Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

I. Позиції учасників справи. Заявник звернулася до суду із заявою про визнання свого сина [PERSON] недієздатним, встановлення над ним своєї опіки, мотивуючи заяву тим, що він має інвалідність першої «А» групи з дитинства, по причині наявності психічного і неврологічного захворювання з дитинства, яке призводить до того, що він не здатен до самообслуговування, до орієнтації, спілкування, до контролю за своєю поведінкою, до трудової діяльності, до навчання, до професійного навчання, до здобуття освіти. Син заявника, як вона вказала, не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги, контролю, і у зв`язку з цим, він перебуває на обліку у лікаря-психіатра КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, з діагнозом: глибока розумова відсталість (розумова відсталість ступеня ідіотії) резидуально-органічного генезу, психопатоподібного синдрому, енурез, енкопрез, системне недорозвинення мовлення І рівня, стійка соціальна дезадаптація (F 73.1, F 07.9, F 98.0, F 98.1, F 80.1). ІІ. Процесуальні дії та рішення суду. 19 жовтня 2023 року вказана заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 20 жовтня 2023 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 23 жовтня 2023 року проведено попередній добір присяжних для розгляду справи, з числа осіб, які підтвердили свою готовність виконувати обов`язки, які протоколом автоматичного визначення присяжних від 07 листопада 2023 року - затверджені. 24 жовтня 2023 року ухвалою суді відкрито провадження у справі. 13 листопада 2023 року протоколом попереднього відбору присяжних змінено присяжного Чеславського В. Є. на Полякову О. Ю. , згідно з доповідною головуючого у справі від 13 листопада 2023 року, вибір якої затверджений протоколом автоматичного визначення присяжних від 15 листопада 2023 року /а. с. 21/. 15 листопада 2023 року заявниця подала до суду заяву про розгляд питання призначення експертизи за її відсутності і просить призначити судову психіатричну експертизу, з метою визначення психічного стану сина, додавши додаткові письмові докази для долучення до матеріалів справи /а. с. 32/. 15 листопада 2023 року ухвалою суду у справі призначено судово-психіатричну експертизу, зупинено провадження у справі на час проведення експертизи /а. с. 41-44/. 16 серпня 2024 року матеріали справи повернулися до суду з ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» з висновком судово-психіатричного експерта № 923 від 31 липня 2024 року /а. с. 55-59/. 20 серпня 2024 року протоколом попереднього відбору присяжних змінено присяжного Довгань Є. П. на Тітуса Л. К. /а. с. 21/. 20 серпня 2024 року ухвалою суду у справі поновлено провадження /а. с. 63/. 09 жовтня 2024 року на електронну поштову скриньку суду надійшло подання заінтересованої особи про призначення опікуном [PERSON] - його матір [PERSON] , який потребує опіки і постійного догляду, оскільки він внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, та заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що подання Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування підтримує. Також 23 жовтня 2024 року заявник подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, свою заяву підтримала і просила задовольнити. Вивчивши заяву та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, з огляду на подані докази, висновок експерта та подання заінтересованої особи, з наступних підстав. III. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] є сином заявника [PERSON] , що засвідчено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим за актовим записом № 1085, Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції міста Києва 20 серпня 2005 року /а. с. 7/. [PERSON] постійно проживає з матір`ю, яка весь цей час за ним доглядає. Причиною інвалідності її сина є психічне та неврологічне захворювання з дитинства, яке призводить до того, що він не здатен до самообслуговування, до орієнтації, до спілкування, до контролю за своєю поведінкою, до трудової діяльності, до навчання, до професійного навчання, до здобуття освіти. Основний клінічний діагноз: глибока розумова відсталість (розумова відсталість ступеня ідіотії) резидуально-органічного генезу, психопатоподібного синдрому, енурез, енкопрез, системне недорозвинення мовлення І рівня, стійка соціальна дезадаптація (F 73.1, F 07.9, F 98.0, F 98.1, F 80.1). [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» Центральна міська лікарня» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) /а. с. 15/. Заявник [PERSON] має добрий стан здоров`я, спиртними напоями або наркотичними засобами не зловживає, на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебувають, що підтверджується копією висновку № 1113 про стан здоров`я від 18 жовтня 2023 року, виданого КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м. Києва; не має судимості. IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. За правовою нормою частини першої ст. 295 ЦПК України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу. Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги., що визначено частиною третьою ст. 296 ЦПК України. Згідно з частиною першою ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. За наданими роз`ясненнями Пленумом Верховного суду України у своїй Постанові № 3 від 28 березня 1972 року «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним», а саме п. 3, при проведенні підготовки справи до судового розгляду від заявника повинні бути витребувані дані про психічну хворобу, недоумство громадянина або зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами. Даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Відповідно до частини першої ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша ст. 40 ЦК України). Згідно з частиною першою ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Також, згідно з частиною першою статті 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу», діагноз психічного розладу повинен встановлюватися відповідно до загальновизнаних міжнародник стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб. У цьому положенні також зазначено, що діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах безпосередньо не пов`язаних зі станом його або її психічного здоров`я. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-384цс16. У рішенні «Руденко проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 та 4, стоїть у першому ряду фундаментальних прав, які захищають фізичну безпеку людини, та на її важливості у демократичному суспільстві (рішення у справах «Маккей проти Сполученого Королівства» (McKay v. the United Kingdom), та «Шторк проти Німеччини» (Storck v. Germany)). За практикою Європейського суду з прав людини («Агопян до України»), словосполучення «згідно із законом» пункту 2 статті 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції по суті робить посилання на національне законодавство та передбачає обов`язок дотримуватися його матеріально-правових та процесуальних норм (див. рішення від 30 вересня 2010 року у справі «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine)). Заінтересованою особою - Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією - надано подання про призначення матері [PERSON] - [PERSON] - заявниці у справі, його опікуном, у разі визнання його недієздатним. У поданні заінтересованої особи вказано, що заявниця є найближчою родичкою, з достатнім доходом і за станом здоров`я може бути опікунами. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 923 від 31 липня 2024 року, підекспертний [PERSON] страждає на глибоку розумову відсталість резидуально-органічного ґенезу з поведінковими розладами та аутоагресією (F 73.1), внаслідок чого за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм станом здоров`я потребує встановлення над ним опіки /а. с. 55-59/. Отже, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] - особа, про визнання якої недієздатним подано заяву, страждає на органічне ураження головного мозку резидуально-органічного ґенезу з поведінковими розладами та ауто агресією (згідно з МК-10: F 73.1) і не здатний керувати своїми діями та усвідомлювати їхнє значення, тому потребує опіки. Відтак суд приходить до висновку, що втручання у приватне життя [PERSON] про яке йдеться, не суперечить національному законодавству та відповідає вимогам законності, передбачених статтею 8 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод». Враховуючи викладене, суд вважає, що існують законні підстави для визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатним. У відповідності до частини шостої статті 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті, згідно з частиною сьомою вказаної статті Кодексу. V. Розподіл судових витрат. За частиною сьомою статті 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах у порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved