Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 14.03.2017 [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У шлюбі у них народився син: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 02.09.2020 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу батьками, дитина: [PERSON] залишився проживати з матір`ю. Батько [PERSON] допомоги на його утримання не надає, не цікавиться його життям, навчанням, станом здоров`я, не займається його вихованням, тобто неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки. У зв`язку з цим позивач просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 08 травня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі, витребувано із служби у справах дітей Іллінецької міської ради Вінницької області письмовий висновок щодо розв`язання спору в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] . Підготовчі судові засідання неодноразово відкладалися, зокрема, через відсутність висновку органу опіки та піклування з питання, яке вирішується в суді. 29.07.2024 на адресу суду надійшов витребуваний висновок (зворот а.с.65-66). Ухвалою суду від 25 вересня 2024 року у справі закрито підготовче провадження, а її призначено до судового розгляду по суті на 21 жовтня 2024 року. Відповідач в судове засідання не з`явився, судова повістка, яка направлялася йому за його зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.96-97). Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Суд на підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України вважав можливим провести заочний розгляд справи, про що постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Діденко Н.П. (повноваження на а.с. 24) заявлені позовні вимоги підтримали. Позивач, зокрема, суду пояснив, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 2017 до вересня 2020 року і має з ним спільного сина [PERSON] , [INFO] . З моменту припинення подружніх відносин, і до теперішнього часу син проживає з нею і перебуває на її повному утриманні. З того часу відповідач жодного разу не цікавився дитиною, не спілкувався, не вітав зі святами, не надавав йому будь якої допомоги, за весь цей час лише один раз у 2019 році бачився з сином. Представник третьої особи - начальник Служби у справах дітей Іллінецької міської ради Вінницької області А. Падура просила розглянути справу без участі їх представника, за наявними у матеріалах справи документами (а.с.98). Вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Так, встановленим фактам відповідають правовідносини, які витікають з прав та обов`язків батьків та дітей, що регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою покладення на них відповідальності. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Судом встановлено, що сторони з 14 березня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.19). Під час шлюбу в сторін народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області №131/454/20 від 02.09.2020 шлюб між сторонами розірвано (рішення набрало законної сили 03.10.2020) (а.с. 19). Судовим наказом від 22.01.2020 року в справі №131/67/20 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 20.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16). 25 серпня 2022 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 15). Позивач та її неповнолітній син [PERSON] з 16 грудня 2019 року зареєстровані в кв. [ADDRESS] (а.с. 5, 11). Відповідач зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.36). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання складеного депутатом Іллінецької міської ради Вінницької області 01.04.2024 (а.с.19), [PERSON] проживає за місцем реєстрації разом з чоловіком [PERSON] та дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] , участі в вихованні та матеріальному забезпеченні сина не приймає (а.с.19). З довідки від 19.03.2024 №14178/22.21-24 виданої Тульчинським відділом державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області вбачається, що за період з 18.02.2020 року по 19.03.2024 року громадянка [PERSON] не отримувала аліменти по АСВП [NUMBER] з громадянина [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Відповідно до розрахунку боргу по аліментах виданого Тульчинським відділом державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області, [PERSON] станом на 01.03.2024 має заборгованість у розмірі 141 661,57 грн. (а.с.17). За таких обставин, очевидно, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина, не бере участі у його вихованні та утриманні, дитина проживає разом з матір`ю та знаходяться на її повному утриманні і вихованні. Підтвердженням свідомого нехтування відповідачем обов`язками про піклування та виховання сина є також зокрема, довідка КЗ «Іллінецький заклад дошкільної освіти №1 «Сонечко» згідно якої [PERSON] відвідував даний заклад у період з листопада 2019 року по 23 лютого 2022 року, за цей час батько хлопчика не підтримував контакту та не спілкувався з вихователями, дитину до дитячого садка приводила і забирала мати (а.с.20). На даний час [PERSON] навчається в Іллінецькому ліцеї №1, мати [PERSON] та її чоловіком постійно приділяють належну увагу вихованню та навчанню дитини, беруть активну участь у шкільному житті [PERSON] . Батько [PERSON] за час навчання дитини у ліцеї на зв`язок з учителями не виходив (а.с.21). Згідно висновку виконавчого комітету Іллінецької міської ради, як органу опіки і піклування від 25 липня 2024 року, в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є доцільним позбавлення його батька [PERSON] , [INFO] , батьківських прав (а.с.66). Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню до своєї дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від свого батьківського обов`язку по вихованню сина, не спілкується з ним, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавиться ним та не проявляє до нього належної турботи, не забезпечує належно матеріально, що негативно впливає на його розвиток як на складову виховання. Крім того, з часу перебування справи у суді з 07.05.2024 жодних активних дій направлених на відновлення стосунків з сином не проявляв. Вищенаведені фактори суд розцінює як винну поведінку батька по відношенню до сина, як свідоме нехтування своїми обов`язками і байдужість до долі дитини, тому [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У зв`язку з тим, що згідно судового наказу №131/67/20 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти вже стягуються, вказане питання суд не вирішує. При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Також суд зазначає, що згідно вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Що стосується заявлених вимог в частині стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат, то суд виходить із наступного. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що нею були понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень. Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати - на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат, позивачем було надано Договір про надання правничої допомоги №287 від 28.03.2024; ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АВ №1124167 від 28.03.2024 виданого на підставі договору про надання правової допомоги №287 від 28.03.2024; квитанцію до прибуткового касового ордера №287 від 28.03.2024 на суму 4000,00 грн. Суд бере до уваги, що судові витрати позивача на професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом справи, в повній мірі відповідають обсягу проведеної адвокатом роботи, складності справи та критерію розумності їх розміру. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 4000,00 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211 гривень 20 копійок сплаченого останньою судового збору.

Outcome: approved