Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з зазначеною позовною заявою мотивуючи свої\~вимоги тим,\~що відповідачі\~були зареєстровані\~на зайняття\~ліжко-місця\~у малосімейному\~відомчому гуртожитку\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~балансоутримувачем якого\~є позивач.\~Відповідач [PERSON] \~з 2016\~року не\~проживає у\~зазначеному приміщенні та\~не сплачує\~за комунальні\~послуги,\~відповідач [PERSON] з 2010\~року не\~проживає у\~зазначеному приміщенні\~та не\~сплачує за\~комунальні послуги. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 16.05.2024 відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою та розгляд справи здійснено у порядку спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що КП «ГЖК» засноване на праві власності Южненської міської територіальної громади та здійснює свою діяльність на підставі і відповідно до чинного законодавства України, а також Статуту затвердженого рішенням Южненської міської ради №1366-VI від 12.02.2015, що підтверджується копією статуту (а.с.6-13). Відповідачі були зареєстровані на зайняття ліжко-місця у малосімейному відомчому гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , балансоутримувачем якого є позивач (а.с.5-16). Відповідно до актів про фактичне не проживання від 11.04.2024, складених КП "Готельно-житловий комплекс", відповідач [PERSON] з 2016 року не проживає у зазначеному приміщенні, його особисті речі в ній відсутні, відповідач [PERSON] з 2010 року не проживає у зазначеному приміщенні, його особисті речі в ній відсутні (а.с.20-21). Допитаний в\~судовому засіданні\~свідок [PERSON] \~пояснив,\~що він\~проживає з\~2010\~року за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~підтвердив факт\~не проживання\~ [PERSON] \~з 2016\~року та [PERSON] \~з 2010\~року за\~вказаною адресою,\~пояснив,\~що перешкод\~в проживанні\~ [PERSON] , [PERSON] \~ніхто не\~створював.\~ [PERSON] \~в 2010\~році зробив\~паспорт моряка\~та пішов\~в рейс,\~більше він\~його не\~бачив,\~речі свої\~забрав з\~кімнати. [PERSON] десь 6 років приходив та повідомив, що він зареєструвався у вказаній кімнаті, але проживати в ній наміру не має, в кімнату не заселявся та не проживав в ній. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно правової позиції Верховного Суду у справі№ 209/2642/18 від 09.12.2020 при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, за відсутності поважних причин у мешканця житла щодо його постійного не проживання за місцем знаходження житла, він може бути визнаний судом особою, такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідачі не надали суду заперечень на позов та будь-яких доказів на їх підтвердження. Оскільки позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження обставин, зазначених в позовній заяві, суд задовольняє заявлений позов у повному обсязі. Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідачів має бути стягнуто судові витрати у справі.

Outcome: approved