Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Позиція позивача та заперечення відповідачки, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідачки про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 14.07.2021 між ТОВ ''Авентус Україна" та відповідачкою в електронній формі було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4459268. Відповідно до умов цього договору кредитодавець у безготівковій формі надає позичальнику 10000,00 грн коштів на строк 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день, яка застосовується в межах строку кредиту. Кошти зараховуються на банківську карту позичальника за реквізитами, які надав останній для його отримання. Кредитодавцем умови договору були виконані і відповідачці перераховано 10000,00 грн коштів за цим договором. 04.02.2022 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 04-02-02/2022, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором про надання споживчого кредиту № 4459268 від 14.07.2021. У свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до боржників ТОВ "Коллект Центр" відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 4459268 від 14.07.2021, позичальником у якому є [PERSON] . Таким чином, позивач набув права вимоги до відповідачки [PERSON] за вищевказаним договором. У зв`язку із непогашенням отриманого кредиту відповідачкою, позивач зазначає, що заборгованість останньої станом на 10.05.2024 відповідно до проведеного розрахунку заборгованості становить 32976,43 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 10000,00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 22800,00 грн, нараховані 3% річних - 16,43 грн та інфляційні втрати - 160,00 грн, які він прохає стягнути із відповідачки на свою користь разом із судовими витратами. Ухвалою судді Старокожка В.П. від 14.06.2024 відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію вказаної ухвали та копію позовної заяви з додатками відповідачкою отримано 24.06.2024, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 09.07.2024 останньою до суду подано відзив на позовну заяву, в якому вона вказує, що не визнає позовні вимоги та прохає відмовити у їх задоволенні з огляду на нижче викладене. Відповідачка стверджує, що 14.07.2021 приблизно о 00 год 30 хв в м. Києві поблизу метро «Мінська» невідома особа викрала у неї сумку, в якій були належні їй: водійське посвідчення, банківські картки, мобільний телефон. Із відповідною заявою 27.07.2021 остання звернулася до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві (запис у ЖЄО 39582). За результатом розгляду цієї заяви їй надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.07.2021 про внесення відомостей за вказаною заявою до цього реєстру за ч.1 ст. 185 КК України, відкрито кримінальне провадження № 12021105050002644. Результати розгляду цього кримінального провадження їй невідомі, так як жодних повідомлень від органу досудового розслідування з цього приводу вона не отримувала. Таким чином, станом на вказаний час (00 год 30 хв 14.07.2021) у неї було викрадено і мобільний телефон, і банківські картки, в результаті чого вона жодним чином не могла авторизуватися для отримання вищевказаного споживчого кредиту в електронній формі та отримати кошти за цим кредитом на вказану карту і використати їх на власний розсуд. З додатків до позовної заяви вбачається, що вищевказаний договір було укладено начебто між нею та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 14.07.2021 о 04:04:46 год та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором СЗ19231, який вона начебто мала отримати на вказаний у договорі номер мобільного телефону [NUMBER] та електронну пошту [INFO] , яка їй не належить та навіть з візуального її перегляду стає зрозумілим, що вона належить іншій особі. Таким чином, відповідачка стверджує, що на момент укладення цього договору вона не мала фізичної можливості здійснювати дії із ідентифікації, підписання будь-яких електронних документів, що мали би їй надсилатися позикодавцем, оскільки на той час мобільний телефон та картки у неї були викрадені, а такі дії, як вона припускає, могли виконуватися без її відому особою, яка вчинила це кримінальне правопорушення. Після викрадення вказаних вище речей, вона заблокувала у банківській установі АТ КБ «Приватбанк» належні їй картки, а пізніше для зручності відновила номер мобільного телефону [NUMBER] , яким користувалася до викрадення і користується наразі. Про наявність вищевказаного договору споживчого кредиту їй стало відомо із копії ухвали Хорольського районного суду про відкриття провадження та позовної заяви з додатками, які вона отримала за місцем своєї реєстрації 24.06.2024. До цього часу жодних документів від кредиторів вона не отримувала ні щодо наявності кредиту та заборгованості, ні щодо відступлення прав вимоги за ним. У зв`язку із вищевикладеним для доведення обставин, на які вона вказує, прохала витребувати від від Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві інформацію щодо розгляду кримінального провадження № 12021105050002644 від 27.07.2021, внесеного до ЄРДР за її заявою (запис у ЖЄО 39582) та копію матеріалів цього кримінального провадження; від АТ КБ «Приватбанк» інформацію, що містить банківську таємницю, щодо власника банківської картки № [NUMBER] та підстав блокування її, зокрема, із вказівкою дати та часу звернення власника для здійснення цієї операції, а також інформацію про рух коштів (виписку) по цій банківській картці № [NUMBER] за період з 00:00 годин 14 липня 2021 року по 24:00 годину 27 липня 2024 року включно. Крім того, у відзиві на позов відповідачка вказує, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки останнім неправильно визначено розмір заборгованості за вищевказаним кредитним договором, який обраховано із включенням періоду, що виходить за межі 30-денного строку, на який він був укладений, а отже, неправильно визначено із розмір інфляційних втрат та 3% річних за кредитом. Також вважає витрати на професійну правничу допомогу, які становлять 9000,00 грн, завищеними та такими, що є непропорційними розміру позовних вимог та об`єму виконаних робіт і у зв`язку з цим прохає їх зменшити. 24.07.2024 за допомогою підсистеми "Електронний суд" від представника позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення, які суд розцінює як відповідь на відзив, в яких остання заперечувала проти доводів, викладених у відзиві на позов з огляду на таке. Представник відповідача зазначає, що відповідачкою не доведено факту вчинення щодо неї шахрайських дій; після отримання копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження остання не звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного договору неукладеним. Крім того, нею не надано суду належних доказів неотримання кредитних коштів, наприклад, виписки із карткового рахунку, на який відбулося їх зарахування, а також власного альтернативного розрахунку заборгованості за кредитом, оскільки із тим, що наданий позивачем, вона не погоджується. Представник позивача наголошує, що ця заборгованість нарахована останнім правомірно згідно умов договору. Також заперечує проти твердження відповідачки про завищений розмір витрат на правничу допомогу, яке вважає необгрунтованим, наголошує, що останньою не заявлено клопотання про його зменшення. Прохала позов задовольнити в повному обсязі, а також витребувати: від Оболонського управління поліції ГУНП у м. Києві інформацію про хід досудового розслідування по кримінальному провадженню, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12021105050002644; про результати досудового розслідування по кримінальному провадженню. Крім того, прохала витребувати у АТ КБ «Приватбанк» інформацію по банківській картці № [NUMBER] , зокрема докази зарахування 14.07.2021 кредитних коштів у сумі 10000,00 грн, виписку по рахунку [PERSON] за цією карткою із 14.07.2021 по 23.07.2024, відомості про власника вказаної картки. 01.08.2024 до суду за допомогою підсистеми "Електронний суд" надішли письмові пояснення представника відповідачки [PERSON] , яка діє згідно доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 19.07.2024 № 1681/2024-3522066, в яких остання підтримує позицію відповідачки, вказану у відзиві на позов та додає, що заборгованість за вказаним кредитом становить 15700 грн, як це визначено умовами договору та додатками до нього (загальна вартість кредиту), що має бути нарахована в межах строку кредитування 30 днів, а штрафні санкції у загальній сумі 176,43 грн згідно наданих розрахунків не нараховувалися первісним кредитодавцем, а були нараховані ТОВ "Вердикт Капітал", що суперечить вимогам чинного законодавства і тому задоволенню не підлягає. Зазначає, що відповідачка надала суду докази наявності протиправних дій третіх осіб, оскільки за фактом, повідомленим нею, відкрито кримінальне провадження, відсутність обвинувального вироку у справі не спростовує ту обставину, що коштами заволоділи шахраї та що вона кредитного договору не підписувала і їх не отримувала. Також вказує на те, що погоджується із позицією відповідачки про завищення розміру правничої допомоги, наданої позивачу, зокрема вартості та тривалості 2-годинної консультації щодо предмету позову та звертає увагу на те, що клопотання про зменшення розміру правничої допомоги останньою було заявлено. З урахуванням відзиву та цих пояснень на позов прохає у його задоволенні відмовити. Ухвалою суду від 05.08.2024 задоволено клопотання учасників та витребувано від Оболонського управління поліції ГУНП у м. Києві: інформацію про хід досудового розслідування по кримінальному провадженню, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12021105050002644 та його результати, копію матеріалів кримінального провадження; від АТ КБ "Приватбанк" вищавказану інформацію по банківській картці № [NUMBER] . На виконання цієї ухвали 29.08.2024 від АТ КБ "Приватбанк" надійшло до суду повідомлення та виписка за договором б/н за період 14.07.2021-23.07.2024 по банківській картці № [NUMBER] , що належить [PERSON] . 08.10.2024 до суду надійшли копії матеріалів кримінального провадження № 12021105050002644, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 27.07.2021, внесеного за заявою [PERSON] за ознаками ч. 1 ст. 185 КК України з постановою про його закриття у зв`язку із відсутністю складу злочину. Заяви та клопотання до суду у зв`язку із надходженням вказаних документів учасниками не подано, як і клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію сторін по справі, вважає, що за результатами розгляду справи в межах спрощеного провадження має бути ухвалене рішення, яким позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі належні та допустимі докази, встановив таке. 14.07.2021 між ТОВ ''Авентус Україна" та відповідачкою [PERSON] в електронній формі було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4459268 /а.с. 5-12/. Відповідно до умов цього договору кредитодавець у безготівковій формі надає позичальнику 10000,00 грн коштів на строк 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день, яка застосовується в межах строку кредиту. Кошти зараховуються на банківську карту позичальника за реквізитами, які надав останній для отримання кредиту. Згідно умов договору загальна орієнтовна вартість кредиту становить 15700,00 грн, з яких 10000,00 грн - тіло кредиту, 5700,00 грн - відсотки за користування ним в межах строку кредитування 30 днів. Кредитодавцем умови договору були виконані і відповідачці 14.07.2021 перераховано 10000,00 грн коштів за цим договором на банківську карту № [NUMBER] (№ [NUMBER] ), що підтверджується повідомленням ТОВ ФК "Вей Фор Пей" від 04.04.2024 /а.с. 12 зворот - 13/ та випискою АТ КБ "Приватбанк" за за договором б/н за період 14.07.2021-23.07.2024 по банківській картці № [NUMBER] , що належить [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] /а.с. 87 зворот/. 04.02.2022 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 04-02-02/2022, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором про надання споживчого кредиту № 4459268 від 14.07.2021 /а.с. 23-25/, що підтверджується копією цього договору та реєстру боржників до нього від 04.02.2022 /а.с. 26-28/. У свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до боржників ТОВ "Коллект Центр" відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 /а.с. 29-31/, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 4459268 від 14.07.2021, позичальником у якому є [PERSON] , що підтверджується копією цього договору, реєстру боржників до нього від 10.03.2023 /а.с.32-35/ та акту прийому-передачі реєстру боржників від 10.03.2023 /а.с. 32/. Таким чином, позивач набув права вимоги до відповідачки [PERSON] за вищевказаним кредитним договором. Отримані кредитні кошти в сумі 10000,00 грн відповідачкою не повернуті, як і відсотки за користування ним, що не заперечується сторонами та підтверджується відзивом на позовну заяву. У зв`язку із непогашенням отриманого кредиту відповідачкою, позивач вважає, що заборгованість останньої станом на 10.05.2024 відповідно до проведеного первісним кредитором розрахунку заборгованості становить 32976,43 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 10000,00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 22800,00 грн, нараховані 3% річних - 16,43 грн та інфляційні втрати - 160,00 грн. Розрахунок здійснено на підстав картки обліку Договору (розрахунок заборгованості), проведеного первісним кредитором /а.с. 15 зворот - 20/, розрахунку заборгованості, виконаному ТОВ "Вердикт Капітал" /а.с. 21/ та позивачем /а.с 22/. Позивач прохає стягнути із відповідачки заборгованість в розмірі 32976,43 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 10000,00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 22800,00 грн, нараховані 3% річних - 16,43 грн та інфляційні втрати - 160,00 грн, а також судові витрати посплаті судового збору в сумі 3028,00 грн та отриманої професійної правничої допомоги 9000,00 грн. Відповідно до відзиву на позов (а.с. 52-53) відповідачка позовні вимоги не визнає, оскільки стверджує, що 14.07.2021 приблизно о 00 год 30 хв в м. Києві поблизу метро «Мінська» невідома особа викрала у неї сумку, в якій були належні їй: водійське посвідчення, банківські картки, мобільний телефон. Із відповідною заявою 27.07.2021 остання звернулася до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві (запис у ЖЄО 39582). За результатом розгляду цієї заяви їй надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.07.2021 про внесення відомостей за вказаною заявою до цього реєстру за ч.1 ст. 185 КК України, відкрито кримінальне провадження № 12021105050002644. Результати розгляду цього кримінального провадження їй невідомі, так як жодних повідомлень від органу досудового розслідування з цього приводу вона не отримувала. Враховуючи, що на час оформлення кредитного договору 14.07.2021 о 04:04:2021 банківську картку та мобільний телефон у неї вже було викрадено, тому вона не могла авторизуватися для отримання вищевказаного споживчого кредиту в електронній формі, отримати кошти за цим кредитом на вказану карту і використати їх на власний розсуд. Крім того, зазначає, що електронна пошта, зазначена у цьому договорі [INFO] їй не належить та навіть з візуального її перегляду стає зрозумілим, що вона створена особою з іншими особистими даними. Відповідачка у відзиві стверджує, що заблокувала викрадені банківські картки у АТ КБ "Приватбанк" та придбала новий мобільний телефон, відновивши свій номер, яким користується і наразі. Про наявність вищевказаного договору споживчого кредиту їй стало відомо із документів по цій справі, які надійшли від суду. Згідно відзиву на позов, відповідачка заперечує як факт укладення договору споживчого кредиту, так і отримання коштів за ним, а також вважає заборгованість за кредитом, здійснену первісним кредитором та в подальшому факторами, розраховану з порушенням умов договору, оскільки нарахування відсотків за кредитом здійснено поза межами строку кредитування 30 днів. Згідно повідомлення АТ КБ "Приватбанк" від 23.08.2024, наданого на запит суду, банківська картка № [NUMBER] належить [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] , причиною блокування вказаної картки стало звернення третьої особи, яка повідомила про залишення картки клієнта після оплати товару в торговій точці /а.с. 87/. Згідно виписки за договором б/н за період 14.07.2021-23.07.2024, наданої на запит суду 23.08.2024 АТ КБ "Приватбанк" /а.с. 87 зворот/, 14.07.2021 відбулося зарахування переказу на вказану вище карту двома трансакціями в сумі 10000,00 грн та 20000,00 грн, після чого цього ж дня було 5 разів здійснено зняття готівки в банкоматах на загальну суму 6000,00 грн. Згідно копій матеріалів кримінального провадження № 12021105050002644, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 27.07.2021, внесеного за заявою [PERSON] за ознаками ч. 1 ст. 185 КК України, наданого на виконання ухвали суду Оболонським УП ГУНП в м. Києві, остання під час звернення до поліції з заявою про вчинення злочину 27.07.2021 повідомила, що 14.07.2021 близько 00:24 за адресою м. Київ біля ст. Мінська невідома особа викрала у неї сумку, в якій були належні їй: водійське посвідчення, банківські картки, мобільний телефон Самсунг. В подальшому на її ім`я було взято кредити, про які вона не знала, у різних банківських установах на загальну суму 82300,00 грн. Вказане кримінальне провадження закрито постановою дізнавача від 24.09.2021 у зв`язку із відсутністю складу злочину. Відомостей про оскарження, скасування цієї постанови суду не надано. Судові витрати, понесені позивачем, становлять 3028,00 грн сплаченого судового збору згідно платіжної інструкції № 0436130057 від 24.05.2024 та 9000,00 грн витрат на отримання професійної правничої допомоги. Норми права, застосовані судом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.ч.1,2 ст. 1046 ЦК). В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; 2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.ч.1-2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Мотивована оцінка аргументів сторін. Судом встановлено, що позивач отримав право вимоги до відповідачки за договором про надання споживчого кредиту № 4459268 від 14.07.2021. Вказаний договір був укладений між первісним кредитором ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] 14.07.2021 в електронній формі, що підтверджується дослідженими судом письмовими доказами. Твердження відповідачки про те, що вона не укладала цього договору у електронній формі та відповідно не отримувала коштів в сумі 10000,00 грн, не користувалася ними, оскільки на час укладення вказаного договору 14.07.2021 о 04:04:46 год у неї було викрадено мобільний телефон та банківській картки, про що вона лише 27.07.2021 повідомила орган поліції, подавши заяву про вчинення кримінального правопорушення, суд сприймає критично, виходячи із такого. Із наданих суду належних та допустимих письмових доказів, а саме виписки про рух коштів по банківській картці АТ КБ "Приватбанк" № [NUMBER] , що належить [PERSON] , вбачається, що 14.07.2021 на цей картковий рахунок було зараховано кошти в сумі 10000,00 грн, що відповідає повідомленню про успішне здійснення такого перерахування коштів останній від ТОВ "Авентус Україна", яке підтверджується повідомленням ТОВ ФК "Вей Фор Пей" від 04.04.2024. Цього ж дня відбулося зарахування коштів в сумі 20000,00 грн на цю картку та подальше неодноразове зняття готівки з картки у банкоматах. Аналізуючи вказані докази, суд констатує, що для укладення кредитного договору в електронній формі відповідачка мала користуватися мобільним телефоном, мати банківську картку, відкриту на її ім`я в банківській установі, у даному випадку АТ КБ "Приватбанк", а також мати безперешкодний доступ до власного паспорту та довідки про РНОКПП, копії яких мають бути надані кредитодавцю для ідентифікації особи та прийняття рішення про видачу кредиту. Одноразовий ідентифікатор, який створюється для підписання кредитного договору в електронній формі, має надходити на телефон позичальника після проведення ідентифікації, створення власного електронного кабінету. Лише вчинення усіх цих дій передує укладенню кредитного договору та без них цього здійснити неможливо. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Спірний договір про надання споживчого кредиту містить докладну інформацію щодо позичальниці [PERSON] , зокрема, РНОКПП, що відповідає копії паспорту та довідки про РНОКПП, наданої до відзиву на позов, адресу місця проживання, номер мобільного телефону, електронної пошти. У тексті договору зазначено номер банківської картки, який за його умовами, вказується особисто позичальником кредитодавця для зарахування кредитних коштів. Суд констатує, що первісний кредитор міг внести вказані дані позичальниці у договір лише за умови їх надання останньою, проте, відповідачка, вказуючи про викрадення мобільного телефону та банківських карток, не заявляє про викрадення у неї паспорта та довідки про РНОКПП. Крім того, зняття коштів у банкоматах 14.07.2021 після зарахування на належну їй банківську карту 10000,00 грн свідчить про обізнаність особи, яка здійснювала таке зняття, про PIN-код такої картки, в іншому випадку виконання цих операцій неможливе. Даних щодо заволодіння третьою особою такою інформацією з метою вчинення та фактичним вчиненням шахрайських дій стосовно [PERSON] останньою суду не надано. Крім того, як встановлено судом, кримінальне провадження № 12021105050002644, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 27.07.2021 за заявою [PERSON] за ознаками ч. 1 ст. 185 КК України про викрадення у неї, зокрема, мобільного телефону та банківських карток, закрито постановою дізнавача від 24.09.2021 у зв`язку із відсутністю складу злочину, тобто вказані факти не знайшли підтвердження під час здійснення досудового розслідування. Ця постанова відповідачкою [PERSON] не оскаржена та набрала чинності. Суд зауважує, що із заявою про вчинення кримінального правопорушення відповідачка звернулася до органу поліції не відразу після його скоєння, а через 13 днів, крім того, у відзиві на позов вона вказує про те, що їй не було відомо про оформлення кредитних договорів третіми особами за допомогою її банківських карток та мобільного телефону, водночас у поясненнях, наданих дізнавачу вона зазначає, що їй відомо, що такі кредити оформлені невідомими на загальну суму 82300,00 грн. Також [PERSON] стверджує, що здійснила блокування своїх банківських карток, які були викрадені, проте доказів цього суду не надано та під час судового розгляду справи встановлено, що належна їй банківська картка № [NUMBER] була заблокована працівниками банку після звернення третьої особи про те, що цю картку залишено на касі після здійснення оплати у торговій точці. Таким чином, суд констатує про наявність розбіжностей між аргументацією відповідачки та доказами, що маються у справі, що ставить під сумнів правдивість пояснень останньої. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачкою не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання споживчого кредиту. Зазначений договір недійсним не визнано, із відповідним позовом остання до суду не зверталася. При цьому, встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Враховуючи, що суду не надано доказів протилежного, суд приходить до висновку про наявність відносин із споживчого кредитування між позивачем та відповідачкою за договором про надання споживчого кредиту № 4459268 від 14.07.2021, яким останній надано та нею отримано кредитні кошти в сумі 10000,00 грн. Під час судового розгляду встановлено і це не заперечується сторонами, що ці кошти відповідачкою на час звернення позивача до суду ні позивачу, ні первісному кредитору не повернуті. За таких умов суд приходить до висновку про необхідність їх стягнення із відповідачки на користь позивача та задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо заборгованості із сплати відсотків за користування цими коштами, суд прихдить до таких висновків. Як встановлено судом, за умовами вказаного договору відповідачка 14.07.2021 отримала 10000,00 грн кредитних коштів на строк 30 днів, тобто до 14.08.2021 з фіксованою відсотковою ставкою 1,90% в день. Загальна вартість кредиту становить 15700,00 грн, з яких: 10000,00 грн - тіло кредиту, 5700,00 грн - відсотки за користування ним. Суд погоджується із твердженням сторони відповідачки про те, що первісний кредитор згідно умов вищевказаного договору вправі був здійснювати нарахування відсотків лише у період кредитування, тобто з 14.07.2021 по 14.08.2021 (30 днів), а починаючи з 15.08.2021 він, як і попередні кредитори, не повинен був нараховувати договірні відсотки, оскільки надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні. Вказане зазначено у постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12, де Велика Палата Верховного Суду зауважила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Всупереч вищевказаному первісний кредитор здійснював нарахування відсотків за користування кредитом відповідачці поза межами строку дії договору, що підтверджується розрахунками, наданими до позовної заяви. З твердженням позивача про те, що згідно умов договору в разі, коли на дату закінчення договору у позичальника наявна заборгованість за кредитом, сторок кредиту продовжується кожен раз на 1 день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, у зв`язку із чим нарахування відсотків за кредитом здійснювалося первісним кредитором ще протягом 90 днів після закінчення строку кредитування і ця сума заборгованості має бути стягнута із відповідачки, суд не погоджується з таких підстав. Позивачем відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано суду доказів, що строк кредитування за договором про надання споживчого кредиту № 4459268 від 14.07.2021 був пролонгований кредитодавцем відповідно до п. 4.3.1 договору, також не було надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) та які мають бути доведені до споживача, тому на переконання суду строк кредитування у цьому випадку становив 30 днів і продовження нарахування відсотків за цим договором після закінчення 30-денного строку кредитування суд вважає здійсненим неправомірно. Таким чином, здійнивши власні розрахунки, суд приходить до висновку, що із відповідачки на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами в сумі 5700,00 грн (за процентною ставкою 1,90%, кількість днів, на які вони нараховані - 30, розмір тіла кредиту - 10000,00 грн). За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками по вказаному кредитному договору слід відмовити. Щодо стягнення із відповідачки на користь позивача нарахованих 3% річних в сумі 16,43 грн та інфляційних втрат 160,00 грн, суд приходить до всиновку про таке. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Таким чином платежі, встановлені ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, зважаючи на вищенаведені приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних, оскільки остання не виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню отриманих в кредит коштів, тим самим прострочила грошове зобов`язання. Суд погоджується з наявним в позовній заяві, наданим з боку позивача розрахунком інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму 176,43 грн та приходить до висновку про необхідність її стягнення із відповідачки на користь позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 4459268 від 14.07.2021 в загальній сумі 15700,00 грн, а також 176,43 грн інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитними коштами. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По справі позивачем сплачено 3028,00 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 0436130057 від 24.05.2024. Зважаючи на те, що позов задоволено частково, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 48,14 % сплаченого позивачем судового збору, тобто 1457,68 грн. В позовній заяві позивач прохає стягнути із відповідачки понесені ним судові витрати в частині отриманої та сплаченої ним професійної правничої допомоги в сумі 9000,00 грн. У відзиві на позов відповідачка заявила клопотання про зменшення розміру цих витрат, оскільки вони є завищеними та непропорційними предмету спору та складності справи, яка є стандартною, шаблонною, такою, яка складається адвокатським об`єднанням «Лігал Асістанс» на замовлення позивача відносно великої кількості боржників та не вимагає індивідуального підходу до її складання у кожному конкретному випадку. Так, зокрема, час для надання усної консультації адвокатом позивачу щодо предмету спору вказаний у заявці на надання юридичної допомоги № 752 і є явно завищеним, становить 2 години та складає вартість 3000,00 грн. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем професійної правничої допомоги адвоката згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 в сумі 9000,00 грн (сплачено на підставі платіжної інструкції від 10.05.2024). Згідно акту №1 про надання юридичної допомоги від 03.04.2024 позивачу адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс" надано такі послуги: надання усної консультації з вивчення документів вартістю 3000,00 грн та складання позовної заяви про стягнення боргу для подання до суду вартістю 60000,00 грн, а всього 9000,00 грн. Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, обсяг документів, наданих позивачем до суду (матеріалів позовної заяви), наявність клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, задоволення позову частково, розмір задоволених позовних вимог, дійшов висновку, що у цій конкретній справі витрати на правову допомогу є завищеними. Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми витрат позивача на правничу допомогу до 7000,00 грн, що на думку суду буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності. Враховуючий, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягненню із відповідачки на користь позивача підлягають судові витрати у вигляді правової допомоги адвоката, які з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог (48,14 %) становлять 3369,80 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного та,

Outcome: partial