Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої посадовими особами [PERSON] та [PERSON] , відділу ДВС в Уманському районі Черкаської області приєднаного до відділу ДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) відповідно до постанов ВС ЦКС від 25.01.2023 та Черкаського апеляційного суду від 07.03ю 2023 у справі 2-275-2007, в обґрунтування зазначивши наступне. В Уманському міськрайонному суді з 03.04.2020 (справа № 2-275-07) знаходиться на розгляді його скарга про захист цивільних прав та інтересів, визнання дії Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними (неправомірними) та зобов`язати їх виконати певні дії по виконанню рішення суду, та відшкодування майнової і моральної шкоди, яке наказом Мінюсту від № 684/5 від 20.02.2023 приєднано до ВДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області того ж Управління, яке є правонаступником відповідача, які сьогодні працюють у ВДВС в м. Умані ( [PERSON] заступником, а [PERSON] . головним державним виконавцем даного відділу). У вказаній скарзі він просив визнати зазначені в скарзі дії та бездіяльність Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними, неправомірними та стягнути з Уманського управління державної казначейської служби України м. Умань (з державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державного казначейства України та з Відповідача у цій справі на його користь 135 128,47 грн. збитків завданих під час здійснення виконавчого провадження та відшкодування моральної шкоди в сумі 334 502 грн. Також він просив змінити спосіб і порядок виконання виконавчого листа № 2-2745-07, а саме надати дозвіл начальнику Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Кольцовій О.В. та головному державному виконавцю Рибак Л.В. на реалізацію будинку, що належить боржнику [PERSON] та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, а також земельної ділянки по [ADDRESS] без попередньої згоди органів опіки та піклування. Направити до правоохоронних органів заяву-повідомлення про скоєння злочину боржником [PERSON] по прихованню чи продажу майна ковбасного цеху відповідно акту опису й арешту майна виконавцем Сич Н.І. за умисне перешкоджання виконанню рішення суду відповідно до ст. 282 КК України. Після ознайомлення 24.07.2023 з вищевказаною справою він звернувся з окремим позовом про відшкодування майнової та немайнової шкоди заподіяної посадовими особами держаної виконавчої служби в Уманському районні, які безпідставно не виконали ухвалу суду, що визнана судом за час виконання рішення суду на підставі постанови ВС КЦС 25.01.2023, якою увалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.05.2022 та постанову Черкаського апеляційного суду від 23.08.2022 в частині вирішення вимог його скарги про відшкодування моральної шкоди скасовано, а провадження у справі в цій частині закрито. Підставою для такого рішення вказали те, що оскільки вимоги його скарги не можуть бути розглянуті судом у порядку судового контролю за виконанням судових рішень, та роз`яснено, що провадження в цій частині необхідно закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, а такі вимоги можуть бути розглянуті у порядку позовного провадження. Постановою апеляційного суду від 07 березня 2023 року його апеляційну скаргу задоволено частково. Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.05.2022 у цивільній справі за скаргою стягувача [PERSON] на дії та бездіяльність відділу ДВС в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в частині вирішення вимог про скасування постанови державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу, визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії скасовано. Вимоги скарги на рішення, дії та бездіяльність задовольнити частково. Визнано дії та бездіяльність посадових осіб ( [PERSON] та [PERSON] ) відділу ДВС в Уманському районі неправомірними. Скасовано постанову головного державного виконавця відділу ДВС у Уманському районі від 29.10.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов`язано головного державного виконавця Рибак Л.В. здійснити примусове виконання рішення Уманського міськрайонного суду від 23.03.2007 у справі №2-275-07 відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження». Виконуючи зазначену постанову, він окремо звернувся з позовом про відшкодування матеріальної та немайнової (моральної) шкоди завданої йому під час виконання посадовими особами ДВС судового рішення з період з 2007 по 2023 роки тобто за 17 років та зменшує вимоги у зазначеній скарзі, а саме просить про відшкодування майнової та немайнової шкоди. По суті заяви пояснює, що відповідно до виконавчого листа № 2-275-2007 від 29 травня 2007 року Уманським міськрайонним судом 23 березня 2007 стягнуто з [PERSON] на його користь позику в сумі 492 825, 66 грн. На підставі його заяви в червні 2007 року, на той час Уманським міськрайонним відділом державної виконавчої служби у Черкаській області, було відкрито виконавче провадження, яке безпідставно у грудні 2014 року було закрито та повернуто стягувачу при цьому йому роз`яснено головним державним виконавцем, що він має подати нову заяву на підставі якої вони відкриють нове виконавче провадження. Станом повторного пред`явлення виконавчого листа 27.01.2015 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, тобто на протязі на протязі 9 років, і нічого не змінилося. Станом на 2023 рік відділом ДВС було стягнуто всього 20 323,21 грн., тобто залишок позики складає 472 825,66 грн., а 29.10.2020 головний державний виконавець Рибак Л.В., дізнавшись про подання ним скарги щодо визнання її дій неправомірними та відшкодування шкоди за бездіяльність, знову безпідставно та незаконно виносить постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. В листопаді 2020 року він не писав нову заяву про відкриття виконавчого провадження, а звернувся до суду зі зазначеною вище скаргою, але судами першої та других інстанцій двічі його вимоги не задовольнялись і лише через три роки постановою Верховного Суду від 25.01.2023 за результатами розгляду касаційної скарги стягувача скасовано попередню постанову апеляційного суду від 23.08.2022 в частині вирішення вимог його скарги про скасування постанови державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу, визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Позивач вказує, що свою вимогу він обґрунтовував умисністю та цинізмом дій та бездіяльністю відповідача, більш ніж 17 річного порушення його прав та невиконання своїх посадових обов`язків, які підтвердив ВС у своїй постанові, його заява мотивована тим, що головним державним виконавцем відділу ДВС в Уманському районі ЦМУМЮ (м. Київ) Рибак Л. В. та керівником цього відділу Кольцовою О.В. під час виконання рішення Уманського міськрайонного суду від 2007 року у справі № 2-275-07 не виконано своїх обов`язків, передбачених частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і у повному обсязі вчиняти виконавчі дії. По теперішній час, зокрема, не повернення позики відповідно до ухвали суду, та неправомірного повернення виконавчого документу стягувачу, хоч для виконання рішення суду та повернення позики були всі можливості про що було вказано ВС та судом апеляційної інстанції, а також визнаю дії та бездіяльність зазначених посадових осіб неправомірними, скасовано постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу та зобов`язано виконати ухвалу суду відповідно до Закону. У нього немає впевненості, що рішення суду буде виконано, і після скасування постанови про її повернення стягувачу та зміни державного виконавця, тому суму позики яка присудження до стягнення з боржника потрібно відшкодувати за рахунок винних, як зазначив у своєму правовому висновку ЄСПЛ, та відповідає чинному законодавству України. Разом із цим, враховуючи характер порушень державного виконавця Рибак Л.В., керівника відділу Кузнецової О.В., яка зобов`язана контролювати виконання державним виконавцем покладених на неї Законом України "Про виконавче провадження" обов`язків, їх обсяг та тривалість, призвело до порушення його майнових прав у сумі 472 825,66 грн., тому стягнення цих коштів покладається саме на державну виконавчу службу, і яка підлягає до стягнення з держави. Тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття. Моральну шкоду розраховує відповідно розумності та справедливості. Тривале невиконання рішення суду призвело до ушкодження його здоров`я, він став інвалідом другої групи. Йому завдано душевного болю та страждання, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього вищевказаними службовими особами та, відповідно, грубого характеру правопорушення. Розраховує оплату моральної шкоди, як мінімальну одиницю місячної оплати за весь період бездіяльності, умисного невиконання рішення суду, розмір мінімальної заробітної плати за весь період бездіяльності державного виконавця та його керівництва, по рік неправомірного повернення виконавчого документу та проводить розрахунок з травня 2007 по травень 2020 року. Тобто, 16 років х 12 місяців = 192 місяці, які множить на 6 700 грн. (розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.20203) = 1 286 400 грн., яку він розділяє на 2, тобто зменшує на половину і це дорівнює 643\~200,00 грн., яка підлягає до стягнення з відповідача. Вважає, що вказана розрахункова сума відповідає практиці Європейського суду з прав людини щодо визначення розміру моральної шкоди у разі порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і Першого протоколу до Конвенції від 20 березня 1952 року, та у зв`язку з не виконанням рішення національного суду на його користь та полягає у грошовій компенсації за тривалість виконання, які підлягають до задоволення та відшкодування з відповідача. Крім цього, відповідно до чинного законодавства просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України грошові кошти, індекс інфляції (інфляційні збільшення) за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 2 455 870,78 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 211 166, 00 грн, пені в сумі 1 920 673, 43 грн. Також вказує, що є ще один факт умисної бездіяльності відповідачів, а саме: у 2012 році йому стало відомо, що на користь боржника [PERSON] рішенням господарського суду Черкаської області від 16.02.2011 було стягнуто з Уманської міської ради в 2016 році 135 128,47 грн. Починаючи від 06.11.2012, а саме від 20.01 та 07.12.2015, він усно та листами повідомляв начальника відділу Кольцову О.В. про зазначене рішення, але ними було надано відповідь про те, що починаючи з періоду 2016-2017 роки, виконавчі документи від ДВС про арешт та невиплату коштів відповідно до рішення суду про стягнення з Уманської міської ради на користь жителя с. Дмитрушки [PERSON] та до Уманського УДКСУ не надходили та і виплати та інші дії відповідно не проводились. Ним від міської ради на його запит було з`ясовано з головним фінансистом ради про те, чи було клопотання від державної виконавчої служби про затримку виплати боржнику [PERSON] , та чи проводились самостійно виплати не через казначейство. На що він отримав відповідь, що клопотань від Уманського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області про затримку невиплати та арешту зазначених коштів відповідно боржника [PERSON] не надходило, а перерахування усіх коштів міська рада проводить тільки через казначейство. 31.01.2020 ним було особисто отримано лист, в якому зазначено, що 21 липня 2016 року рядом платіжних доручень через казначейство, на підставі наказу господарського суду від 23.02.2016 сплачено всього 135 128,47 грн. ФОП [PERSON] через банк ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та проведено банком 22 липня 2016 року, що підтверджено штампом «оплачено» Уманського УДКСУ. Тобто, на думку позивача, з вищезазначеного вбачається, що практично з 06.11.2012 по 21.07.2016 роки, тобто чотири роки, начальник Уманського районного відділення державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кольцова О.В. та головний державний виконавець відділення [PERSON] умисно, не реагуючи на його листи-клопотання, своєю умисною бездіяльністю, як орган державної влади при здійсненні своїх повноважень завдали йому шкоди в сумі 135 128,47 грн. Ще як факт бездіяльності та нанесення йому збитків по невиконанню рішення суду, вважає те, що державний виконавець [PERSON] в 2007 році наклала арешт на майно ковбасного цеху в прибудовах помешкання боржника за підписом боржника понятих та ознайомлено з ним [PERSON] та [PERSON] , і внесено до реєстру обмежень, але уже в 2015 році відповідачі стверджують, що цеху уже немає і не було. Хоча при розділенні міськрайонного ДВС на міський та районний, [PERSON] ознайомила і [PERSON] , і [PERSON] і передала зазначений акт опису й арешту в районний відділ. Але вже пізніше державний виконавець Рибак зазначає, що такий цех відсутній, що не відповідає дійсності, оскільки він до цього часу знаходиться під арештом та забороною, що підтверджується витягом з реєстру станом на 12.09. 2022. Керівництво відділу та державний виконавець систематично умисно не виконують рішення суду, перешкоджають його виконанню та підривають авторитет самого судового рішення та суду. При тому, що оцінка та продаж цеху надала б можливість виконати рішення суду, але цеху може вже не виявлено. Це тільки частина неправомірних фактів зазначених посадових осіб. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Державний виконавець та керівник відділу своєю протиправною поведінкою, умисною бездіяльністю протягом 17-ти років незаконно не виконують рішення суду, і таку неправомірність, на його думку, визнано судами апеляційної та касаційної інстанції. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року в справі № 910/23967/16 зазначено, що в разі, коли шкода завдається органом державної влади його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. Тобто, шкода підлягає відшкодуванню на підставі статті 1174 ЦК України. При цьому обов`язок такого відшкодування покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої нанесено шкоду, а на державу України в особі відповідних органів державної виконавчої служби, а також територіальні органи Державної казначейської служби України. Враховуючи тривале безпідставне невиконання рішення суду, та нанесення йому майнової шкоди по не поверненню боргу, здійснення неправомірних необґрунтованих та несправедливих дій по відношенню до нього посадових осіб ДВС, а в їх лиці держави, правовий висновок ВСУ у справі № 6-99цс17 від 08.11.2017, ВС ККС № 701/340/17 провадження № 51-4502км19, ст. ст. 11, 30,52, 57, 74 ЗУ «Про виконавче провадження» ст.11 «Про виконавчу службу, ст. ст. 23, 1173, 1174 ЦК, ст.368 ЦПК, ст. ст. 19, 56, 124 Конституції України, висновків ЄСПЛ, постанови Конституційного суду, та законів зазначених в заяві, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейства рахунку Державної казначейської служби України на його, [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , користь майнову шкоду в 472 825, 66 грн. як суму присуджену Уманським міськрайонним судом відповідно до виконавчого листа 2-275-07 від 29.05.2007, та 643 200 грн. (нематеріальної) моральної шкоди, інфляційні збільшення - індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 2 455 870,78 грн, - три проценти річних від простроченої суми в розмірі 211 166, 00 грн, - пені в сумі 1 920 673, 43 грн. - разом 5 703 735,87 грн за бездіяльністю та неправомірні діями начальника відділу ДВС в Уманському районні Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. ( на сьогодні посадові особи відділу ДВС в м. Умані, Уманського району), як майнову і моральну шкоду та грошову компенсацію за тривалість виконання рішення суду. На адресу суду від начальника відділу ДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ), на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначають, що вказаний позов вважають безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, згідно бази даних ЄДРВП та АСВП, виконавчий документ № 2-275, виданий 29.05.2007 Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 492 825,66 грн. в період з 2007-2020 роки неодноразово перебував на примусовому виконанні у відповідних на той час відділах ДВС. Згідно відміток, зроблених у виконавчому листі, залишок нестягнутої суми становить 472 502,45 грн. При попередньому виконанні, неодноразово проводилася перевірка майнового стану боржника [PERSON] , виявлене майно описувалося та виставлялося на реалізацію. За рахунок виявленого майна було погашено частину боргу на суму 20 323,21 грн. Відповідно до статті 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження». Згідно даних ЄДРПВ за період виконання було накладено арешт на належні боржнику транспортні засоби, в тому числі на автомобіль ВАЗ 21093 д.н.з. [NUMBER] , та їх оголошено в розшук. Розшуканий автомобіль ВАЗ 21093 д.н.з. [NUMBER] було описано згідно акту опису та арешту. Рішенням Уманського міськрайонного суду вказаний автомобіль був виключений з-під арешту, як такий, що перебуває в банківській заставі. Повторно був накладений арешт на автомобіль ВАЗ 21093 д.н.з. [NUMBER] 23.09.2009, так як застава банку була знята, у зв`язку з погашенням боржником кредиту. 16.12.2009 винесено постанову про призначення експерта оцінювача. 26.03.2010 виконавче провадження було зупинене, в зв`язку з поданням до суду позову дружини боржника про визнання права власності на спільне майно подружжя. 18.08.2010 виконавче провадження було поновлене, так як згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 2-618-2010 від 26.04.2010 про визнання за [PERSON] 1/2 частки автомобіля та після його реалізації передачі 1/2 частини його вартості [PERSON] . Повторно була проведена оцінка автомобіля та 26.10.2010 передано на реалізацію. У зв`язку із закінченням терміну дії незалежної оцінки 01.07.2011 була повторно винесена постанова про призначення експерта. 23.12.2011 винесена постанова про розшук арештованого автомобіля ВАЗ 21093 д.н.з. [NUMBER] , що знаходиться у третіх осіб. Розшукано належний боржнику автомобіль ВАЗ 21093 д.н.з. [NUMBER] . У зв`язку із закінченням терміну реалізації, стягувачу було запропоновано нереалізоване майно в рахунок погашення боргу, тому 15.11.2012, згідно постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, стягувачу було передано автомобіль ВАЗ 21093 д.н.з. [NUMBER] вартістю 30566,42 грн. на загальну суму 15283,21 грн. За період виконання було повторно перевірено майновий стан боржника, накладено арешти на відкриті належні боржнику рахунки в банківських установах. Згідно повідомлення банківських установ залишок коштів на рахунках боржника відсутній. Під час виконання державним виконавцем було встановлено, що житловий будинок, який належить боржнику на праві особистої власності за адресою: [ADDRESS] , перебуває в іпотеці. Іпотекодержатель нерухомого майна підтверджує свої вимоги заставодержателя, але не заперечує проти реалізації житлового будинку, так як залишок боргу незначний. Згідно довідки Дмитрушківської сільської ради від 03.12.2013 в будинку за адресою: [ADDRESS] , також зареєстрована і проживає дочка боржника з малолітньою дитиною. 05.12.2013 до органу опіки та піклування Уманської райдержадміністрації,

Outcome: dismissed