Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

представник позивача подав до суду позовну заяву та просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість у розмірі 38725,60 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 23 лютого 2022 року відповідач за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи уклала з ТОВ «Авентус Україна» електронний Договір № 5588587 про надання споживчого кредиту, відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом № 19-ОД від 05 січня 2022 року та розміщених на сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримала кредит у розмірі 8000 гривень строком на 360 днів, який може бути продовжено, зі зниженою процентною ставкою 0,01 % в день, та стандартною процентною ставкою 1,99 в день; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів; дата повернення кредиту - 18 лютого 2023 року. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в розмірі 8000 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 25 березня 2022 року відповідач свої зобов`язання щодо сплати відсотків та тіла кредиту не виконала. У зв`язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин з клієнтами, а також зменшення їх фінансового навантаження, ТОВ «Авентус Україна» було прийнято рішення про призупинення нарахування процентів та надання кредитних канікул за користування кредитними коштами в період з 25 лютого 2022 року по 30 квітня 2022 року за всіма кредитними договорами. У період з 01 травня 2022 року по 12 липня 2022 року було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою. Проте, 12 липня 2022 року за ініціативою ТОВ «Авентус Україна» в індивідуальному порядку було здійснено списання всіх нарахованих відсотків та надання можливості виконання боргових зобов`язань задля того, щоб споживач зміг вийти на звичний графік платежів за договором або виконати зобов`язання, сплативши тіло кредиту, про що повідомлено в особистий кабінет споживача. Проте наданою можливістю споживач не скористався. Тому ТОВ «Авентус Україна» нараховано відсотки в межах строку дії договору за період з 13 липня 2022 року по 22 листопада 2022 року за ставкою 1,99%: 8 000,00 гривень х 1,99% х 133 календарних днів = 21173,60 гривень; а позивачем нараховано відсотки за 60 календарних днів (23 листопада 2022 року - 22 січня 2023 року) в межах строку договору: 8 000,00 гривень х 1,99% х 60 календарних днів = 9552 гривень; загалом відсотки складають 30725,6 гривень. 19 червня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем, як фактором, укладено Договір факторингу № 19.06/23-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги, зокрема за Кредитним договором № 5588587. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту TETYANA@COM.UA, зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення. Станом на 04 травня 2024 року заборгованість відповідача по кредитному договору не сплачена і становить 38725,60 гривень, з яких: 8000,00 гривень - тіло кредиту, 30725,60 гривень - нараховані проценти. Отже, до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 5588587, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 травня 2024 року відкрито провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, також просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем її проживання, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи неявку належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив, суд, враховуючи заяву представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 23 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено Договір № 5588587 про надання споживчого кредиту, який підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором М121046. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00 гривень строком на 360 днів, періодичністю платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, та сплатою стандартної процентної ставки в розмірі 1,99% відсотків в день. ТОВ «Авентус Україна» повністю виконало свої зобов`язання за Договором № 5588587 про надання споживчого кредиту від 23 лютого 2022 року та надало відповідачу кредит на умовах та розмірі, передбачених цим договором, шляхом перерахування на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , відповідач кредит отримала, але свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, в результаті чого станом на 18 червня 2023 року виникла заборгованість, яка згідно з наданим позивачем розрахунком складає 29173,60 гривень з яких: - заборгованість за основним боргом у розмірі 8000,00 гривень; - сума заборгованості за процентами в розмірі 21173,60 гривень. 19 червня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу № 19.06/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Авентус Україна». За даними платіжної інструкції № 570 від 23 червня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» здійснено оплату на рахунок ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу № 19.06/23-Ф від 19 червня 2023 року. За даними витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 19.06/23-Ф від 19 червня 2023 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 5588587 в загальному розмірі 29173,60 гривень. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт переходу права вимоги до відповідача від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна». Крім того, презумпція правомірності договору факторингу, передбачена статтею 204 ЦК України, також не спростована. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст .3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку; умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач не виконала свої зобов`язання за Договором № 5588587 про надання споживчого кредиту від 23 лютого 2022 року, тому суд вважає що сума заборгованості в загальному розмірі 29173,60 гривень підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, при цьому виходить з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» не повернуті, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за Договором № 5588587 про надання споживчого кредиту від 23 лютого 2022 року у добровільному порядку, відповідач з умовами договору ознайомлена, підписала договір, а беззаперечних доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України, суду не надано. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача нарахованих відсотків за 60 календарних днів (23 листопада 2022 року - 22 січня 2023 року) у розмірі 9552,00 гривень суд приходить до наступного. Відповідно до витягу з Реєстру боржників (Додатку № 1) до Договору факторингу № 19.06/23-Ф від 19 червня 2023 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» з однієї сторони та ТОВ «Авентус Україна» з іншої сторони домовилися про наступне: клієнт відступає факторові право вимоги заборгованостей до боржників - позичальників клієнту у тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 5588587 від 23 лютого 2022 року у розмірі 29173,60 гривень, з яких: 8000,00 гривень - тіло кредиту; 21173,60 гривень - нараховані відсотки. Таким чином, за умовами договору факторингу № 19.06/23-Ф від 19 червня 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 5588587 від 23 лютого 2022 року у розмірі 29173,60 гривень. Доказів того, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право вимоги на стягнення з відповідача нарахованих відсотків за 60 календарних днів, а саме з 23 листопада 2022 року до 22 січня 2023 року у розмірі 9552,00 гривень, позивачем не надано. Крім того, долучений до матеріалів справи позивачем розрахунок заборгованості не містить сум нарахування відсотків з 23 листопада 2022 року до 22 січня 2023 року у розмірі 9552,00 гривень. За вказаних обставин суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення з відповідача нарахованих відсотків за 60 календарних днів (23 листопада 2022 року - 22 січня 2023 року) у розмірі 9552,00 гривень, у зв`язку з їх необґрунтованістю. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до платіжної інструкції № 4505 від 18 квітня 2024 року при пред`явленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 гривень. Відповідно до платіжної інструкції № 4331 від 19 квітня 2024 року позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень згідно рахунку-фактури № 19/04 від 19 квітня 2024 року до договору про надання правової допомоги. Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача, та питання про розподіл судових витрат вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог..

Outcome: partial