Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Позивач 24.07.2024 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № MRT9А100000025 від 29.06.2021 року у розмірі 491 010,43 грн., з яких: 420 856,30 грн. заборгованість за тілом кредиту; 70 154,13 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; та судові витрати. Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № MRT9А100000025 від 29.06.2021 року позивач надав відповідачу кредит в сумі 574\~400,00 грн. терміном до 29.06.2024 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Позичальник порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, передбачених умовами кредитного договору, чим не виконав зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 04.07.2024 року виникла заборгованість у розмірі 491 010,43 грн., з яких: 420 856,30 грн. заборгованість за тілом кредиту; 70 154,13 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Представник позивача письмово позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відзиву не надав, інформації про поважність причин неподання відзиву від відповідача також не надходило. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено,\~що 29.06.2021\~року між\~АТ КБ\~«Приватбанк» та\~ [PERSON] було\~укладено кредитний\~договір № MRT9А100000025, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 574\~400,00 грн. зі сплатою 6,9 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 28.06.2024 року, а позичальник зобов`язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором та графіком погашення кредиту (а.с. 12, 22-25). Встановлено, що Банк свої зобов`язання по кредитному договору виконав належним чином, надав кредитні кошти в розмірі 574 400,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 29.06.2021 року (а.с. 9). У свою чергу відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 04.07.2024 року виникла заборгованість у розмірі 491 010,43 грн., з яких: 420 856,30 грн. заборгованість за тілом кредиту; 70 154,13 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а.с. 15-16). Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідачі всупереч положенням ст. ст. 12-13, 81 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, які б спростовували факт існування вищевказаної заборгованості за кредитним договором перед позивачем. З урахуванням викладеного, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» доведені та обґрунтовані, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 5 892,13 грн. (а.с. 5) покладається на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved