Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

05.07.2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПрАТ «СК «Еталон» та [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування та збитків, завданих внаслідок ДТП. В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 15.01.2024 року сталася ДТП у якій було пошкоджено належний їй транспортний засіб VOLKSWAGEN Tiguan, д.н.з. [NUMBER] . Винуватцем вказаної події був [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність останнього була зареєстрована у ПрАТ «СК «Еталон» зі страховим лімітом за завдану майну шкоду в розмірі 160000 грн. З метою визначення розміру заподіяної їй майнової шкоди на її замовлення було підготовлено експертний висновок, відповідно до якого завданий їй матеріальний збиток становить 228628,50 грн. На момент звернення до суду з даним позовом будь-які кошти відповідачем та його страховиком їй сплаченими не були, а позасудове врегулювання спору виявилося безрезультатним. Зазначені обставини, а також наслідки, пов`язані із ДТП, завдали їй неабияких моральних страждань. Враховуючи наведене, а також подану позивачкою заяву від 24.09.2024 року (а.с. 99-100), остання за наслідками розгляду справи просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь 68628,50 грн. майнової шкоди, завдану внаслідок ДТП, 20000 грн. заподіяної моральної шкоди, а також судові витрати по справі. 06.08.2024 року відповідачем ПрАТ «СК «Еталон» подано відзив на позовну заяву (а.с. 81-82). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.09.2024 року за заявою сторони позивача пред`явлені до ПрАТ «СК «Еталон» позовні вимоги про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 160000 грн., моральної шкоди в сумі 20000 грн., а також витрат на проведення експертизи в сумі 8000 грн. залишено без розгляду (а.с. 99-100, 110). В судовому засіданні представник позивача заявлені до відповідача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, погодився, що з нього на користь позивачки підлягає стягненню 68628,50 грн. завданої майнової шкоди, 10000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати, у тому числі витрати на правничу допомогу. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15.01.2024 року о 19 год. 50 хв. в м. Луцьку по вул. Домни Гордіюк, 37, [PERSON] , керуючи автомобілем AUDI A6, д.н.з. [NUMBER] , на регульованому перехресті з вул. Кравчука, при виконанні повороту ліворуч не надав переваги в русі автомобілю VOLKSWAGEN Tiguan, д.н.з. [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого допустив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.02.2024 року у справі № 161/1979/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова набрало законної сили (а.с. 56-57). У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені ДТП, яка є предметом даного спору, є беззаперечно доведенню. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля AUDI A6, д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП, була застрахована в ПрАТ «СК «Еталон» згідно Полісу обов`язкового страхування № ЕР-218780646 від 05.01.2024 року. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну 160000 грн., франшиза 0 грн. (а.с. 12). Згідно висновку експерта № 0002 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля VOLKSWAGEN Tiguan по договору, складеного 11.03.2024 року судовим експертом Демидюком В.Т., вартість відновлюваного ремонту автомобіля VOLKSWAGEN Tiguan, д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням значень коефіцієнта фізичного зносу складників, що підлягають заміні, становить 228628,50 грн. (а.с. 23-35). Варто зауважити, що вищевказаний висновок підготовлений саме для подання його до суду, що безпосередньо випливає з його змісту. За проведення зазначеного вище експертного дослідження [PERSON] було сплачено 8000 грн., проте відшкодування вказаної суми коштів не входить до предмету розгляду даного спору, оскільки вимога про їх стягнення пред`являлася саме до ПрАТ «СК «Еталон» та в подальшому залишена без розгляду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 3 Закону № 1961-IV встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV). Страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 9.1 ст. 9 Закону № 1961-IV). Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону № 1961-IV передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються, зокрема, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Можливість відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та страховим відшкодуванням викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Як встановлено з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Еталон» зі страховим лімітом 160000 грн. Після настання страхового випадку звернулась до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Тобто, ПрАТ «СК «Еталон», в силу положень Закону № 1961-IV, повинне відповідати за завдану потерпілій шкоду вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та в межах страхового ліміту. Відтак, вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] різниці між страховим лімітом, який підлягає сплаті страховиком, та вартості відновлюваного ремонту автомобіля, яка становить 68628,50 грн. є обгрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). У даному випадку ДТП сталася із вини відповідача. Позивачем доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями з боку відповідача, які це спричинили. Безумовно, внаслідок ДТП, позивачу було завдано душевних страждань та переживань, що були викликані вимушеними змінами у її житті, погіршенням якості належного їй майна, наявності дискомфорту, який був спричинений його пошкодженням. Проте, позивачем не в повній мірі обґрунтовано розмір моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Обґрунтовуючи свої вимоги в частині заподіяння моральної шкоди, позивачка посилається на те що, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, остання була позбавлена можливості вільно користуватися своїм транспортним засобом, крім того, добровільно відповідач шкоду не виплатив. Так, згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Суд,\~враховуючи обставини\~справи,\~виходячи з\~засад розумності\~та справедливості,\~вважає,\~що достатнім\~для відшкодування\~завданої позивачу\~моральної шкоди\~є стягнення\~з відповідача\~на її\~користь 10000\~грн. На переконання суду, вищевказана сума є обґрунтованою виключно з підстав визнання такої самим [PERSON] , а відтак така буде сприяти відновленню понесених моральних та психічних страждань, істотності змін у житті позивача. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення збитків, завданих внаслідок ДТП. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Як встановлено судом, між адвокатом Деркачем Д.В. та позивачкою [PERSON] було укладено договір про надання правничої допомоги від 02.07.2024 року, на виконання умов якого останньою було сплачено своєму представнику 20000 грн. Наданими стороною позивача доказами підтверджується обгрунтованість вимоги щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, що також було визнано в ході розгляду справи відповідачем. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом, загальна ціна позову становила 276628,50 грн. з яких 32,04 % вимог стосувалися [PERSON] та фактично складали 88628,50 грн. Тобто, при розподілі судових витрат з відповідача підлягало б стягненню 886,29 грн. (32,04 % від 2766,29 грн.) судового збору та 6408 грн. (32,04 % від 20000 грн). витрат на правничу допомогу. З огляду на обсяг пре`явлених до відповідача вимог, суд задовольнив такі на 88,72 %. Із наведеного слідує, що понесені позивачкою та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 786,32 грн. (88,72 % від 886,29 грн.), а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5685,18 грн. (88,72 % від 6408 грн.) підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Outcome: partial