Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі. Зазначив, що вони припинили шлюбні відносини та збереження шлюбу є неможливим (а.с. 1 5). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Відповідачка надала суду заяву у якій визнала позов (а.с. 35). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 08 квітня 2010 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис за № 49, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 08 квітня 2010 року (а.с. 8). Позивач бажає розірвати шлюб і відповідач не заперечила щодо цього. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, на підставі частини першої статті 142 ЦПК України, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Одночасно, слід звернути увагу на наступне. Згідно із нормою пункту 1 (підпункт 2) частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня 2024 року для працездатних осіб 3 028 гривень 00 копійок. Тобто, у даному випадку судовий збір за одну позовну вимогу немайнового характеру становить 1 211 гривень 20 копійок. Оскільки даний позов подано через систему «Електронний суд», відповідно до приписів частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір», підлягає застосуванню коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Отже, з урахуванням коефіцієнту пониження ставки судовий збір становить 968 гривень 96 копійок за одну позовну вимогу немайнового характеру. Як наслідок, у зв`язку із визнанням позову відповідачкою та задоволенням позову, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, половину суми судового збору слід покласти на відповідачку (а.с. 7, 15). При цьому, у суду відсутні процесуальні підстави для повернення позивачу надміру сплаченої суми судового збору в розмірі 104 гривні 64 копійки відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», оскільки відсутнє клопотання особи яка сплатила судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved