Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

У липні 2024 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Сагайдак Д.С., звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Криворізькою філією Універсальної Товарної Біржі «Нерухомість Н» за №121 від 27.05.1999 року, за умовами якого, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею: 64,1 кв.м., житловою площею: 37,3 кв.м. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 27.05.1999 року позивач придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу, зареєстрованим Криворізькою філією Універсальної Товарної Біржі «Нерухомість Н» за №121 від 27.05.1999 року на підставі ст.15 Закону України "Про товарну біржу» (в редакції, що діяла на час укладання договору). Вказаний договір було зареєстровано у КП «Криворізьке БТІ», що підтверджується реєстраційним посвідченням. Умови договору сторонами виконано повністю. Оскільки договір не був нотаріально посвідчений, а компетентні органи і нотаріуси відмовляються визнавати на сьогодні правочин дійсним, позивач не може розпорядитись вищевказаною квартирою на власний розсуд. У зв`язку із чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 26 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи. 16 жовтня 2024 року на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення представника позивача у яких останній зазначив, що на виконання свого прагнення щодо нотаріального оформлення купівлі-продажу вищезгаданої квартири, 17.09.2024 року позивач письмово, засобами поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА», звернулась до відповідачів (до кожного окремо) з листами-вимогами з`явитись 04.10.2024 року за адресою нотаріальної контори приватного нотаріуса для укладання у нього відповідного договору, який би відповідав вимогам ст.657 Цивільного кодексу України. Однак, усі відповідачі проігнорували надіслану на їхнє ім`я поштову кореспонденцію та не забрали її у відділі поштового зв`язку. Даний факт підтверджується відмітками відділу поштового зв`язку №50085 АТ «УКРПОШТА» на повернутих поштових конвертах, які раніше було надіслано позивачем. У зв`язку із чим позивач вимушена звернутися до суду із даним позовом. У судове засідання позивач не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача подав до суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позов до суду не подали, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи Універсальної Товарної біржі «Нерухомість Н» (Криворізька філія) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подав. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає встановленими наступні обставини. 27.05.1999 року [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу, зареєстрованим Криворізькою філією Універсальної Товарної Біржі «Нерухомість Н» за №121 від 27.05.1999 року на підставі ст.15 Закону України "Про товарну біржу» (в редакції, що діяла на час укладання договору). Вказаний договір було зареєстровано у КП «Криворізьке БТІ», що підтверджується реєстраційним посвідченням (а.с.7,8). У пункті 2 Договору купівлі-продажу нерухомого майна зазначено, що квартира продана за 12 800 грн., які отримані продавцем від покупця до підписання цієї угоди. (а.с. 7) За вказаних обставин судом встановлено, що умови договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.05.1999 року сторонами були виконані повністю, тобто [PERSON] передала, а продавці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прийняли грошову суму в розмірі 12 800 грн. за продаж вищевказаної квартири. Право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] у Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації 27.05.1999 року, книга 176П стор. № 5, запис №5. (а.с. 8) [PERSON] 17.09.2024 року письмово, засобами поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА», звернулась до відповідачів (до кожного окремо) з листами-вимогами з`явитись 04.10.2024 року за адресою нотаріальної контори приватного нотаріуса для укладання у нього відповідного договору. Однак зазначені листи повернути позивачу за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 2001 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, на момент укладання Договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає їх належними, достовірними, допустимими, які не викликають сумнівів і є достатніми для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.05.1999 року дійсним, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved