Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд визнати припиненими трудові відносини товариства з обмеженою відповідальністю «ІПМ» з директором [PERSON] на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 22.04.2023 року. Зобов`язати Департамент з питань реєстрації вчинити реєстраційну дію щодо виключення з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про [PERSON] як особу, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи товариства з обмеженою відповідальністю «ІПМ» , у тому числі підписувати договори та щодо внесення змін щодо відомостей про керівника товариства з обмеженою відповідальністю, а саме внесення в розділ «Відомості про керівника» в полі «Наявність обмежень щодо представництва» відомостей про припинення трудових відносин [PERSON] з товариством з обмеженою відповідальністю «ІПМ» . В обґрунтування вимог зазначено, що його призначено директором ТОВ «ІПМ» з 26.01.2022 року, що підтверджується рішенням єдиного учасника №25/01/2022 від 25.01.2022 року. 26.01.2022 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено відповідні зміни щодо керівництва зазначеним товариством. У 2023 році позивач прийняв рішення про розірвання трудових відносин з ТОІ «ІПМ» , оскільки відповідач припинив вести будь-яку господарську діяльність, що позбавило його права на отримання заробітної плати. Вказав, що ТОВ «ІПМ» останні роки фактично не працює, будь які загальні збори не проводиться , що унеможливило ініціювання питання припинення трудових відносин. 07.04.2023 року [PERSON] написав заяву на ім`я засновника ТОВ «ІПМ» [PERSON] про звільнення з займаної посади за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання. 24.04.2023 року було скеровано аналогічну заяву та разом з нею направлено повідомлення від 25.04.2023 року про ініціювання скликання на 25.05.2023 року загальних зборів учасників ТОВ «ІПМ» на яких планується розглянути питання про його звільнення, як передбачено ст. 31 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». На збори заплановані 25.05.2023 року ніхто не з`явився про що складено акт про неявку учасників загальних зборів ТОВ «ІПМ» від 25.05.2023 року. Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 23.08.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач\~надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач ТОВ «ІПМ» в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися вчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомили. Заяв про відкладення слухання справи або про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Правом на подачу відзиву не скористався. Відповідач Дерпартамент з питань реєстрації подав заяву в якій прохав проводити розгляд справи за їх відсутності. \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до положень\~ст.247 ЦПК України\~суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів та без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, що [PERSON] призначено директором ТОВ «ІПМ» з 26.01.2022 року, що підтверджується рішенням єдиного учасника №25/01/2022 від 25.01.2022 року. 26.01.2022 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено відповідні зміни щодо керівництва зазначеним товариством. У 2023 році позивач прийняв рішення про розірвання трудових відносин з ТОІ «ІПМ», оскільки відповідач припинив вести будь-яку господарську діяльність, що позбавило його права на отримання заробітної плати. ТОВ «ІПМ» останні роки фактично не працює, будь які загальні збори не проводиться , що унеможливило ініціювання питання припинення трудових відносин. 07.04.2023 року [PERSON] написав заяву на ім`я засновника ТОВ «ІПМ» [PERSON] про звільнення з займаної посади за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання. 24.04.2023 року було скеровано аналогічну заяву та разом з нею направлено повідомлення від 25.04.2023 року про ініціювання скликання на 25.05.2023 року загальних зборів учасників ТОВ «ІПМ» на яких планується розглянути питання про його звільнення, як передбачено ст. 31 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». На збори заплановані 25.05.2023 року ніхто не з`явився про що складено акт про неявку учасників загальних зборів ТОВ «ІПМ» від 25.05.2023 року. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина перша\~статті 43 Конституції України). За змістом частини другої цієї статті держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (частина четверта вказаної статті). Відповідно до\~ст.\~22\~КЗпП України\~ та\~ст.\~43\~Конституції України забороняється будь-яке пряме або не пряме обмеження прав чи встановлення прямих або не прямих переваг при укладення, зніні та припинення трудового договору. Право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноваженого ним органу за два тижні передбачено ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ст. 140 ЦК України особливості діяльності товариств з обмеженою відповідальністю встановлюється ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», п.13 ст39 якого передбачено, що повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу. При цьому відповідно до вимог ст. 30 цього закону виключно до компетенції загальних зборів учасників належить обрання одноосібного виконавчого органу. Ст.6 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено обов`язок учасників товариства дотримуватися, зокрема статуту, пунктом 8.10 якого також визначено порядок припинення повноважень директора шляхом обрання нового. Виходячи з аналізу матеріалів справи та норм права звільнення [PERSON] як директора товариства віднесено до виключної компетенції загальних зборів учасників. У випадку відсутності рішення загальних зборів товариства про звільнення керівника, з метою захисту його прав, керівнику надано можливість звернутись до суду із позовом про визнання припиненими трудові відносини. Так позиції викладені Верховним Судом у постановах від 3 липня 2019 року у справі N?520/11437/16-и, від 24 грудня 2019 року у справі N?758/1861/18, від 17.02.2021 у справі N?390/1449/19. Зокрема, Верховний Суд у постанові від 03.07.2019 у справі N?520/11437/16-и констатував, що з урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя». У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім?ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року N? 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року N? 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року N? 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечити кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. 26.01.2022 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено відповідні зміни щодо керівництва ТОВ «ІПМ». Позивач у разі задоволення його вимог і припинення трудових відносин з товариством, не наділений правом ініціювати внесення змін до ЄДР. Засновник не реагує на заяви, у ТОВ «ІПМ» не з?являється взагалі, що унеможливить в майбутньому поновлення прав позивача щодо виключення з ЄДР відповідного запису щодо нього. Згідно частин 1-3\~статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої\~статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved