Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Паріс» (далі позивач, ТОВ «ФК «Паріс») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.09.2019 між відповідачем та АТ «РВС БАНК» було підписано Заяву-Договір №2026438 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідач підписанням Заяви-Договору про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), акцептувала укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на Сайті Банку і беззастережно приєдналася до умов Договору. З умовами Договору ознайомлена та зобов`язалася самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до Договору. За умовами Заяви відповідачеві було надано споживний кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 41025,64 грн, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка 18% річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту 2,5% від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 3% від суми наданого Кредиту. В день підписання Заяви-Договору №2026438 від 03.09.2019, відповідач отримала платіжну картку, яка відкрита згідно умов Заяви-Договору, що підтверджується розпискою щодо отримання платіжної картки від 03.09.2019. Грошові кошти у сумі 41025,64 грн були зараховані АТ «РВС БАНК» 03.09.2019 на картковий рахунок Клієнта, що підтверджується Випискою по особовому рахунку та меморіальним ордером. Додатком № 1, який є невід`ємною частиною Заяви-Договору №2026438 від 03.09.2019 визначаються такі деталі: складові загальної вартості кредиту, вартість платежів з повернення Кредиту та сплати відсотків (процентів) за його користування, суми комісійної винагороди та інші платежі за договором. 06.03.2020 між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «Паріс» було укладено Договір про відступлення права вимоги №06/03/2020-1, відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 якого, Первісний Кредитор у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними Договорами зазначеними у Додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками. Як вбачається з Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за Заявою-Договором №2026438 від 03.09.2019 на загальну суму 46429,65 грн (позиція №33), з яких: заборгованість за тілом кредиту 38158,39 грн; заборгованість за процентами 2320,78 грн; заборгованість за комісією 4923,08 грн, заборгованість за штрафними санкціями (пеня) 1027,40 грн. Згідно пункту 3.1. Договору про відступлення права вимоги, права вимоги за Кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього Договору. Новий кредитор, відповідно до підпункту 1.4 пункту 1 Договору відступлення права вимоги, після переходу до нього права вимоги стає кредитором за Кредитними договорами та одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх без виключення зобов`язань за Кредитними договорами, які існували та існують на момент укладання цього Договору. На дату звернення до суду Відповідач грошові кошти отримані в кредит не повернула, проценти за користування кредитними коштами та інші платежі передбачені умовами Договору не сплатила. Станом на 03.09.2024 заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «ПАРІС» становить 46429,65 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 38158,39 грн; заборгованість за процентами 2320,78 грн; заборгованість за комісією 4923,08 грн, заборгованість за штрафними санкціями (пеня) 1027,40 грн. У зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання в сумі 46429,65 грн позивачем відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нараховано: 2744,48 грн 3% річних за користування грошовими коштами за період з 06.03.2020 по 23.02.2022 та 8822,16 грн інфляційних втрат за період з 06.03.2020 по 23.02.2022. За таких підстав, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором у розмірі 57996,29 грн, що складається із 38158,39 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2320,78 грн - заборгованість за процентами; 4923,08 грн - заборгованість за комісією; 1 027,40 грн -пеня; 2744,48 грн 3% річних за користування грошовими коштами за період з 06.03.2020 по 23.02.2022; 8822,16 грн - інфляційних втрат за період з 06.03.2020 по 23.02.2022. Ухвалою судді від 12.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання призначено на 07.10.2024. Ухвалою суду від 07.10.2024 відкладено судовий розгляд цивільної справи на 24.10.2024, визнано обов`язковою явку в судове засідання представника позивача ТОВ «ФК «Паріс». У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Серед іншого зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.06.2024 визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнуто з ТОВ «ФК «Паріс» на користь [PERSON] 27761,33 грн в порядку повернення стягнутих коштів за виконавчим написом. Вказане рішення суду набрало законної сили, тому відповідач має право пред`явити його до примусового виконання та стягнути зазначені кошти з ТОВ «Фінансова компанія «Паріс». Щодо заборгованості по комісії, зокрема, вказав, що нарахування комісії за розрахунково-касове обслуговування здійснено правомірно, оскільки передбачено статтею 8, частиною першою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] також зазначив, що відповідач [PERSON] позов визнає частково, зокрема, в частині стягнення основної суми боргу за договором та заборгованості за процентами. Не погоджується з нарахуванням 3% річних за користування грошовими коштами та інфляційних втрат. Крім того, звернув увагу, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.06.2024 у справі №607/7204/24, яке набрало законної сили, визнано виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Паріс» грошових коштів таким, що не підлягає виконанню та стягнуто з ТОВ «ФК «Паріс» на користь відповідача 27761,33 грн в порядку повернення стягнутих коштів за виконавчим написом. На виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист, який на даний час не пред`явлено до примусового виконання. Вважає, що позивач міг уточнити позовні вимоги з урахуванням зазначеної суми. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.09.2019 між АТ «РВС БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання нем Заяви-Договору №2026438 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 47 зворот). Відповідач підписанням Заяви-Договору про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), акцептувала укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, підтвердила, що ознайомлена з Публічною пропозицією АТ «РВС Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Також вона погодилася з тим, що Заява-Договір разом з Публічною пропозицією, Паспортом споживчого кредиту та Графіком погашення складають Договір про надання банківських послуг, укладення якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. За умовами Заяви-Договору відповідачеві було надано споживний кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в сумі 41025,64 грн, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка 18% річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту 2,5 % від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 3% від суми наданого Кредиту. Грошові кошти у сумі 41025,64 грн були зараховані АТ «РВС БАНК» 03.09.2019 на картковий рахунок [PERSON] , що підтверджується меморіальними ордерами №4827 та №4828 від 03.09.2019 (а.с. 58). Додатком №1, який є невід`ємною частиною Заяви-Договору №2026438 від 03.09.2019 визначено: умови кредитування, складові загальної вартості кредиту, графік платежів з повернення Кредиту та сплати відсотків (процентів) за його користування, суми комісійної винагороди та інші платежі за договором (а.с.47). 06.03.2020 між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «Паріс» було укладено Договір про відступлення права вимоги №06/03/2020-1, відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 якого Первісний Кредитор в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними Договорами зазначеними у Додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками (а.с. 49-51). Як вбачається з Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за Заявою-Договором №2026438 від 03.09.2019 на загальну суму 45402,25 грн (позиція №33), з яких: заборгованість за тілом кредиту 38158,39 грн; заборгованість за процентами 2320,78 грн; заборгованість за комісією 4923,08 грн (а.с. 52-53). Згідно Додатку №2 до Договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за Заявою-Договором №2026438 від 03.09.2019 на загальну суму заборгованості за пенею 1027,40 грн (позиція №33) (а.с. 56-57). За змістом пункту 3.1. Договору про відступлення права вимоги, права вимоги за Кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього Договору. Новий кредитор, відповідно до підпункту 1.4 пункту 1 Договору відступлення права вимоги, після переходу до нього права вимоги стає кредитором за Кредитними договорами та одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх без виключення зобов`язань за Кредитними договорами, які існували та існують на момент укладання цього Договору (а.с. 49-51). 02.04.2020 ТОВ «ФК «Паріс» на адресу відповідача було направлено вимогу №33/6 від 31.03.2020 про усунення порушень кредитного зобов`язання, в якій також повідомлено, що відповідно до умов Договору про відступлення прав вимоги №06/03/2020-1 від 06.03.2020 правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «РВС Банк» стало ТОВ «ФК «Паріс», яке набуло право вимоги заборгованості за Заявою-Договором №2026438 від 03.09.2019 (а.с. 67). Станом на 03.09.2024 заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «ПАРІС» становить 46429,65 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 38158,39 грн; заборгованість за процентами 2320,78 грн; заборгованість за комісією 4923,08 грн, заборгованість за пенею 1027,40 грн, що вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 63-65). У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання, позивачем відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, нараховано на суму заборгованості 46429,65 грн: 2744,48 грн 3% річних за користування грошовими коштами за період з 06.03.2020 по 23.02.2022 та 8822,16 грн інфляційних втрат за період з 06.03.2020 по 23.02.2022 (а.с. 66). Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України). Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні встановлені законодавством України. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Також необхідно враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, долученим позивачем до позовної заяви, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №2026438 від 03.09.2019 станом на 03.09.2024 становить 46429,65 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 38158,39 грн; заборгованість за процентами 2320,78 грн; заборгованість за комісією 4923,08 грн, заборгованість за пенею 1027,40 грн. Станом на момент розгляду справи заборгованість відповідачем не погашена. Щодо аргументів представника відповідача стосовно того, що рішенням суду стягнуто з\~ТОВ «ФК\~«Паріс» на\~користь відповідача\~27761,33\~грн в\~порядку повернення\~стягнутих коштів\~за виконавчим\~написом,\~з огляду\~на що\~позивач міг\~би уточнити\~позовні вимоги\~з урахуванням\~вказаної суми,\~то суд\~вважає за\~необхідне зазначити,\~що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.06.2024 у справі №607/7204/24, яке набрало законної сили 30.07.2024, визнано виконавчий напис, вчинений 27.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною за реєстровим номером 28809 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Паріс» грошових коштів в сумі 46879,65 грн таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з ТОВ «ФК «Паріс» на користь [PERSON] 27761,33 грн в порядку повернення стягнутих коштів за виконавчим написом, вчиненим 27.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною за реєстровим номером 28809 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Паріс» грошових коштів в сумі 46879,65 грн (а.с. 83-86). Водночас слід звернути увагу, що вказане рішення суду набрало законної сили, стягувачу видано виконавчий лист у справі №607/7204/24, що підтвердив і представник відповідача у судовому засіданні, відтак відповідач не позбавлена права пред`явити такий виконачий лист до примусового виконання та стягнути зазначену суму з ТОВ «ФК «Паріс». Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії за кредитним договором, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що у підписаній позичальником Заяві-Договорі №2026438 від 03.09.2019 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, встановлено разову комісію при видачі кредиту у розмірі 2,5% від суми наданого кредиту та щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 3% від суми наданого кредиту (а.с. 47 зворот). Тобто АТ «РВС Банк» фактично встановлено сплату комісії, проте не зазначено, за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення АТ «РВС Банк» будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, матеріали справи не містять. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. За змістом частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 вказазно, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 755/11636/21, від 08.02.2023 у справі № 168/349/20 та інших. Наведені висновки в подальшому також підтримані й у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, згідно якої якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Суд встановив, що кредитний договір не містить конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з супроводженням кредиту, що надаються [PERSON] , та за які банком встановлена щомісячна комісія. Також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору. Не містить такого переліку щодо споживчого кредиту й Публічна пропозиція АТ «РВС Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затверджена Рішенням Правління АТ «РВС Банк» від 01.02.2019 №01022019/1. Отже, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, однак позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг із надання розрахунково-касового обслуговування і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, відтак положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за супроводження кредиту (комісію) є нікчемними, а тому нарахування заборгованості за цією комісією є безпідставним та вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 4923,08 грн не підлягають задоволенню. Що стосується суми вже здійснених відповідачем платежів по комісії в розмірі 2461,54 грн, суд вважає за необхідне дану суму коштів зарахувати на погашення суми заборгованості за кредитним договором, а саме за тілом кредиту. Таким чином, при визначенні загального розміру заборгованості за кредитним договором, суд вважає за необхідне відняти від загальної суми заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача у розмірі 46429,65 грн, нараховану комісію у сумі 7384,62 грн (4923,08 + 2461,54 = 7384,62 грн), що становить 39045,03 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (пункт 6.28)). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору. Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Наприклад, якщо боржник не сплатив гроші за куплене майно, надані послуги в певній сумі, то прострочення грошового зобов`язання не змінює його розміру, яке залишається без змін незалежно від часу прострочення, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом. Викладене вище свідчить, що наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35). Також Велика Палата Верховного Суду нагадує, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18). Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). На виконання положень частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин судом враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 24.05.2023 у справі №408/8199/16-ц (провадження № 61-738св23). Частина перша статті 598 ЦК України визначає, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку (пеню) припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). З матеріалів справи вбачається, що 02.04.2020 позивач направив до відповідача вимогу про дострокове погашення боргу (а.с. 68), чим змінив строк дії кредитного договору, а тому саме з 03.04.2020 виникло право на нарахування 3% річних та інфляційних витрат. Таким чином, 3% річних та інфляційні витрати підлягають стягненню за період з 03.04.2020 по 23.02.2022. Також суд зазначає, що базою для розрахунку 3% річних та інфляційних витрат є сума у розмірі 39045,03 грн. Формула для розрахунку 3% річних: [Проценти] = [Сума боргу] х 3 х [Кількість днів] / [Кількість днів у році] / 100. Період розрахунку: з 03.04.2020 по 31.12.2020 - 273 дні. 39045,03 грн (сума боргу) х 3 (процентна ставка) х 273 (кількість днів) / 366 (днів у році) / 100 = 873,71 грн. Період розрахунку: з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 365 днів. 39045,03 грн (сума боргу) х 3 (процентна ставка) х 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) / 100% = 1171,35 грн. Період розрахунку: з 01.01.2022 по 23.02.2022 - 54 дні. 39045,03 грн (сума боргу) х 3 (процентна ставка) х 54 (кількість днів) / 365 (днів у році) / 100 = 173,30 грн. Отже, загальна сума трьох відсотків річних, які підлягають стягненню, становить 2218,36 грн. Формула для розрахунку втрат від інфляції: [Втрати від інфляції] = [Сума боргу] х [Індекс інфляції]/100 - [Сума боргу]. Індекс інфляції у квітні 2020 року становить 100,80, травень 2020 100,30, червень 2020 100,20, липень 2020 99,40, серпень 2020 99,80, вересень 2020 100,50, жовтень 2020 101,00, листопад 2020 101,30, грудень 2020 100,90, січень 2021 101,30, лютий 2021 101,00, березень 2021 101,70, квітень 2021 100,70, травень 2021 101,30, червень 2021 100,20, липень 2021 100,10, серпень 2021 99,80, вересень 2021 101,20, жовтень 2021 100,90, листопад 2021 100,80, грудень 2021 100,60, січень 2022 101,30, лютий 2022 101,60. Враховуючи суму заборгованості за кредитом 39045,03 грн та загальний індекс інфляції за період прострочення з 03.04.2020 по 23.02.2022, загальна сума інфляційних втрат становить 7028,11 грн (39045,03 х 1,180-39045,03). З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Паріс» заборгованість за кредитним договором №2026438 від 03.09.2019 в сумі 48291,50 грн, з яких: 35696,85 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2320,78 грн - заборгованість за процентами; 1027,40 грн - заборгованість за пенею; 2218,36 грн - 3% річних за користування грошовими коштами за період з 03.04.2020 по 23.02.2022 відповідно до частини другої статті 625 ЦК України; 7028,11 грн - інфляційних втрат за період з 03.04.2020 по 23.02.2022 відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (на суму, що становить 83,27% заявлених позовних вимог), в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог, що становить 2017,13 грн (2422,40/100х83,27%).

Outcome: partial