиконання боржником зобов`язань розпочалось ще в 2012 році. Отже, в 2012 році настав термін повернення кредиту, й договір поруки мав діяти протягом 5 років з 2012 року, відповідно, закінчив свою дію в 2017 році, тому позовні вимоги до поручителя є безпідставними. Крім того, підставою припинення поруки є те, що без згоди поручителя збільшився обсяг відповідальності боржника. Так, між боржником та банком тричі підписувались додаткові угоди про збільшення кінцевого терміну погашення заборгованості, якими також збільшувалась пеня за невиконання боржником своїх обов`язків по кредитному договору, однак поручитель не надавала своєї згоди на зміну умов кредитного договору. Окрім того, вважає, що строк позовної давності закінчився у 2015 році, оскільки заборгованість боржника перед банком почала формуватися у 2012 році, тоді і розпочався відлік строку позовної давності. Зауважив, що розмір пені визначений банком перевищує розмір основної заборгованості у 50 разів, тому у відповідності до положень частини третьої статті 551 ЦК України може бути зменшений за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, просив відмовити у задоволенні позову до відповідача [PERSON] 03 квітня 2023 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження та призначено справи до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, у позовній заяві просив у разі неявки представника у судове засідання розглядати справу у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд виходить з наступного. Суд установив, що 23 лютого 2007 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № K2HCAN04187024, відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в пункті 1.7 цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород,розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 7 договору (пункт 1.1 договору). Згідно з пунктом 7.1 банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 23 лютого 2007 року до 23 лютого 2014 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в розмірі 28 956,13 дол. США на наступні цілі: 20 536 дол. США для купівлі автомобіля, у розмірі 6,77 дол. США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до пункту 1.2 та у розмірі 8 208 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору, а також у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та 0,38% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісяця, в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти в сумі 425,65 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Відповідно дог пункту 7.4 договору при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пунктами 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 2,09% на місяць, розраховані на суму погашеної в строк заборгованості за кредитом. Пунктом 4.1 договору встановлено, що при порушенні позичальником будь-яких зобов`язань, передбачених пунктами 2.2.2, 2.2.3, 7.5 даного договору банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. З метою забезпечення виконання зобов`язання позичальником за вищевказаним кредитним договором, 23 лютого 2007 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № K2HCAN04187024/1, відповідно до якого поручитель надає поруку перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, укладеним між банком та позичальником. (пункт 1 договору поруки). Відповідно до пункту 2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (пункт 4 договору поруки). Згідно з пунктом 9 договору поруки у випадку невиконання поручителем зобов`язань боржника за кредитним договором протягом 5 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 0,15% за день, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний календарний день прострочення. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (пункт 12 договору поруки). Зміни і доповнення до цього вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди (пункт 13 договору поруки). Відповідно до пункту 16 договору поруки, предметом цього договору є надання поруки перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 23 лютого 2007 року № K2HCAN04187024, згідно з яким кредитор надав боржнику кредит в сумі 28 956,13 дол. США, а боржник повинен виконати зобов`язання з: повернення кредиту у строк з 23 лютого 2007 року по 20 лютого 2014 року включно; сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% за місяць у період сплати з 20 по 25 число кожного місяця; щомісячного платежу у сумі 425,65 дол. США; сплати відсотків за користування кредитом при порушенні боржником зобов`язань по погашенню кредиту у розмірі 2,09% за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом; сплати винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,38% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за довгострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, відповідно до умов та строків, передбачених кредитним договором; сплати пені в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. 10 вересня 2012 року між банком та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № K2HCAN04187024 від 23 лютого 2007 року, відповідно до якої сторони узгодили: дата остаточного погашення заборгованості за договором 25 вересня 2017 року (пункт 1.2 додаткової угоди); з моменту підписання сторонами цієї додаткової угоди, за умови належного виконання позичальником своїх зобов`язань по сплаті платежів, зазначених в графіку погашення кредиту, позичальник за користування кредитом сплачує відсотки в розмірі 0,12% річних (пункт 1.4 додаткової угоди); у разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в графіку погашення кредиту, починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-й день), позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,05% від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення. При цьому, відсотки та комісії за користування кредитом не нараховуються і не сплачуються (підпункт 1.5.3 пункту 1.5 додаткової угоди). Крім того, 10 вересня 2012 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № K2HCAN04187024/1 з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором № K2HCAN04187024 від 23 лютого 2007 року. Згідно з пунктом 1 договору поруки поручитель надає поруку перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, укладеним між банком та позичальником. (пункт 1 договору поруки). Відповідно до пункту 2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (пункт 4 договору поруки). Згідно з пунктом 9 договору поруки у випадку невиконання поручителем зобов`язань боржника за кредитним договором протягом 5 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 0,15% за день, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний календарний день прострочення. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (пункт 12 договору поруки). Зміни і доповнення до цього вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди (пункт 13 договору поруки). Відповідно до пункту 16 договору поруки, предметом цього договору є надання поруки перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 23 лютого 2007 року № K2HCAN04187024, та додаткової угоди № 1 до кредитного договору, згідно з якими кредитор надав боржнику кредит в сумі 10 072,12 дол. США, а боржник повинен виконати зобов`язання з: повернення кредиту у строк з 23 лютого 2007 року по 25 вересня 2017 року включно; сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% за місяць у період сплати з 20 по 25 число кожного місяця; сплати щомісячного платежу; сплати винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісячної комісії у розмірі 0,00 від суми виданого кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,00% річних від суми зарезервованих ресурсів щомісяця в період сплати, винагороди за проведення додаткового моніторингу, відповідно до умов та строків, передбачених кредитним договором; сплати пені у випадку несвоєчасного погашення заборгованості понад 30 днів в розмірі 0,05% від суми заборгованості. 01 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № K2HCAN04187024 від 23 лютого 2007 року, відповідно до якої сторони узгодили, що: дата остаточного погашення заборгованості за договором 25 вересня 2017 року (пункт 1.2 договору); з моменту підписання цієї сторонами цієї додаткової угоди, за умови належного виконання позичальником своїх зобов`язань по сплаті платежів, зазначених в графіку погашення кредиту, позичальник за користування кредитом сплачує відсотки в розмірі 0,12% річних (пункт 1.4 додаткової угоди); починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-й день), позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,13% від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення (підпункт 1.5.3 пункту 1.5 додаткової угоди). 01 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № K2HCAN04187024 від 23 лютого 2007 року, відповідно до якої сторони узгодили: замінити валюту кредиту за договором з долара США на гривню, заміна валюти кредиту здійснюється за комерційним курсом гривні до долара США - 23,70 грн за один долар США; у зв`язку з викладеним, заборгованість позичальника на дату укладення цієї додаткової угоди становить 768 660,68 грн, з яких: 159 897,03 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 36,97 грн - прострочена заборгованість за відсотками, 608 726,68 грн - пеня (пункт 1.2 додаткової угоди); датою повернення кредиту є 01 вересня 2023 року (пункт 1.4 додаткової угоди); починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-й день), позичальник сплачує банку пеню у розмірі 2,21% від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення (пункт 1.6 додаткової угоди); за користування кредитом позичальник зобов`язується сплачувати банку відсотки у розмірі 0,12% річних. Відповідно до розрахунку наданого банком, заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 08 вересня 2021 року становить 5 940 781,85 грн і складається з: - заборгованості за тілом кредиту - 157 051,65 грн; - заборгованості за відсотками за користування кредитом - 19,32 грн; - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 5 783 710,88 грн. Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першоїстатті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Частиною першоюстатті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із частиною першоюстатті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно достатті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною другою статті 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Як встановлено судом, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов`язання за кредитним договором № K2HCAN04187024 від 23 лютого 2007 року належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 08 вересня 2021 року утворилась заборгованість у сумі 5 940 781,85 грн. При цьому, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено 23 лютого 2007 року договір поруки, а також 10 вересня 2012 року був укладений договір поруки між банком та [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання. Такі правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19). Таким чином, аналіз норми частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання. Для застосування цієї норми достатньо встановити такі зміни в основному зобов`язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов`язання). Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя. До таких висновків дійшла об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі 569/11865/16-ц (провадження № 61-18995сво18). Крім того, у постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/7389/17 та від 29 травня 2019 року у справі № 910/11429/18 зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов`язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни. Судом установлено, що умовами додаткових угод № 2 та № 3, укладених між банком та позичальником [PERSON] було суттєво збільшено обсяг відповідальності поручителів [PERSON] та [PERSON] щодо розміру пені у разі порушення позичальником будь-якого зобов`язання. Так, договором поруки з [PERSON] було визначено, що предметом договору є, зокрема, надання поруки перед кредитором за виконання позичальником [PERSON] зобов`язання зі сплати пені в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості, договором поруки з [PERSON] - пені в розмірі 0,05% від суми непогашеної заборгованості, а додаткового угодою № 2 вже встановлено, що позичальник сплачує пеню у розмір 1,13% від суми залишку непогашеної заборгованості, додатковою угодою № 3 - пеню у розмірі 2,21% від суми залишку непогашеної заборгованості. Крім того, додатковою угодою № 3 було збільшено термін повернення кредиту, а саме, встановлено, що датою повернення кредиту є 01 вересня 2023 року. Разом з тим, договорами поруки встановлено, що зміни і доповнення вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Водночас, матеріали справи не містять відомостей про те, що поручителями були підписані додаткові угоди або ними було надано письмові згоди на їх укладення. Враховуючи вищевикладене, умовами додаткових угод до кредитного договору, укладених між банком та позичальником, суттєво змінено та збільшено обсяг відповідальність [PERSON] , [PERSON] як поручителів, на що вони письмової згоди не надавали, додаткових угод не підписували, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для припинення поруки за договором поруки від 23 лютого 2007 року та договором поруки від 10 вересня 2012 року з підстав, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Посилання сторони відповідача [PERSON] на те, що договір поруки закінчив свою дію у 2017 році, оскільки термін повернення кредиту настав у 2012 році, коли розпочалось невиконання боржником своїх обов`язків, є безпідставними. Договором поруки було визначено, що [PERSON] забезпечується виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором з остаточною датою погашення заборгованості 25 вересня 2017 року, а порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення за кредитним договором, тобто сторонами було погоджено п`ятирічний строк чинності поруки, а саме, до 26 вересня 2022 року. З урахуванням наведеного, беручи до уваги, що судом встановлено підстави для припинення договорів поруки у зв`язку з суттєвою зміною та збільшенням обсягів відповідальності поручителів без їхньої згоди, позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості з поручителів [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. Таким чином, оскільки судом не встановлено підстав для задоволення позову в частині вимог до [PERSON] , підстави для застосування строку позовної давності за її заявою відсутні, оскільки такий правовий механізм може бути застосований лише у випадку, якщо суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Щодо стягнення заборгованості з позичальника [PERSON] , то суд виходить з такого. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Звертаючись до суду з цим позовом, банк подав до суду кредитний договір № K2HCAN04187024 від 23 лютого 2007 року, квитанції про надання кредиту, додаткову угоду № 1 від 10 вересня 2012 року до кредитного договору № K2HCAN04187024 від 23 лютого 2007 року; додаткову угоду № 2 від 01 жовтня 2014 року до кредитного договору № № K2HCAN04187024 від 23 лютого 2007 року; додаткову угоду № 3 від 01 вересня 2015 року до кредитного договору № № K2HCAN04187024 від 23 лютого 2007 року, розрахунок заборгованості. Дослідивши надані позивачем докази судом встановлено, що відповідач користувався наданими кредитними коштами. При цьому, частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, що позивачем не заперечується. У свою чергу, відповідач [PERSON] , не надавши відзиву до суду, наведені позивачем обставини не спростував, доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором не надав, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з останнього заборгованості за кредитиви договором № K2HCAN04187024 від 23 лютого 2007 року. Разом з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 157 051,65 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 19,32 грн, а пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 5 783 710,88 грн. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: якщо він значно перевищує розмір збитків; за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. Враховуючи викладене, пеня, яка передбачена умовами кредитного в розмірі 5 783 710,88, що була нарахована за період з 23 лютого 2007 року по 01 березня 2020 року , більше ніж у 9 разів перевищує розмір збитків, тому не може вважатися таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи, а тому суд вважає за можливе зменшити розмір пені до розміру заборгованості за тілом кредиту - 157 051,65 грн , що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві. З урахуванням вищевикладеного, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, підстави заявленого позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно із частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 4 455,59 грн судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі статей 509, 525, 526, 530, 551, 553, 554, 559, 610, 615, 1054 ЦК України, та

Outcome: partial