Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО", [PERSON] про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування та відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.11.2023 р. о 22.15 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Mitsubishi», державний номер [NUMBER] , за адресою: кут Адміральський просп. кут Адмірала Луніна, при повороті ліворуч не надав перевагу в русі та допустив зіткнення з автомобілю «TOYOTA» державний номер [NUMBER] , який рухався по Адміральському проспекту, внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Законним володільцем автомобіля «TOYOTA» державний номер [NUMBER] є [PERSON] на підставі довіреності в інтересах власника пошкодженого ТЗ [PERSON] . Суддею Київського районного суду м. Одеса ухвалена постанова № 947/35881/23 від 04.12.2023 року, згідно якої [PERSON] , [INFO] , визнано винним в порушенні\~правил дорожнього руху, що спричинило ДТП та останній притягнутий до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ «СК «Кредо», згідно поліса № 216366104. Позивач звернувся до страховика ТДВ «СК «Кредо», від якого було отримано страхове відшкодування в розмірі 89 354,64 гривень. Після здійснення ремонту на СТО пошкодженого у ДТП 02.11.2023 року ТЗ «TOYOTA», державний номер [NUMBER] позивач звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" з заявою про доплату страхового відшкодування у розмірі 7 357,58 грн. На думку\~позивача,\~ТДВ «СК\~«Кредо» має\~доплатити страхове\~відшкодування,\~відповідно до\~Звіту №1803-11-23\~про оцінку\~колісного транспортного\~засобу від\~10.11.2023\~року, складеного на замовлення ТДВ «СК «КРЕДО», з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, франшизи та частини виплаченого страхового відшкодування у розмірі 89 354,64 грн. Крім того, позивач, посилаючись на правову позицію ВП ВС по справі № 755/18006/15-ц, просив стягнути з винуватця ДТП [PERSON] різницю між вартістю матеріальної шкоди та страховою виплатою від ТДВ «СК «КРЕДО» у розмірі 73 357,78 грн. Також просив стягнути з відповідачів судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 10.07.2027 року позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16 липня 2024 року [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву сформований через систему «Електронний суд», позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що сума відшкодування не перевищує ліміт відповідальності ТДВ «СК «Кредо» та, враховуючи факт здійснення виплати страхового відшкодування на рівні 89 354,64 грн., є всі підстави для стягнення цієї суми із страховика ТДВ «СК «Кредо». 18.09.2024\~року до\~суду надійшов\~відзив на\~позовну заяву\~від ТДВ\~«СК «Кредо»,\~яким останній\~визнав позовну\~вимогу про\~доплату страхового\~відшкодування у\~розмірі \~ 7\~357,58\~грн.\~та просив\~відмовити у\~задоволенні позовних\~вимог в\~частині стягнення\~витрат на\~правничу допомогу\~посилаючись на\~їх необґрунтованість,\~справу просив розглянути справу за його відсутності У судове засідання, призначене на 16.10.2024 року з`явилась представник позивача адвокат Радченко О.В., позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Радіонов О.Л. та відповідач [PERSON] з`явилися, у задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі. Представник ТДВ «СК «Кредо» не з`явився, про час і місце був повідомлений належним чином, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно Постанови Київського районного суду м. Одеса від 04.12.2023 р. [PERSON] визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП\~та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 850,00 гривень. Зазначеною постановою було встановлено, що 02.11.2023 р. о 22.15 год., водій [PERSON] , керуючи т/з\~«Mitsubishi», державний номер [NUMBER] за адресою: кут Адміральський просп. кут Адмірала Луніна, при повороті ліворуч не надав перевагу в русі та допустив зіткнення з автомобілем «TOYOTA» державний номер [NUMBER] , який рухався по Адміральському проспекту, чим порушив вимоги правил дорожнього руху. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно з ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини вчинення адміністративного правопорушення та вина відповідача [PERSON] у його вчиненні не потребують доказуванню, оскільки встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили і має преюдиційне значення для спірних правовідносин. Враховуючи зазначене, розглядаючи спір, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а лише вирішує питання про розмір відшкодування. Стаття 1166 ЦК України\~передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: 1) в повному обсязі; 2) особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема,\~Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі Закон № 1961-IV), який є спеціальним\~законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] та довіреності в інтересах власника пошкодженого ТЗ [PERSON] , вбачається, що законним володільцем транспортного засобу, а саме: легкового автомобіля «TOYOTA» державний номер [NUMBER] , якому було завдано механічних пошкоджень унаслідок дорожньо-транспортної пригоди є позивач [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mitsubishi», державний номер [NUMBER] була застрахована у ТДВ «СК «Кредо», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 216366104. Строк дії полісу з 00:00 годин 20.08.2023 року до 19.08.2024 року включно. Страхова сума за договором за шкоду заподіяну майну 160 000 грн., розмір франшизи 3200 грн. Згідно із пунктом 1.4\~статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено\~законом\~або рішенням суду. Матеріалами справи встановлено та не заперечувалась сторонами, що на момент ДТП відповідач [PERSON] керував автомобілем «Mitsubishi», державний номер [NUMBER] , на відповідній правовій підставі, маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, тому у розумінні\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~останній є особою, відповідальність якої застрахована. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. У\~статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до\~статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У п. 22.1\~ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яким виступає поліс 216366104 від 20.08.2023 року, страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Відповідно до ч.4\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, вирішуючи виключну правову проблему щодо абсолютного права потерпілого на отримання відшкодування від винуватця або його страховика, відступила від раніше викладених висновків Верховного Суду України, в тому числі у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, та зазначила, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~порядку. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (п.69,73-74). Такі ж висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, де зазначено: «Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (п.п.85-86). Таким чином, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування згідно із\~Законом №1961-IV\~виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених\~Законом № 1961-IV\~випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за\~Законом №1961-IV\~не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату), (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). За таких обставин, відповідати за завдану позивачу [PERSON] шкоду з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (відповідно до ст. 29 Закону), з урахуванням франшизи, передбаченої Полісом (відповідно до ст. 12 Закону) та в межах страхових сум, встановлених Полісом (згідно ст. 9 Закону) має страховик винної особи - Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО". За змістом пункту 1 частини другої\~статті 22 ЦК України\~реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до п.22.1\~ст. 22 Закону №1961-IV\~у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.\~Статтею 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 83 діючого\~ЦПК України\~сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Так при зверненні до суду з позовною заявою, позивачем на підтвердження розміру завданих матеріальних збитків у сумі 170 070,00 грн. та обґрунтування розміру заявлених позовних вимог було надано рахунок ФОП Швець №0000000005 від 14.02.2024 року, Акт про надані послуги № 000008929 від 04.03.2024 року, квитанція про оплату послуг СТО, фотографії відремонтованого пошкодженого у ДТП автомобілю позивача, Звіт №11/03/21 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, складеного 15.03.2024 року з додатками. Відповідно до статті 1194\~ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Такою різницею може бути як недостатність страхової виплати, так і сума франшизи, якщо така передбачена полісом (стаття 9 Закону України «Про страхування»,\~статті 12, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Поняття «франшиза» міститься у статті 9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Застосування франшизи передбачено статтями\~12,\~36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якими розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а страхове відшкодування\~завжди\~зменшується на суму франшизи, яка відшкодовується саме потерпілому, у випадку, якщо франшиза була передбачена договором страхування. Таким чином, із зазначеного вбачається, що сума франшизи визначена у договорі, це пов`язана саме зі шкодою завданою майну потерпілого, яка страховиком не відшкодовується. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з договором обов`язкового страхуванння цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 216366104, страхова сума за договором за шкоду заподіяну майну 160\~000,00 грн., розмір франшизи 3200,00 грн. Системний аналіз\~статті 22 ЦК України\~частини другої\~статті1192, статті1194 ЦК України\~дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу, оскільки, це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню відшкодування саме вартості відновлювального ремонту без урахування зносу, а саме різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та виплаченим відшкодуванням. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у справі № 756/2632/17 від 22.04.2020 року, правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі\~статтею 1194 ЦК України\~відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, підтриманої Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, провадження № 61-10010св20, постанові Верховного Суду від 11березня 2020 року у справі № 754/5129/15, провадження № 61-38365св18, постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16-ц, постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 761/41395/16-ц, постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц, провадження 61-1819св17, постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 363/218/16-ц, провадження № 61-9547св18. Згідно даних\~Звіту №\~1803-11-23\~про оцінку\~колісного транспортного\~засобу автомобіля\~Toyota\~Prius,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] \~вартість відновлювального\~ремонту з\~врахуванням коефіцієнту\~фізичного зносу\~складає 99\~912,22\~грн.,\~франшиза \~3200,00\~грн.,\~оплачено раніше ТДВ «СК «КРЕДО» 89 354,64 грн. страхового відшкодування. У відзиві\~на позовну\~заяву ТДВ «СК «КРЕДО» визнано позовну вимогу про стягнення доплати страхового відшкодування у розмірі 7 357,58 грн. Враховуючи вищезазначене,\~оскільки страховик\~виплатив позивачеві\~ [PERSON] частину\~страхового відшкодування,\~то з\~Товариства з\~додатковою відповідальністю\~"Страхова\~компанія "КРЕДО"\~слід стягнути\~частину невиплаченого\~страхового відшкодування\~з вартості\~відновлювального ремонту\~з врахуванням\~коефіцієнту фізичного\~зносу у\~розмірі 99\~912,22\~грн.,\~з урахуванням\~розміру франшизи\~передбаченої договором\~страхування та виплаченого раніше страхового відшкодування, отже сума до стягнення становить 7 357,58 гривень. Крім того, враховуючи норми чинного законодавства, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, що становить 73 357,78 гривень (170 070,00 грн. (реальний збиток/вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ) - 96 712,22 грн. (розмір матеріального збитку, який відшкодовує ТДВ СК «КРЕДО») = 73 357,78 гривень). Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідачів підлягають задоволенню у повному обсязі, необхідно стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "КРЕДО" на користь [PERSON] частину невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 7 357,58 грн та з [PERSON] різницю між матеріальною шкодою та страховим відшкодуванням у розмірі 73 357,78 грн, з урахуванням розміру франшизи у розмірі 3200,00грн.

Outcome: approved