Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить стягнути з останнього на її користь половину понесених додаткових витрат на утримання доньки неповнолітньої [PERSON] в сумі 77945 грн., а саме: 64200 грн. витрат на оплату освітніх прслуг з навчання в Загальноосвітній школі І та ІІ ступеня "Школа вільних та небайдужих" міста Львова, 3770 грн. витрат на оплату матеріального забезпечення під час навчання у Загальноосвітній школі І та ІІ ступеня "Школа вільних та небайдужих" міста Львова, 9975 грн. витрат на харчування під час навчання у Загальноосвітній школі І та ІІ ступеня "Школа вільних та небайдужих" міста Львова. Крім цього, просить стягнути з відповідача на її користь половину понесених додаткових витрат на утримання сина [PERSON] у сумі 69165, 34 грн., а саме: 15090 грн. витрат на оплату освітніх послуг у Львівському національному університеті імені Івана Франка, 2025, 19 грн. витрат на оплату реєстраційного збору у Вищій школі інформаційних технологій та менеджменту в Ряшеві, 18974, 96 грн. витрат на оплату освітніх послуг у Вищій школі інформаційних технологій та менеджменту в Ряшеві, 111, 31 грн. витрат на оплату за видачу студентського квитка у Вищій школі інформаційних технологій та менеджменту в Ряшеві, 1441, 98 грн. витрат на оплату курсів польської мови у Вищій школі інформаційних технологій та менеджменту в Ряшеві, 30357, 60 грн. витрат на оплату орендної плати та експлуатаційних зборів повязаних з проживанням у м. Ряшеві. Крім цього, просить стягнути з відповідача 7512 грн. витрат на оплату послуг письмового перекладу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.11.2005 року уклала шлюб з відповідачем, який був розірваний рішенням суду 17.07.2023 року. За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . 20.07.2023 року судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 18.07.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Після припинення шлюбних відносин діти проживають з позивачем. Вказала, що понесла додаткові витрати на утримання дітей, тому просить 1/2 частину таких стягнути з відповідача. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 01.07.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11.07.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В обгрунтування вказаного покликається на те, що відповідач надає матеріальну допомогу дітям після розірвання шлюбу, крім цього вирішено позов щодо розподілу спільного майна подружжя, за яким більшу частину нерухомого та рухомого майна отримала позивач. Щодо стягнення додаткових витрат на повнолітнього сина вказала, що позивач не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Щодо стягнення витрат на утримання дочки відповідач вказує, що оплата навчання, харчування та матеріального абезпечення навчання не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, відповідно понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного з батьків. При цьому позивач не довела, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів та грошових коштів, які сплачуються позивачем на утримання дочки. 16.07.2024 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, поданий представником позивача [PERSON] , відповідно до якого вказав, що надання кишенькових грошей неповнолітнім дітям, не є тією обставиною, яка звільняє батьків від обовязку нести додаткові витрати на утримання дітей, договір про поділ майна подружжя не регулює відносин між подружжям, що стосується утримання дітей та не звільняє відповідача від обовязку їх утримання. Позивач не заявляє вимог стосовно додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей, позовні вимоги стосуються додаткових витрат понесених на навчання неповнолітніх дітей. Вказав, що навчання за кордоном є особливими обставинами, які зумовлюють обовязок батьків нести додаткові витрати на утримання дитини. Відповідач надавав згоду на навчання [PERSON] за кордоном. Також, відповідач погоджував навчання доньки в платному навчальному закладі. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовну заяву просили її задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами 8, 9 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частинами 1,2 ст.157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Статтею 185 СК України передбачено, що той збатьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті, показаннями свідків оглянути речові докази. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до копії повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.07.2011 сторони у справі зареєстрували шлюб 19.11.2005року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.06.2009 року у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.07.2011 року у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17.07.2023 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно судового наказу від 19.07.2023 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожитокового мінімуму для дитни відповідного віку. На підставі вказаного судового наказу відкрито виконавче провадження №72400072. Відповідно до акту про встановлення факту проживання ПП "Ваш Дім Сервіс" №30/05 від 30.05.2024 року позивачка проживає з дітьми без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору про надання освітніх послуг від 30.06.2023 року, який укладений із позивачем за період 2023-2024 року дочка сторін навчається у Школі вільних та небайдужих, кошти за вказаний період навчання оплачено позивачем. Відповідно до договору про навчання у Львівському національному університеті імені Івана Франка від 13.08.2023 року який укладений із позивачем син сторін [PERSON] навчається у вказаному навчальному закладі строком до 01.07.2027 року. Згідно довідки декана Львівського національного університету імені Івана Франка №1576 від 31.05.2024 року [PERSON] є студентом 1 курсу економічного факультету, оплату за навчання здійснено позивачем. Відповідно до рішення приймальної комісії колегіуму прикладної інформатики вищої школи інформаційних технологій та менеджменту в Ряшеві від 08.08.2023 року зараховано [PERSON] на 1 курс навчання за напрямком інформаційні технології, витрати здійснені позивачем. З аналізу вказаних доказів слідує, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від котрого в них є двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано, діти проживають із матір`ю, батько бере учать в утриманні дітей, шляхом сплати аліментів, що стягуються на підставі рішення суду. Вказані обставини визнаються сторонами та доведенню на час розгляду справи не підлягають. Разом з тим, при вирішенні позовних вимог, суд враховує наступне. Згідно з п. 16 Постанови ПВСУ № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (надалі Постанова) Верховний Суд України зважає на те, що в силу ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. У п. 18 вказаної Постанови звернута увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як закріплено у ст. 53 Конституції України, повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Згідно з ч. ч. 1-6 ст. 3 Закону України «Про освіту» кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках іпорядку, визначених Конституцією та законами України. В Україні створюються рівні умови доступу до освіти. Ніхто не може бути обмежений у праві на здобуття освіти. Право на освіту гарантується незалежно від віку, статі, раси, стану здоров`я, інвалідності, громадянства, національності, політичних, релігійних чи інших переконань, кольору шкіри, місця проживання, мови спілкування, походження, соціального і майнового стану, наявності судимості, а також інших обставин та ознак. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих. Кожен має право на доступ до публічних освітніх, наукових та інформаційних ресурсів, у тому числі в мережі Інтернет, електронних підручників та інших мультимедійних навчальних ресурсів у порядку, визначеному законодавством. Держава здійснює соціальний захист здобувачів освіти у випадках, визначених законодавством, а також забезпечує рівний доступ до освіти особам із соціальновразливих верств населення. Держава створює умови для здобуття освіти особами з особливими освітніми потребами з урахуванням індивідуальних потреб, можливостей, здібностей та інтересів, а також забезпечує виявлення та усунення факторів, що перешкоджають реалізації прав і задоволенню потреб таких осіб у сфері освіти. Зокрема, як передбачено ст.19 вказаного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування створюють умови для забезпечення прав і можливостей осіб з особливими освітніми потребами для здобуття ними освіти на всіх рівнях освіти з урахуванням їхніх індивідуальних потреб, можливостей, здібностей та інтересів. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування та заклади освіти створюють особам з особливими освітніми потребами умови для здобуття освіти на рівні з іншими особами шляхом належного фінансового, кадрового, матеріально-технічного забезпечення та забезпечення універсального дизайну та/або розумного пристосування, що враховує індивідуальні потреби та можливості таких осіб, визначені в індивідуальній програмі розвитку. Навчання, виховання та розвиток осіб з особливими освітніми потребами у закладах дошкільної, позашкільної та загальної середньої освіти здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі з урахуванням потреб дитини, визначених в індивідуальній програмі розвитку. Статтею 19 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на освіту. Держава гарантує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти в державних і комунальних закладах освіти; надання стипендій та пільг здобувачам освіти таких закладів у порядку, встановленому законодавством України. Громадяни мають право безоплатно здобути фахову передвищу та вищу освіту в державних і комунальних закладах освіти на конкурсній основі. Держава забезпечує право на вибір навчального закладу і навчання рідною мовою чи на вивчення рідної мови у державних і комунальних навчальних закладах. Місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування організовують облік дітей дошкільного та шкільного віку для виконання вимог щодо навчання дітей у загальноосвітніх навчальних закладах. Аналіз вищевказаних норм свідчить про те, батьки, на утриманні котрих перебуває неповнолітня дитина, зобов`язані вжити заходів щодо здобуття останньою повної загальної середньої освіти зважаючи на те, що держава не тільки гарантує, але створює умови з урахуванням всіх потреб дитини на безоплатність такої освіти. Зважаючи на те, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно (ст. 157 СК України), саме вони вправі вирішувати вид освіти, форму здобуття, організаційно-правовий статус навчального закладу з огляду на матеріальні можливості належного забезпечення навчального процесу та особливості освітніх потреб дитини. Таким чином, попри те, що держава забезпечує безоплатну освіту, в тому числі для осіб із особливими освітніми потребами, вибір приватного закладу освіти залежить від добровільної згоди обох батьків. За таких умов, суд погоджується із правовою позицією ВС викладену у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 201/15248/16 (провадження № 61-4862св18). Зокрема, що положення ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Аналогічна позиції викладена також у постанові від 09 вересня 2019 року у справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19). Таким чином, так як дочка сторін [PERSON] навчається в приватній школі за бажанням матері, оскільки договір підписувався лише нею, а тому не може визнаватися судом як крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України, оскільки позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б потребу платного навчання дитини у приватному закладі при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачка не надала достатніх доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання дочки у приватній школі, в якій остання навчається. Із долученого до матеріалів справи договору про надання освітніх послуг №140468 від 30.06.2023 року не вбачається, що такий був укладений позивачкою зі згоди відповідача. У матеріалах справи також наявний договір про надання освітніх послуг №140468 від 10.08.2022 року, який укладений із батьком дитини [PERSON] , однак суд не бере такий до уваги, оскільки він укладений за період 2022-2023, що виходить за межі позовних вимог. За таких обставин, доводи позивача про стягнення додаткових витрат з відповідача на утримання неповнолітньої дочки, пов`язані із навчанням у приватному закладі освіти є необґрунтованими, та такими, що до задоволення не підлягають. Щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання сина [PERSON] , а саме витрат на оплату освітніх послуг у Львіському національному університеті імені Івана Франка, суд приходить до наступного. Згідно ст. 53 Конституції України повна загальна середня освіта є обов`язковою. Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 ЗУ "Про вищу освіту" вища освіта - сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти. За наведеного, оскільки, вища освіта в Україні не є обов`язковою, позивачем не надано доказів погодження навчання сина у Львівському національному університеті імені Івана Франка, тому суд відмовляє у задоволенні вказаної позовної вимоги. Щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання сина [PERSON] , а саме витрат пов`язаних із навчанням у Вищій школі інформаційних технологій та менеджменту в Ряшеві, суд вважає такі додатковими витратами та стягує такі із відповідача на користь позивача, оскільки такі витрати були погоджені із відповідачем, що вбачається із долученої до матеріалів справи переписки між сторонами. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Так, стороною позивача надано докази на понесення витрат за переклад документів, які долучені до позовної заяви, у розмірі - 7512, 00 грн., тому такі підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Крім того, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує те, що позивач при зверненні до суду з позовом звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі ст. ст. 141, 157, 180, 181, 185 СК України,

Outcome: partial