Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 25.07.2024р.; копія виписки з погосподарської книги №4 Орлівської сільської ради Ренійського (нині - Ізмаїльського) району Одеської області від 06.08.2024р. про належність житлового будинку [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] ; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія довідки Орлівської сільської ради Ренійського району від 29.10.2007р. про склад сім`ї [PERSON] на день її смерті; копія довідки Орлівської сільської ради Ренійського району від 01.08.2008р. про склад сім`ї [PERSON] на день її смерті та про наявність заповіту; відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори від 07.10.2024р.; копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 23.05.2007р.; копія заяви представника [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 26.12.2014р. (дата заведення спадкової справи - 23.05.2007р.); копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.05.2007р.; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія заповіту від 09.12.2004р., оформленого на ім`я [PERSON] ; копія державного акту на право власності на земельну ділянку від 19.01.2005р.; копія свідоцтва № [NUMBER] від 26.12.2014р. про право на спадщину за заповітом; копія свідоцтва № [NUMBER] від 26.12.2014р. про право на спадщину за заповітом; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 01.10.2024р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] , діюча через свого представника - [PERSON] , звернулась до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON] , зазначивши, що 25.07.2024р. між нею та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належного йому житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , - за 120 000 грн.25.07.2024р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав документи на житловий будинок (які були у нього в наявності). У майбутньому відповідач пообіцяв позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка розпорядилась щодо догляду за придбаною нерухомістю, зробила там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталась до відповідача, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивачки про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідач пояснив, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (25.07.2024р.) він не рахувався зареєстрованим власником домоволодіння, а фактично володів ним. Так, вищевказаний житловий будинок належав матері відповідача - [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким після своєї смерті заповіла належне їй майно відповідачу (своєму синові). У передбачений законом строк (23.05.2007р.) [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, тобто він юридично прийняв спадщину за заповітом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. [PERSON] частково оформив прийняття спадщини після смерті матері, отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом (щодо земельних ділянок). Що стосується спадкового житлового будинку, - оформити спадщину не надалося можливості з причини відсутності правовстановлюючого документу на цей будинок. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При зверненні до відповідних органів із питанням про засвідчення договору, оформлення документації на житловий будинок на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, під час укладення договору про купівлю-продаж житлового будинку, відповідач не був зареєстрованим власником майна. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивачка [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не мав права на відчуження нерухомості раніше, ніж він зареєстрував б право власності на неї. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на вищевказану нерухомість як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачкою та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідач [PERSON] продав, а позивачка купила житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , за 120000 грн. 25.07.2024р. позивачка передала відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав позивачці документи на будинок (які були у нього в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачка звернулась до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо житлового будинку та встановленні права на нього у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачкою як добросовісним набувачем.

Outcome: approved