Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд із позовом до виконавчого комітету Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, у якому просять визнати за кожним із них право власності\~на 1/2\~частину житлового\~будинку [ADDRESS] ,\~загальною площею 87,7 м2, житловою площею 45,5 м2, допоміжна площа 42,2 м2 з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Свої позовні вимоги мотивують тим, що вони є спадкоємцями за законом після смерті їх баби, [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняли після її смерті спадщину, оскільки подали нотаріусу в шестимісячний строк після смерті спадкодавця заяву про прийняття спадщини, в подальшому просили видати їм свідоцтва про право на спадщину за законом без врахування заповіту, не відмовилися від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після її смерті. Інших спадкоємців, осіб, які б мали право на обов`язкову частку, прийняли таку внаслідок спільного проживання із [PERSON] чи внаслідок звернення до нотаріуса із заявою про прийняття такої в шестимісячний строк після її смерті немає. Так як [PERSON] належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] як голові робітничого типу двору, що підтверджується записами в погосподарській книзі, а тому вважають, що їх право на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок вважають, що є всі підстави для визнання за ними кожним права власності на 1/2 житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 16 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 15 жовтня 2024 року о 14 год. 00 хв. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак подали на адресу суду письмові заяви, у яких просять справу розглядати у їх відсутності. Зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, виконавчого комітету Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак від них на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішення справи покладаються на думку суду. Третя особа, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що при вирішенні спору покладається на думку суду. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивачів, представника відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнав такі, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Лавриків, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Франківським РВ УМВС України у Львівській області 27 червня 1996 року. Позивач [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданий Франківським РВ УМВС України у Львівській області 02.04.1997 року. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Лавриківською сільською радою 19 жовтня 1978 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Викладеним у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , яке видане 17 жовтня 1980 року, стверджується, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Тобто позивачі [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою. Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане Могилянською сільською радою Острозького району Рівненської області 01 жовтня 1977 року, вбачається, що мати позивачів, [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] 01 жовтня 1977 року у Могилянській сільській раді Острозького району Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 01.10.1977 року було зроблено запис за № 16, після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові та дружині [PERSON] . Тобто дошлюбним прізвищем матері позивачів [PERSON] було [PERSON] . Викладеним у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , яке видане повторно 21 лютого 1990 року райвідділом ЗАГС м. Буськ Львівської області, стверджується, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . Як наслідок [PERSON] є бабою позивачів [PERSON] та [PERSON] , оскільки їх мати, [PERSON] є дочкою [PERSON] . З виписки з погосподарської книги станом на 30.06.1990 року, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 22 березня 2024 року за вихідним № 43, вбачається, що [PERSON] , 1935 року народження, була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] , особовий рахунок в по господарській книзі № [NUMBER] . Голова двору - [PERSON] . Тип двору - робітничий. Всього в будинку проживала 1 (одна) сім`я, мешканців 4 (четверо) осіб: 1. [PERSON] , [INFO] , голова двору, [PERSON] , [INFO] , чоловік, [PERSON] , [INFO] , онук, [PERSON] , [INFO] , онука. Викладеним у виписці з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 22 березня 2024 року за вихідним № 44, стверджується, що [PERSON] , 1935 року народження, була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] , особовий рахунок в по господарській книзі № [NUMBER] . Голова двору- [PERSON] . Тип двору- робітничий. Всього в будинку проживала 1 (одна) сім`я, мешканців 4 (четверо) осіб: 1. [PERSON] , [INFO] , голова двору, [PERSON] , [INFO] , чоловік, [PERSON] , [INFO] , онук, [PERSON] , [INFO] , онука. [PERSON] померла [INFO] , про що 31.12.2022 року було складено відповідний актовий запис № 317, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Згідно ч.\~1,\~2\~ст.\~1220\~ЦК України\~спадщина відкривається\~внаслідок смерті\~особи або\~оголошення її\~померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). А тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Із заповіту, який 11 квітня 2005 року посвідчено [PERSON] , секретарем виконкому Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 72, вбачається, що [PERSON] , 1935 року народження, жителька села Лавриків, Жовківського району Львівської області, на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] , тобто позивачам у справі. По даних виконавчого комітету Лавриківської сільської ради заповіт заповідачем не змінено і не скасовано, що підтверджується записом старости села [PERSON] від 24.07.2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. З довідки № 697, яка видана 24 липня 2023 року Лавриківським cтаростинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] , 1935 року народження, до дня смерті, [INFO] , була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . Викладеним у довідці № 446, яка видана 22 березня 2024 року Лавриківським cтаростинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] , 1935 року народження, проживала та була зареєстрована одна до дня смерті, [INFO] , в будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] подав 29 червня 2023 року, тобто в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця, [PERSON] , яка померла [INFO] , заяву про прийняття спадщини. Дана заява посвідчена [PERSON] , приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області та зареєстрована в реєстрі за № 1811, що підтверджується копією такої. Також позивач [PERSON] подала 29 червня 2023 року, тобто в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця, [PERSON] , яка померла [INFO] , заяву про прийняття спадщини. Дана заява посвідчена Рвач Ж. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрована в реєстрі за № 881, що підтверджується копією такої. Тобто позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Внаслідок звернення позивачів із заявами про прийняття спадщини спадщини приватним нотаріусом Кобзар Л. В. 10 липня 2023 року зареєстровано спадкову справу № 76/2023, номер у Спадковому реєстрі 70914687, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 73142802 від 10.07.2023 року. [PERSON] та [PERSON] через свого представника за довіреністю, [PERSON] , подали приватному нотаріусу Львівського районного нотаріального округу Львівської області заяви № 71 та № 72 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, у яких зазначили, що їм відомо про заповіт, складений [PERSON] , який посвідчено секретарем виконкому Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області [PERSON] від 11.04.2005 року, зареєстрований в реєстрі за № 72. У даній заяві відповідно до статей 1296, 1298 ЦК України просять видати їм свідоцтва про право на спадщину на майно за законом без врахування заповіту. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Мати позивачів, [PERSON] , була б спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері, [PERSON] , однак вона померла [INFO] , про що 14 жовтня 2009 року було зроблено відповідний актовий запис за № 396, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 14 жовтня 2009 року. Тобто мати позивачів, [PERSON] померла швидше своєї матері, а баби позивачів, [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 5 ст. 1266 ЦК України якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Нормою ч. 1 ст. 1267 ЦК України встановлено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Суд враховує, що позивачі є єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину, інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку, прийняли таку внаслідок спільного проживання із [PERSON] чи внаслідок звернення до нотаріуса із заявою про прийняття такої в шестимісячний строк після її смерті з матеріалів справи не вбачається, судом під час розгляду справи не встановлено. Так чоловік [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про їх одруження серії [NUMBER] , яке видане 11.05.1954 року, помер [INFO] , тобто ще до смерті його дружини, про що в Книзі реєстрації смертей 05 квітня 2012 року було зроблено відповідний актовий запис за № 9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області 05 квітня 2012 року. Як зазначають позивачі у позовній заяві, малолітніх, неповнолітніх, повнолітніх непрацездатних дітей, батьків у [PERSON] на день смерті не було. Постановою від 11 березня 2024 року приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , у зв`язку із тим, що мною не подані правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановою від 11 березня 2024 року приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , у зв`язку із тим, що мною не подані правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини 3\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV\~речові права на нерухоме майно\~та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року,\~визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК України\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином право власності на робітничий двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З довідки № 4405, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 03 жовтня 2023 року, вбачається, що реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] не проводилась. Тобто правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутній, оскільки право власності на даний будинок зареєстроване не було. З технічного паспорта на будинок садибного типу, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 03 червня 2024 року, та з довідки-характеристики № 3166, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 11 червня 2024 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що рік побудови житлового будинку 1965, загальна площа житлового будинку 87,7 м. кв., житлова площа 45,5 м. кв., допоміжні приміщення: дві кухні, два коридори, санвузол. При будинку є сарай, вбиральня, споруди. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст.\~80\~ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняли після її смерті спадщину, оскільки подали нотаріусу в шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини, не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після її смерті. Інших спадкоємців, осіб, які б мали право на обов`язкову частку, прийняли таку внаслідок спільного проживання із [PERSON] чи внаслідок звернення до нотаріуса із заявою про прийняття такої в шестимісячний строк після її смерті немає. Так як [PERSON] належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] як голові робітничого типу двору, що підтверджується записами в погосподарській книзі, а тому право позивачів на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності за кожним на 1/2 житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Враховуючи встановлені вище обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що право власності позивачів на житловий будинок підлягає захисту в судовому порядку. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачів.

Outcome: approved