Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

У квітні 2024 позивача Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просив суд: стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 69 172, 54 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.09.2022р. [PERSON] та HACK «ОРАНТА» уклали Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс AT 2724908), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу «Рено», д.р.н. [NUMBER] . 23.06.2023р. сталася автопригода за участю забезпеченого транспортного засобу «Рено», д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , транспортного засобу «Хюндай», д.р.н. [NUMBER] та транспортного засобу «Шевроле», д.р.н. [NUMBER] . Відповідно до Постанови Подільського районного суду міста Києва по справі № 758/8091/23 винною особою в ДТП, що відбулась 23.06.2023 року визнано [PERSON] : « [INFO] , о 17 год. 15 хв., в м. Києві, вул. Набережно-Хрещатицька, водій ОСОБА1 керуючи транспортним засобом «RENAULT KENGO» д.н.з. [NUMBER] не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. [NUMBER] який зупинився попереду, який в некерованому стані здійснив зіткнення з транспортним засобом «CHEVROLET AVEO» д.н.з. НОМЕР 3 , який зупинився попереду. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА1 порушив вимоги п. 13.1 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а саме порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. В судовому засіданні ОСОБА1 вину у вчиненні правопорушення, передбаченого cт. 124 КУпАП, визнав. Заслухавши пояснення ОСОБА1 , вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого cт. 124 КУпАП.» Позивачем вказано, що згідно з Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 15 червня 2023 року по справі №756/6992/23 [PERSON] був позбавленим права керування транспортним засобом на один рік, а оскільки повторне ДТП сталося [INFO] , то [PERSON] керував автомобілем будучи на момент ДТП позбавленим права керування транспортним засобом. Так, у позовній заяві зазначено, що відповідно до страхового акту №ОЦВ-СП-23-32-93246/1 від 17.07.2023р.,№ ОЦВ- СП-23-32-93287/1 від 19.07.2023р., ремонтної калькуляції № 93246/23 Н від 28.06.2023р., ремонтної калькуляції № [NUMBER] від 11.07.2023р., а також розрахунків суми страхового відшкодування до них, розмір страхового відшкодування власникам пошкоджених транспортних засобів ««Шевроле», д.р.н. [NUMBER] та транспортного засобу «Хюндай», д.р.н. [NUMBER] становив 69 172грн. 54 коп. Відповідно до платіжної інструкції №35789 від 17.07.2023р. була здійснена виплата страхового відшкодування в сумі 10 374грн.04коп. власнику пошкодженого транспортного засобу «Шевроле», д.р.н. [NUMBER] - [PERSON] , та відповідно до платіжної інструкції №36495 від 19.07.2023р. була здійснена виплата страхового відшкодування в сумі 58 798 грн. 50 коп. власнику пошкодженого транспортного засобу «Хюндай», д.р.н. [NUMBER] - [PERSON] . Загальна сума страхового відшкодування становить: 10 374грн.04коп. + 58 798 грн. 50 коп. = 69 172 грн.,54 коп. У зв`язку із чим позивач зазначає, що враховуючи вимоги ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у нього є право регресної вимоги, а тому просить суд, позов в порядку регресу задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.05.2024 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засіданні сторона позивача не з`явилась, про місце дату та час судового засідання повідомлялись належним чином, до суду подано заяву у якій представник позивача - Житєньова В.В. просить розгляд справи проводити без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістив. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 27.09.2022р. [PERSON] та HACK «ОРАНТА» уклали Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс AT 2724908), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу «Рено», д.р.н. [NUMBER] . В обґрунтування позову, позивачем зазначено, що 23.06.2023р. сталася автопригода за участю забезпеченого транспортного засобу «Рено», д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , транспортного засобу «Хюндай», д.р.н. [NUMBER] та транспортного засобу «Шевроле», д.р.н. [NUMBER] . Відповідно до Постанови Подільського районного суду міста Києва по справі № 758/8091/23 винною особою в ДТП, що відбулась 23.06.2023 року визнано [PERSON] : « [INFO] , о 17 год. 15 хв., в м. Києві, вул. Набережно-Хрещатицька, водій ОСОБА1 керуючи транспортним засобом «RENAULT KENGO» д.н.з. [NUMBER] не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. [NUMBER] який зупинився попереду, який в некерованому стані здійснив зіткнення з транспортним засобом «CHEVROLET AVEO» д.н.з. НОМЕР 3 , який зупинився попереду. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА1 порушив вимоги п. 13.1 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а саме порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. В судовому засіданні ОСОБА1 вину у вчиненні правопорушення, передбаченого cт. 124 КУпАП, визнав. Заслухавши пояснення ОСОБА1 , вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого cт. 124 КУпАП.» При цьому, до позовної заяви долучено постанову Подільського районного суду міста Києва по справі №758/8091/23 від 18 серпня 2023 року з Єдиного державного реєстру судових рішень де зазначено відомості «Осоьа_1», «Інформація_1», що перешкоджає суду встановити кого було притягнуто до адміністративної відповідальності та чи встановлено вину відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП 23.06.2023. Як вбачається з матеріалів справи, а саме постанови Оболонського районного суду міста Києва від 15 червня 2023 по справі №756/6992/23 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначити стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Постанова набрала законної сили 26.06.2023 про що свідчить відповідна відмітка на копії вказаної постанови (а.с. 8-10). Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до страхового акту №ОЦВ-СП-23-32-93246/1 від 17.07.2023р.,№ ОЦВ- СП-23-32-93287/1 від 19.07.2023р., ремонтної калькуляції № 93246/23 Н від 28.06.2023р., ремонтної калькуляції № [NUMBER] від 11.07.2023р., а також розрахунків суми страхового відшкодування до них, розмір страхового відшкодування власникам пошкоджених транспортних засобів ««Шевроле», д.р.н. [NUMBER] та транспортного засобу «Хюндай», д.р.н. [NUMBER] становив 69 172грн. 54 коп. Відповідно до платіжної інструкції №35789 від 17.07.2023р. була здійснена виплата страхового відшкодування в сумі 10 374грн.04коп. власнику пошкодженого транспортного засобу «Шевроле», д.р.н. [NUMBER] - [PERSON] , та відповідно до платіжної інструкції №36495 від 19.07.2023р. була здійснена виплата страхового відшкодування в сумі 58 798 грн. 50 коп. власнику пошкодженого транспортного засобу «Хюндай», д.р.н. [NUMBER] - [PERSON] . Загальна сума страхового відшкодування становить: 10 374грн.04коп. + 58 798 грн. 50 коп. = 69 172 грн.,54 коп. Відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 5 цього Закону № 1961-IV встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 7 Закону № 1961-IV розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону. Страховику забороняється встановлювати або пропонувати встановити розмір страхового платежу, розрахований в інший спосіб (п. 7.1). Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно вимог ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Так, ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В той же час, згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, як передбачено п.36.2 ст. 36 Закону якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (його представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Відповідно до абзацу «в» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. При цьому, як уже зазначалось судом, позивачем не доведено, що ДТП 23.06.2023 вчинено з вини відповідача [PERSON] , оскільки долучено до матеріалів справи постанову Подільського районного суду міста Києва по справі №758/8091/23 від 18 серпня 2023 року з Єдиного державного реєстру судових рішень де зазначено зашифровані відомості щодо осіб, а саме «Особа_1», «Інформація_1», що перешкоджає суду встановити кого було притягнуто до адміністративно відповідальності та чи встановлено вину відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП 23.06.2023. Окрім того, як встановлено судом, постанова Оболонського районного суду міста Києва від 15 червня 2023 по справі №756/6992/23, якою [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначити стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - набрала законної сили 26.06.2023, а тому станом на дату ДТП (23.06.2023), про яке зазначено позивачем, і за наслідками якого позивачем сплачене страхове відшкодування, відповідач [PERSON] не вважався таким, до якого вказаною постановою застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобами строком на 1 рік, так як станом на 23.06.2023 зазначена постанова у справі №756/6992/23 від 15 червня 2023 не набрала законної сили. При цьому, інших доказів які свідчили б про те, що [PERSON] станом на дату ДТП (23.06.2023) керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, матеріали справи не містять. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що за приписами статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За правилами ст. 141 ЦПК України в разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладені на позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed