Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до Маріупольської міської ради Донецької області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , державний нотаріус Першої Черкаської нотаріальної контори Шалденко Лариса Василівна, про визнання права власності на квартиру у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа та визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй, [PERSON] , на праві часткової приватної власності належить 1/4 частини трикімнатної квартири, загальною площею 65, 2 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/4 частина вищевказаної квартири належить доньці [PERSON] , а 1/2 частина належить померлому чоловіку [PERSON] . У зв`язку з російською агресією проти України, у період бойових дій у м. Маріуполі, Донецької області, у багатоквартирний будинок [ADDRESS] житмасив влучив снаряд, внаслідок чого квартира [ADDRESS] повністю згоріла разом із оригіналом правовстановлюючого документа. Далі позивач зазначає, що з метою оформлення спадщини після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] ,\~вона звернулася\~до Першої Черкаської нотаріальної контори. Однак, постановою державного нотаріуса Першої Черкаської нотаріальної контори Шалденко Лариси Василівни від 12.06.2023 року, їй, [PERSON] , було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на майно, що належало померлому [INFO] [PERSON] , посилаючись на те, що в неї відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину документи, та рекомендовано звернутися до суду. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити суд: 1) у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа визнати за нею, [PERSON] , право власності на 1/4 частину трикімнатної квартири, загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; 2) визнати за нею, [PERSON] , право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] на 1/2 частину трикімнатної квартири, загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві сторона позивача зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві названа сторона просить суд визнати Маріупольську міську раду Донецької області неналежним відповідачем по даній справі, відмовити у позові та звільнити їх від сплати судових витрат. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , також, подала до\~ суду\~письмову заяву\~про розгляд\~справи за\~її відсутності.\~У такій\~заяві \~третя особа\~не заперечує\~проти задоволення\~позовних вимог[PERSON] та просить здійснити розгляд справи за її відсутності. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний нотаріус Першої Черкаської нотаріальної контори Шалденко Лариса Василівна, у судове засідання не з`явилася, надала\~\~до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність.\~\~\~ ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] та від цього шлюбу мають доньку [PERSON] . Судом також встановлено, що [INFO] у м. Маріуполі Донецької області помер [PERSON] ,\~ що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Київ), відповідний актовий запис за № 2006 від 17 червня 2022 року. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є власником 1/4 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,2 кв.м., житловою 37,7 кв.м. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 4-479, виданого 05.11.2021 року Другою маріупольською державною нотаріальною конторою, зареєстровано 05.11.2021 року у передбаченому законом порядку, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.12.2023 року № 356851629. Матеріалами справи також підтверджено, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 17 січня 1996 року, що підтверджується довідкою Маріупольської міської ради Департаменту адміністративних послуг за № 155-вих.3 від 10.02.2024 року. Із матеріалів\~справи вбачається,\~що померлий\~ [PERSON] був зареєстрований також за адресою: [ADDRESS] , з 17 січня 1996 року, що підтверджується довідкою Маріупольської міської ради Департаменту адміністративних послуг за № 155-вих.3 від 10.02.2024 року. Як вбачається із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 05.12.2022 року, 05.12.2022 року державним нотаріусом\~Першої Черкаської\~нотаріальної контори\~Шалденко Ларисою\~Василівною було заведено спадкову справу № 69998046 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Матеріалами справи підтверджено, що постановою державного нотаріуса\~Першої Черкаської\~нотаріальної контори\~Шалденко Ларисою\~Василівною від 12.06.2023 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на майно, що належало померлому [INFO] [PERSON] , посилаючись на те, що в неї відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину документи, та рекомендовано звернутися до суду. Територія Маріупольського району Донецької області, на якій знаходиться вищевказаний житловий будинок, з 05.03.2022 року віднесена до тимчасово окупованої російською федерацією території відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за № 1668/39004. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Щодо визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частину квартиру у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа суд вказує на наступне. Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 328 ЦК України\~встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В даному випадку позов обґрунтовано наявністю підстав для застосування положень ст.392 ЦК України\~щодо визнання права власності в судовому порядку, а саме посиланням на втрату правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна внаслідок військових дій, які ведуться військами РФ на території України, та неможливістю у зв`язку із цим підтвердити право власності позивача на нерухоме майно у будь-який інший спосіб, аніж за відповідним рішенням суду про визнання права власності. Суд зазначає, що згідно ст.392 ЦК України\~особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Одночасно з цим суд вказує, що,\~стаття 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. В даному випадку, звертаючись до суду із позовом про визнання права власності на частину квартиру у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа, позивач стверджувала, що таке речове право виникло внаслідок приватизації. Разом із цим будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх тез стороною позивача суду надано не було, як і не було заявлено будь-яких клопотань щодо витребування або забезпечення доказів. Матеріали справи не містять жодного посилання на правовстановлюючий документ (дата, номер, видавець) зі змісту якого можна було б дійти обґрунтованого висновку про те що спірне майно було передано саме позивачу у власність внаслідок приватизації. Витяг з Державного реєстру речових прав на якій посилається позивач, і який міститься у матеріалах справи містить лише реєстраційні записи № 44872036 та № 44872036 за якими власником вказано іншу особу, відмінну від позивача, а саме [PERSON] . Посилання позивача на технічний паспорт суд також сприймає критично, оскільки такий документ визначає статус позивача як «замовник», і за своїм змістом є документом технічного, а не правовстановлюючого характеру. Будь-яких інших доказів що засвідчували б набуття позивачем права власності на 1/4 частину квартиру внаслідок приватизації матеріали справи не містять. Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на 1/4 частину квартири у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа через недоведеність таких вимог. Щодо позовних вимог про визнання права власності у порядку спадкування, суд зазначає про наступне. Так, відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено приписами\~ст. 1217 ЦК України. Статтею 1218 ЦК України\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами\~статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частин першої, третьої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1270 ЦК України). Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень\~статей 1296-1299 ЦК України\~питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину (Постанова ВС від 24.07.2019 у справі № 2-6322/04). Відповідно, спір з приводу права на спадкове майно може бути або між спадкоємцями між собою, або між спадкоємцем та територіальною громадою у разі відсутності інших спадкоємців. В даному випадку позивач звертається із позовом до Маріупольської міської ради Донецької області, не обґрунтовуючи визначення саме такої особи відповідачем по справі, та не надаючи будь-яких доказів відсутності інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б виявили бажання отримати спадщину. Суд вкотре наголошує, що тягар доведення обставин, на які посилається сторона, законом покладено саме на таку сторону. Однак позивачем не виконано такого обов`язку, будь-яких клопотань щодо витребування або забезпечення доказів, які б дозволяли суду встановити такі обставини (клопотання про витребування матеріалів спадкової справи тощо) суду з боку позивача не подано. Суд зазначає, що частинами першою-третьою\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення додаткових доказів, окрім тих, що були витребувані судом. Також у своїй заяві до суду позивача просив розглянути справу у його відсутність. Отже, в даному випадку позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про недоведеність позивачем позовних вимог в частині щодо визнання права власності в порядку спадкування за позовом до органу місцевого самоврядування. Тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Маріупольської міської ради Донецької області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , державний нотаріус Першої Черкаської нотаріальної контори Шалденко Лариса Василівна, про визнання права власності на квартиру у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа та визнання права власності у порядку спадкування. \~ \~ \~ \~VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. На підставі викладеного, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed