Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтуванні позовних вимог покликається на те, що він є основним квартиронаймачем цієї квартири та, що у такій зареєстровані відповідачі, а саме його колишня дружина [PERSON] та повнолітній син [PERSON] . Проте, незважаючи на реєстрацію відповідачів за вказаною адресою, останні у такій квартирі не проживають понад п`ять років без поважних причин, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, їхніх особистих речей в квартирі немає. Крім того, позивач зазначає те, що перешкод у користуванні квартирою не чинить. Реєстрація відповідачів у квартирі порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. У зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані в квартирі, але в такій не проживають понад встановлений законом строк, існують підстави для визнання останніх такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 10.06.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 22.07.2024 року ухвалою Сихівського районного суду м.Львова закрито підготовче та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник звернувся до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності та не заперечив щодо заочного вирішення справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з`явились, належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомили та не подали відзив на позовну заяву, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України судом здійснено заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , що підтверджується наказом Львівської міської ради від 16.02.2015 року №56. Відповідно до відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №155054 від 21.03.2024 року та №172539 від 03.10.2024 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] . Проте, в акті ОСББ «Стрийська 85Б» про фактичне проживання особи від 02.04.2024 року вказано те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] за даною адресою зареєстровані, але фактично не проживають понад п`ять років, що також підтверджується підписами сусідів. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно зі ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71,72 Житлового кодексу України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування нею, поважних причин непроживання чи доказів щодо чинення їй перешкод у користуванні такою, суду не надано. Таким чином, позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставними та обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, з урахуванням тієї обставини, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.9 ст.5 ЗУ "Про судовий збір".

Outcome: approved