Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

До Черкаського районного суду Черкаської області з позовною заявою в інтересах позивача [PERSON] звернулась представник позивача - адвокат Воронцова І.М. до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] . Позовні вимоги мотивовано тим, що 12.07.2014 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Київ, зареєстровано шлюб між нею та відповідачем - [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 1473. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. У них різні погляди на життя. З вини відповідача сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені 5 липня 2024 року. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам. У зв`язку з чим позивач звертається до суду, (спір про поділ майна розглядатиметься в окремій справі). Позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу, та вважає, що примирення між нею та відповідачем неможливе. Строк для примирення просить не надавати. Також, позивач просить стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 7500,00 грн. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 20.09.2024 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву. 21.10.2024 року поштою від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву разом з доказами його направлення позивачу, який скеровано відповідачем 08.10.2024 року, у якому відповідач просить розірвати шлюб з позивачем та у стягненні судових витрат з нього відмовити у повному обсязі. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що не погоджується з зазначеними позивачем у позовній заяві обставинами, адже вони не відповідають дійсності, оскільки фактичні шлюбні відносини з позивачем припинені з серпня 2023 року і не з його вини, а за взаємною згодою подружжя. Після припинення\~фактичних шлюбних\~відносин у\~серпні 2023\~році,\~коли позивач\~залишила спільне\~місце проживання\~у с.\~Ходосівка Обухівського\~району Київської\~області,\~він звертався\~до позивача\~та пропонував\~розірвати шлюб\~через органи\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану.Тому вважає,\~що стягнення\~з нього\~сплаченого судового збору в\~розмірі 1211,\~20\~грн. є безпідставним,\~з огляду\~на те,\~що розірвати\~шлюб він\~погоджувався в\~позасудовому порядку. Щодо стягнення\~з нього\~витрат на\~правову допомогу,\~відповідач вказує,\~що представником\~позивача не\~надано доказів\~щодо оплати\~позивачем вказаних\~послуг адвоката,\~відсутні докази\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконання\~робіт та\~їх вартості.\~Крім того,\~в наданому\~до позовної\~заяви договорі\~про надання\~правничої допомоги\~від 11\~вересня 2024\~року (п.\~5.1)\~вказано,\~що ціна\~даного договору\~(розмір\~винагороди)\~та обсяг\~робіт Виконавця\~визначається гонораром,\~розмір якого\~складає 32500,00\~грн.\~та сплачується\~при укладанні\~договору. Відповідач\~вважає,\~що відсутні\~докази на\~підтвердження витрат\~на правничу допомогу,\~і що\~вказані судові\~витрати дійсно\~було пов`язані\~саме із\~розглядом даної\~справи, а виконана\~адвокатом робота\~не знайшла\~своє відображення\~у матеріалах\~справи,\~а тому\~на користь позивача понесені нею витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 7500,00 грн. не підлягають стягненню. Крім того, відповідач просив розглядати справу за його відсутності. Відповідь на відзив від позивача до суду не надходила, проте 23.10.2024 року представником позивача через систему Електронний суд скеровано до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що 21.10.2024 року нею засобами пошти направлено до суду оригінал свідоцтва про шлюб та докази понесення витрат на правничу допомогу Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Отже принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки сімейні стосунки між сторонами не склалися, подружні відносини сторонами не підтримуються, за вказаними сторонами обставинами збереження шлюбу неможливе, тому шлюб необхідно розірвати. Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Суд не бере до уваги заперечення відповідача про те, що судовий збір не підлягає стягненню з нього на користь позивача оскільки позивач не погодилась добровільно розірвати шлюб у органах ДРАЦС, адже на підтвердження вказаної обставини відповідачем не надано доказів, і дана обставина не є підставою для звільнення відповідача від сплати судового збору згідно ЦПК та ЗУ Про судовий збір, тому сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1211,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь понесених витрат на правову допомогу у розмірі 7500,00 грн., то позивачем на підтвердження даних витрат надано копію договору про надання правничої допомоги № 19/24 від 11.09.2024 року укладений з адвокатом Воронцовою І.М. Інших доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу станом на дату розгляду справи від позивача не надходило, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України позивач не надав суду заяву про надання ним доказів у встановлений законом строк щодо підтвердження понесення витрат на правову допомогу. Ст.\~137\~ЦПК України,\~визначено,\~що витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);\~3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зважаючи на те, що на момент ухвалення рішення у справі позивачем не надано до суду доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

Outcome: approved