Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свій позов мотивував тим, що 06 травня 1999 року він та відповідачка уклали між собою договір купівлі- продажу 7/20 частини будинку, згідно якого остання продала, а він купив квартиру [ADDRESS] . Цей договір посвідчили в Миргородській філії Товарної біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості», який не підлягає подальшому нотаріальному посвідченню.На даний час він не може вільно розпорядитися вказаною квартирою, яку придбав за спірним договором, продавши, подаривши чи обмінявши його, посвідчивши майбутній договір у будь якого нотаріуса на підставі спірного договору, що укладений на біржі. При зверненні до нотаріуса йому відмовлять посвідчити угоду саме з цієї причини, але письмово не видають відмову, рекомендуючи вирішувати спір в судовому порядку, так як не визнається сам правочин у виді договору купівлі-продажу житлового приміщення. Крім того, він не може зареєструвати по місцю проживання в своєму будинку інших членів сім`ї по вказаній причині. Таким чином, ставиться під сумнів сам правочин - договір купівлі-продажу квартири. Просив визнати дійсним договір купівлі-продажу 7/20 частини будинку, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , що укладений та посвідчений 06 травня 1999 року на Миргородській філії Товарної біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості». Ухвалою суду від 16.04.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.10.2024р. підготовче провадження у справі було закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в позовній заяві просив розглянути справи за його відсутності. Відповідачка, сповіщена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзив на позов не надала. Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 06 травня 1999 р. [PERSON] продала, а позивач [PERSON] купив 7/20 частини будинку, яке складається: тамбур пл. 2.9 кв.м., кухня пл. 4,2 кв.м., кімната пл.13,9 кв.м., «Е» - вбиральня, частина сарая «Б», частина огорожі, частина газопроводу, що розташований за адресою: [ADDRESS] , вартість нерухомого майна 5000 грн. Вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991р. був зареєстрований на товарній біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості», Миргородська філія, реєстраційний № Тф-350ч.д. (а.с.4). Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч. 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються, визнаються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Крім того, право власності [PERSON] на 7/20 частин зазначеного житлового будинку, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу було зареєстровано Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації та записаний в реєстрову книгу № 41 за реєстровим № 283 від 12.05.1999 (а.с.4 зворотня сторона). Між сторонами по договору, тобто [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомості та відбулося повне його виконання: одна сторона (продавець) передав майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець прийняв майно і сплатив за нього певну грошову суму й сторони здійснили реєстрацію договору в Лубенському міжміському бюро технічної інвентаризації, але договір купівлі-продажу нерухомості не був посвідчений нотаріально через юридичну необізнаність сторін. Відповідно до ч. 1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК Української РСР 1963 року. За змістом ст.ст 128, 153 ЦК Української РСР (1963 року), чинного на час виникнення спірних правовідносин, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.224 ЦК Української РСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом. Згідно ч.1 ст. 227 ЦК Української РСР (1963року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст. 47 ЦК Української РСР (1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно зі ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, тому що, згідно ст.ст. 224, 227 ЦК Української РСР (1963 року) договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Але у відповідності зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 р. «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставіч.2 ст. 47 ЦК(1963р.) за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Реєстрація Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на частину житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на 06.05.1999 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Отже, зазначене вище свідчить про узгодження між сторонами угоди щодо усіх істотних її умов, зокрема щодо факту продажу, об`єкту продажу нерухомості, ціни, продавець був власником і мав право на відчуження житлового будинку та отримав кошти за будинок, і всі ці умови відображені в письмовому договорі. Досягнуті умови договору купівлі-продажу мали силу, сторонами не змінювалися і не оспорювалися, договір виконано продавцем і покупцем, тобто біржовий договір купівлі-продажу від 06.05.1999 року носив реальний характер, повністю виконаний сторонами. Реєстрація за [PERSON] права власності на частину житлового будинку на підставі даного договору є законною та не оспорювалась. На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується домовленість сторін угоди з усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved