Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту та страхування № Z06.21268.005141972 від 12 квітня 2019 року у розмірі 82024,27 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 квітня 2019 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі банк, ПАТ «Ідея Банк») та Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» (далі страховий агент) та [PERSON] (далі позичальник, відповідач, страхувальник, [PERSON] ) уклали договір кредиту та страхування № Z06.21268.005141972, що є змішаним договором відповідно до ст. 628 ЦК України та поєднує в собі елементи кредитного договору та договору страхування. Відповідно до укладеного договору, банк надав позичальнику кредит на власні потреби в сумі 49999,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж в сумі 4337,81 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит разом з процентами до дня/числа кожного місяця згідно з графіком. Проте, позичальник виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами лише частково, у зв`язку з чим станом на 16.11.2023 року сформувалася заборгованість позичальника перед банком за договором: за основним боргом в сумі 49809,92 грн.; за нарахованими та несплаченими відсотками - в сумі 32214,35 грн. Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 11.09.2024 року у цій справі відкрито провадження та справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач в судове засідання не викликався, оскільки розгляд справи проводиться без повідомлення сторін. Від позивача не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, однак у встановлений законом строк відзиву на позов не подав, а також не скористався свої правом подання до суду заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 квітня 2019 року між ПАТ «Ідея Банк», ТОВ «Нью Файненс Сервіс» та [PERSON] ) було укладено договір кредиту та страхування № Z06.21268.005141972. Відповідно до п. 3.2, 3.4 договору, позичальник акцептував публічну пропозицію банку про приєднання до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБОФО), що з моменту його акцептування є невід`ємною складовою договору кредиту та страхування. Таким чином, обидва дані договори у сукупності визначають правове регулювання та регламентують взаємовідносини банку та позичальника в рамках кредитних правовідносин, про що зазначено у п. 6 кредитного договору. Згідно п. 9.1 ДКБОФО, банк надає позичальнику споживчий кредит на підставі цього договору та договору кредиту, укладеного з позичальником. Умови договору кредиту в сукупності з умовами цього договору визначають цілісні умови кредитування позичальника, передбачені Законом України «Про споживче кредитування». У разі виявлення суперечностей між нормами договору кредиту та цього договору застосовуються норми договору кредиту. Відповідно до п. 9.27 ДКБОФО, цей договір в частині споживчого кредиту є укладеним з дня прийняття позичальником пропозиції щодо укладення даного договору, підписанням позичальником договору кредиту та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку по повного виконання сторонами своїх обов`язків за договором кредиту та даним договором. Договір кредиту та страхування був підписаний позичальником власноручно. Від імені банку договір був підписаний з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи банку та відтиску печатки банку, відтворених за допомогою технічного пристрою відповідно п. 13.3. публічної пропозиції «АТ «Ідея Банк» про приєднання до ДКБОФО в редакції, що діяла з 08.04.19 по 15.07.2019 року. Страховий агент, підписуючи договір кредиту та страхування, діяв від імені ПАТ «Страхова компанія «Уніка життя» (далі страховик) також з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи та відтиску печатки, відтворених за допомогою технічного пристрою. Згідно п. 1.7. кредитного договору, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на власні потреби в сумі 49999,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж в сумі 4337,81 грн., а позичальник відповідно до п. 9.9. та п. 9.14.2 ДКБОФО зобов`язується повернути кредит разом з процентами до дня/числа кожного місяця, згідно з графіком. У пунктах 1.4. та 1.6. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 60 місяців і датою повернення кредиту є 12.04.2024 року. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору, позичальник за користування кредитом сплачує банку річну змінювану процентну ставку, яка на день укладення кредитного договору становила 21,99% річних і в подальшому не змінювалась. Згідно з п. 9.12., 9.13 ДКБОФО, нарахування процентів здійснюється два рази на місяць за методом «факт/факт». Базою для нарахування процентів є неповернена сума кредиту. Відповідно до п. 1.6. кредитного договору, повернення заборгованості за договором здійснюється відповідно до графіку, що міститься у додатку № 1 до кредитного договору. Як було зазначено вище, договір кредиту та страхування є змішаним і у розділі 2 містяться умови щодо страхування, відповідно до яких позичальник уклав з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка життя» договір добровільного страхування життя. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 4337,81 грн. Вигодонабувачем за цим договором страхування є банк. За умовами кредитного договору, а саме, п. 1.7., та відповідно до п. 9.31. ДКБОФО, позичальник доручає, а банк бере на себе зобов`язання сплатити за рахунок кредиту та від імені позичальника страховий платіж за таким договором страхування в день надання кредиту. У пункті 3.12. кредитного договору сторони погодили, що банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок. У відповідності до приписів Закону України «Про споживче кредитування», при укладенні кредитного договору банком була доведена до відома позичальника інформація про умови кредитування, розмір реальної річної процентної ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту, що підтверджується власноручним підписом позичальника під текстом договору, а також під текстом паспорту споживчого кредиту (додаток № 1 до кредитного договору). Після укладення кредитного договору банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок позичальника грошові кошти в сумі 49999,00 грн., з яких також на рахунок суми кредиту сплатив на користь ПрАТ «Страхова компанія «Уніка життя» страховий платіж від імені позичальника в сумі 4337,81 грн., що підтверджується випискою з транзитного рахунку позичальника, а також відповідними ордерами-розпорядженнями на перерахування коштів. У подальшому позичальник виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами лише частково. Згідно виписки по рахунку позичальника, за весь строк з моменту укладення кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом позичальник сплатив банку лише 14500,00 грн. Останній платіж проведено 12.11.2019 року. Строк, на який було надано кредит за договором, закінчився 14.04.2024 року. Після закінчення строку кредиту кредитор не здійснював нарахування процентів за користування кредитними коштами, не нараховував штрафні санкції та комісії. У зв`язку з зазначеним, станом на 16.11.2023 року сформувалася наступна заборгованість [PERSON] перед банком за договором: Заборгованість за основним боргом в сумі 49809,92 грн.; Заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 32214,35 грн., що разом становить 82024,27 грн. Станом на 12.04.2024 року розмір заборгованості за основним боргом і відсотками не змінився. 16.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОНАТІ» (фактор) (далі ТОВ «СОНАТІ») був укладений договір факторингу № 16/11-23. Відповідно до п. 2.1. зазначеного договору клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 2.2. договору факторингу № 16/11-23 передбачено, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому реєстрі боржників (додаток № 2), що підписується сторонами в день укладання цього договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді (додаток № 1), що надсилається разом з актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 3) клієнтом фактору засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього договору. Друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору. Згідно п. 5.1. договору факторингу № 16/11-23 права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора саме в день підписання сторонами друкованого реєстру боржників та договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно», за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п. 4.1. цього договору (здійснення оплати за договором). Пункт 5.2. договору факторингу № 16/11-23 визначає, що в день підписання сторонами друкованого реєстру боржників за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно», за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п. 4.1. цього договору, клієнт втрачає права на будь-які платежі боржників в оплату їх заборгованостей за первинними договорами. Відповідно до п. 4.1. договору факторингу № 16/11-23 фактор виконав свої зобов`язання перед клієнтом, що підтверджується відповідними платіжними документами: -Платіжна інструкція № 566 від 17.10.2023р. на суму 200\~000,00 грн.; -Платіжна інструкція № 608 від 17.11.2023р. на суму 2\~795\~777,00 грн. Також клієнт і фактор підписали всі додатки до договору факторингу, зокрема і друкований реєстр боржників. Таким чином фактор набув право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Z06.21268.005141972 від 12.04.2019 року. Пунктом 5.4. договору факторингу № 16/11-23 передбачено, що фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим договором третім особам, які згідно із законодавством мають на це право. Користуючись даним правом, ТОВ «ФК «СОНАТІ» (клієнт) 29.12.2023 року уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (далі ТОВ «Санфорд Капітал») (фактор) договір факторингу № 29/12-23. ТОВ «Санфорд Капітал» є фінансовою установою та має діючу ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг з факторингу, видана згідно рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України № 21/1311 від 11.09.2020 року. Отже, відступлення права вимоги відбулось законно з урахуванням ч. 2 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно п. 2.1. цього договору, клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Умови оплати, визначені п. 4.1. вказаного договору, повністю виконані фактором, що підтверджується відповідними платіжними документами: -Платіжна інструкція № 13 від 29 грудня 2023р. на суму 30\~000,00 грн.; -Платіжна інструкція № 1 від 28 лютого 2024р. на суму 500\~000,00 грн.; -Платіжна інструкція № 3 від 29 лютого 2024р. на суму 1\~900\~000,00 грн.; -Платіжна інструкція № 4 від 29 лютого 2024р. на суму 403 447,18 грн.; -Платіжна інструкція № 5 від 29 лютого 2024р. на суму 100 000,00 грн., а разом на суму 2\~933\~447,18 грн. Відповідно до п. 5.1. договору факторингу № 29/12-23 права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами цього договору. Таким чином, відповідно до умов договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 року ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за первинними договорами. Відповідно до додатку № 2 «Друкований реєстр боржників» до вказаного договору факторингу, серед інших, до ТОВ «Санфорд Капітал» перейшло і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Z06.21268.005141972 від 12.04.2019 року. Згідно довідки-рахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Z06.21268.005141972 від 12.04.2019 року, сформованої первісним кредитором (АТ «Ідея Банк») станом на 16.11.2023 року заборгованість позичальника становить: -Заборгованість за основним боргом в сумі 49809,92 грн.; -Заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 32214,35 грн., що разом становить 82024,27 грн. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «Санфорд Капітал» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 16.11.2023 року. ТОВ «Санфорд Капітал» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Розмір заборгованості [PERSON] підтверджується довідкою-рахунком заборгованості від 16.11.2023 року та випискою з рахунку позичальника за період з 12.04.2019 по 16.11.2023 року. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За нормами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). Одним із видів договорів, які передбачені ЦК України, та на підставі яких відбувається заміна сторони кредитора у зобов`язанні, є договори факторингу. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Всупереч наведеним нормам закону та умовам укладеного між сторонами договору відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, а тому позов, в цій частині, підлягає задоволенню. Відповідачем, всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх зобов`язань та спростування вимог позивача. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до\~ст.141 ЦПК України. Окрім того, зі списку згрупованих відправлень від 26.07.2024 (ф.103А) та опису вкладення вбачається, що ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" на виконання вимог ст.ст.\~43,\~177 ЦПК України\~направило на поштову адресу відповідача пакет документів: позовну заяву з додатками. Плата за пересилання документів з урахуванням ПДВ становить 45 грн (а.с.47). Відповідно до п. 4 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Оскільки надіслання позовної заяви з додатками відповідачу є обов`язком позивача у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет, то суд знаходить, що витрати позивача на пересилання позивачу позовної заяви з додатками в сумі 45 грн є процесуальними витратами, які відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої - четвертої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Згідно наданих документів, встановлено, що між ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" (Клієнт) та адвокатським об`єднанням "АЛЬЯНС ДЛС" укладений договір про надання правничої допомоги №1/04 від 01 квітня 2024 року. Згідно п.1.1 вказаного договору Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати йому на довгостроковій основі, відповідно до умов даного Договору, правничу допомогу, у відповідності до завдання Клієнта, а Клієнт зі свого боку зобов`язується прийняти зазначені послуги і сплатити Винагороду. Пунктом 1.2. договору про надання правничої допомоги передбачено, що серед іншого, Адвокатське об`єднання здійснює юридичні дії по стягненню заборгованості третіх осіб перед Клієнтом шляхом складання, підписання та подання до суду позовних заяв. Пунктом 1.3. зазначеного договору визначено, що перелік Боржників, щодо яких Клієнтом доручається вчинення дій стосовно стягнення заборгованості, сума заборгованості та інші дані, необхідні для виконання умов цього Договору, зазначають в Реєстрі боржників. Відповідно до п. 3.2. цього договору, сума гонорару за надання послуг визначається, виходячи із фактичного обсягу наданих послуг та вартості послуг (прейскуранту), зазначеного в Додатку № 2 до цього Договору, та зазначається об`єднанням в Акті приймання-передачі наданих послуг. Пунктом 3.4.3. договору передбачено, що підписані сторонами Акти приймання-передачі наданих послуг є підставою для проведення розрахунків за надану правничу допомогу. На підтвердження понесених судових витрат по даній справі представник позивача разом з позовною заявою надав суду договір про надання правничої допомоги від 01 квітня 2024 року, узгоджену між сторонами договору вартість послуг (прейскурант). Разом з тим, наданий як додаток до договору акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги, підписаний ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" та адвокатським об`єднанням "АЛЬЯНС ДЛС", не містить інформації про боржника, щодо якого було надано правничу допомогу. При цьому, Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 роз`яснила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ст.ст. 77, 81 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог у частині стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити з підстав їх недоведеності. На підставі викладеного,

Outcome: partial