Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

[PERSON] , в особі свого представника - адвоката Степаненка О.М., звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу (документи сформовано та подану через систему «Електронний суд). В обґрунтування позову вказано, що відповідно до свідоцтва про шлюб, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, про що 27.12.2003 року складено відповідний актовий запис №2521 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області. Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] . Також в позові зазначено, що з лютого 2023 року позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] не підтримує сімейних відносин та не веде з ним спільного господарства. З цього ж часу сторони проживають окремо - позивачка з дочкою постійно проживає у Великій Британії. Причиною розпаду сім`ї є те, що подружжя втратило взаємопорозуміння та повагу один до одного, у них відсутні спільні інтереси та наявні різні погляди на життя. Позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, вона не бажає продовжувати подальше спільне життя з відповідачем, їх сім`я розпалась остаточно, тому вона наполягає на розірванні шлюбу. Таким чином, позивачка просить шлюб між нею - [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвати, а також просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати в сумі 5 968 грн. 96 коп. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.09.2024 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Степаненко О.М. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову та розірвання шлюбу, укладеного між ним та позивачкою [PERSON] , а також про стягнення з нього на користь позивачки понесених нею судових витрат в сумі 5 968 грн. 96 коп. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 110 СК України, один з подружжя має право пред`явити до суду позов про розірвання шлюбу. Згідно зі статтею 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 27.12.2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис №2521, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 10.04.2007 року /а.с. 8/. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] /а.с. 9/, від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку: [PERSON] , [INFO] . На даний час подружні відносини між сторонами не підтримуються, шлюб носить формальний характер. Сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки їх перебування у шлюбі не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а за таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про відшкодування позивачці судових витрат, суд зазначає наступне. Судові витрати по справі складаються з витрат позивачки з оплати судового збору, сплаченого за подання позову в розмірі 968 грн. 96 коп. /а.с 1/, так як позов був сформований та поданий через систему «Електронний суд», відтак, з урахуванням положень частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір», якою встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, а також витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. /а.с. 10-16/. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені повністю, відповідно понесені нею витрати у вигляді судового збору у розмірі 968 грн. 96 коп., на підстав п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК, підлягають до стягнення із відповідача на користь позивачки. Крім того, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. До інших судових витрат відноситься і витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Оцінюючи розмір заявлених стороною позивачки вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 року у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/WestAllianceLimited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивачки на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги №1415 від 13.09.2024 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Степаненком О.М.; додатковий договір від 13.09.2024 року № 1415/1 до договору про надання правової допомоги №1415 від 13.09.2024 року; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на виконання умов Додаткової угоди від 13.09.2024 року № 1415/1, акт виконаних робіт від 16.09.2024 року до додаткового договору від 13.09.2024 року №1415/1; платіжна інструкція №@2PL724517 від 13.09.2024 року про сплату адвокату Степаненку О.М. гр. [PERSON] коштів в сумі 5 000 грн. за професійну правничу допомогу по розірванню шлюбу /а.с. 10-16/. Вказані докази підтверджують понесення позивачкою витрат з оплати послуг адвоката в розмірі 5 000 грн. і такий розмір витрат на правничу допомогу, на думку суду, видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність та об`єм справи, а тому, з урахуванням визнання і самим відповідачем таких витрат, вказана сума підлягає до стягнення із відповідача на користь позивачки в повному обсязі.

Outcome: approved