Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

16.01.2024 року [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Запорізької міської ради про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті була зареєстрована його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Крім позивача інші спадкоємці відсутні. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. із заявою від 13.10.2014 року про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] [PERSON] 13.10.2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки шестимісячний строк було пропущено, із заявою необхідно було звернутись до 11.06.2013 року, при цьому [PERSON] не була зареєстрована з померлим на день смерті за однією адресою. У встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, вона не звернулася із заявою про прийняття спадщини, оскільки перенесла майже одночасну втрату двох близьких людей батька та матері, перебувала в довготривалому тяжкому стресовому стані, впала в глибоку депресію. Із-за сильного стресу та нервового навантаження почались проблеми із зором, позивач майже його втратила, тимчасово не могла писати та читати. Отже, строк для подачі заяви про прийняття спадщини позивачем пропущено з поважних причин, тому просить встановити їй додатковий строк тривалістю три місяці після набрання рішення законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Дмитрієвої М.М. від 22.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 21.02.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечення проти позову представником відповідача обґрунтовані тим, що позивачем зазначені причини пропуску строку звернення до приватного нотаріуса, які не є поважними. При цьому, позивачем жодних доказів її переживань, депресії та проблеми із зором до суду не надано. Крім того, пройшло вже більше ніж дев`ять років. Заповіт [PERSON] не залишав, тобто не виявив бажання залишити все своє майно конкретній особі. Просять у позові відмовити. На підставі розпорядження № 53-к від 26.06.2024 року керівником апарату Комунарського районного суду м. Запоріжжя призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Справу передано на розгляд судді Кулик В.Б. 26.06.2024 року ухвалою судді Кулик В.Б. справу прийнято до розгляду, згідно з вимогами ст. 189 ЦПК України призначено підготовче засідання. 02.09.2024 року до суду надійшла копія спадкової справи № 74/2014 після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 19.09.2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена судом своєчасно та належним чином. Свої інтереси в суді довірила представляти адвокату Борисовій В.В., яка надала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання був повідомлений судом своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив врахувати заперечення проти позову, які зазначені у відзиві. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», рішення від 07.07.1989 року, заява № 11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Оскільки учасники справи були належним чином повідомленні про час та місце розгляду справу, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді, суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, копію спадкової справи № 74/2014, дійшов такого висновку. Статтею десятою ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] (а.с. 9). 08.07.1997 року Комунарською районною адміністрацією [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтво № [NUMBER] про право власності на житло квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка їм належить на праві спільної сумісної власності (а.с. 14). Згідно зі свідоцтвом про одруження, 05.09.2003 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , яка після одруження змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 7) [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с. 15). З копії спадкової справи № 74/2014 року встановлено, що 08.10.2014 року [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] 13.10.2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії підстава: пропущено шестимісячний строк, [PERSON] не була зареєстрована з померлим за однією адресою. Згідно з ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з цього часу виникає право на спадкування, а місцем відкриття є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач після відкриття спадщини подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, проте з пропуском шестимісячного строку. Відповідно до ст. ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцеве дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. У зв`язку з цим, для прийняття спадщини необхідно подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. У постанові Верховного Суду від 10.09.2021 року (справа № 179/2076/19), зокрема, зазначено, що «Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.... При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо». Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини. Верховний Суд у Постанові від 17.02.2022 року у справі № 953/15603/20 зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, має стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Предметом позову у цій справі є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом, з посиланням на те, що позивач перенесла майже одночасну втрату двох близьких людей, перебування в довготривалому тяжкому стресовому стані, погіршенням зору та фактичній неможливості займатися спадковими питанням. Суд, оцінюючи дії [PERSON] доходить до висновку про пасивність дій позивача щодо прийняття спадщини. Посилання [PERSON] на її психологічний стан (депресію) не визнається судом поважною причиною для поновлення пропущеного строку. При цьому, позивач зазначає, що мала проблеми із погіршенням зору майже до його втрати, проте жодного належного доказу даного факту до суду надано не було. Таким чином, вказані причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини також, на думку суду, не можуть вважатися поважними, оскільки позивач не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини безпосередньо у нотаріуса разом із представником або шляхом направлення заяви поштою до нотаріальної контори та можливості звернення до суду. При цьому, після отримання постанови нотаріуса та до дати звернення з позовом до суду пройшло десять років. Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду від 17.02.2022 року у справі № 953/15603/20 та постанові від 21.10.2021 року у справі № 332/3796/19. Частини перша, друга ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Стаття 80 ЦПК України презюмує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із його необґрунтованістю. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005 року; п. 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006 року; п. 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010 року; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 року, п. 29).

Outcome: dismissed