Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

У червні 2023 року позивач в особі представника засобами поштового зв`язку звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 04.09.2007 року у розмірі 45 151,71 грн. станом на 22.05.2023 року та судові витрати у розмірі 2 684,00 грн. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 04.09.2007 року, та підтвердив, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг та відповідно підтвердив, що він повністю проінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення в письмові формі. Відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 36 000,00 гривень. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Всупереч чинному законодавству та умовам договору, [PERSON] належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Станом на 22.05.2023 року за відповідачем по укладеному з АТ КБ «ПриватБанк» кредитному договору № б/н від 04.09.2007 року наявна заборгованість на загальну суму 45\~151,71 грн., яка складається з наступного: 36\~753,89 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8\~397,82 грн. заборгованість за простроченими відсотками. До теперішнього часу сума боргу за договором № б/н від 04.09.2007 року відповідачем не погашена. Вищенаведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 червня 2023 року, головуючим суддею у справі визначено судді Слюсар Л.П. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2023 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. 13 лютого 2024 року на адресу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява відповідача [PERSON] про перегляд вищевказаного заочного рішення суду. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2024 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2023 року скасовано і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 11.03.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вказав на те, що кредитний договір про надання банківських послуг б/н від 04.09.2017 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» не укладався та ним не підписувався. Ним не погоджено з АТ КБ «ПриватБанк» суму видачі кредиту. Також просив суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача. Так йому не було нічого відомо за документ «кредитний договір» б/н від 04.09.2007 року» і тому з 04.09.2007 року по теперішній час він нічого не сплачував АТ КБ «ПриватБанк». Зазначив, що строк позовної давності за кредитним договором від 04.09.2007 року сплив 05.10.2010 року. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. 03.04.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказали, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 04.09.2007 року. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та тарифах. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якими виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис у Заяві. Щодо твердження відповідача стосовно не підписання кредитного договору зазначили, що позов про визнання кредитного договору недійсним у встановленому порядку не заявлявся і предметом судового розгляду не був. Правом на оспорення даного договору у судовому порядку ще до звернення позивача з позовом жодна із сторін не скористалася. Предметом позову, який підлягає доказуванню є розмір заборгованості за кредитним договором. АТ КБ «ПриватБанк» надав суду докази щодо наявності заборгованості за Договором (розрахунок заборгованості), відповідач, в свою чергу, не спростував докази надані Банком щодо цього факту. Відповідачем не доведено та матеріалами справи не встановлено, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа. Стосовно підписання Паспорту споживчого кредиту стилусом на планшеті, то при здійсненні клієнтом власноручного підпису на планшеті не використовувалися ніякі електронні дані в якості аналогів власноручного підпису, натомість було вчинено власноручний підпис але на електронному документі на екрані сенсорного пристрою. Щодо ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг зазначили, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 04.09.2007 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе, також з копії анкети-заяви\~чітко вбачається,\~що[PERSON] висловив згоду про укладання договору та виявив бажання оформити на своє ім`я карту «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден з тим, що ця заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…. Я зобов`язуюся виконувати вимоги умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами». Вказали, до Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а також отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Щодо строку позовної давності зазначили, що позивачем дотримано строк позовної давності при зверненні до суду. Так відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицьовій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк перевипущеної картки до останнього дня 07.2023, а позивач звернувся до суду з даним позовом 19.06.2023. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав та просив суд позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказав, що в АТ КБ «ПриватБанк» він отримував пластикову картку для отримання заробітної плати, кредитних карток в АТ КБ «ПриватБанк» він не отримував та не користувався. Представник відповідача просив суд застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності та відмовити в позові. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази в їх сукупності, оглянувши оригінали, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 вересня 2007 року між сторонами у справі було укладено договір № б/н, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно Статуту від 06 вересня 2019 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.06.2021 року, найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що в свою чергу є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». [PERSON] згідно з укладеним договором б/н від 04 вересня 2007 року звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг та підписав заяву, відповідно до якої [PERSON] висловив згоду про укладання договору та виявив бажання оформити на своє ім`я карту «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден з тим, що ця заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…. Я зобов`язуюся виконувати вимоги умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами». Базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 3 % на місяць із розрахунку 360 днів у році. Відповідно до укладеного договору, Банком відкрито відповідачу картковий рахунок із початковим кредитним лімітом 5000,00 грн. та надано у користування кредитну картку «Універсальна».У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 36 000,00 гривень. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Як зазначає позивач у зв`язку з порушеннями відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 04 вересня 2007 року, відповідач станом на 22 травня 2023 року згідно розрахунку позивача має заборгованість у сумі 45\~151,71 грн., яка складається з наступного: 36\~753,89 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8\~397,82 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Виниклі спірні правовідносини між сторонами у справі, регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 626 ч.1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 629 ЦК Українидоговір є обов`язковим для виконання сторонами. Сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано довідку, в якій зазначено, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 26 березня 2007 року, термін дії до 09/15; № [NUMBER] , дата відкриття 28 липня 2015 року, термін дії до 07/19; № [NUMBER] , дата відкриття 24 вересня 2015 року, термін дії до 07/19. № 4149439013791698, дата відкриття 16 серпня 2019 року, термін дії до 07/23. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача (договір б/н), по картковому рахунку № [NUMBER] був визначений ліміт 26 березня 2007 року у розмірі 5000,00 грн. та 03 листопада 2021 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 36000,00 грн., який 26.12.2022 року був зменшений до 0,00 грн. Позивач також на підтвердження своїх вимог надав виписку за договором б/н станом на 01 січня 2023 року за період з 18 грудня 2008 року по 01 березня 2023 року на підтвердження руху коштів по картковим рахункам: № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] . Відповідач заперечував підписання заяви про укладання кредитного договору, оформлення на своє ім`я Кредитної картки «Універсальна», отримання кредиту та користування карткою. В судовому засіданні відповідачем та його представником було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року в задоволенні клопотання про призначення експертизи було відмовлено. Як вбачається Анкета-заява містить детальну інформацію щодо особи [PERSON] , зокрема дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також номер картки. А з виписки по картковому рахунку, чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а також отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Крім того, 17.08.2021 року [PERSON] здійснено власноручний підпис стилусом на планшеті на екрані сенсорного пристрою на електронному документі підписання Паспорту споживчого кредиту. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду не надано. Таким чином, [PERSON] не виконав умови договору, чим порушив право позивача на кошти за кредитним договором. Щодо заяви відповідача та представника відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з приписами\~ст. 267 ЦК України\~особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. За змістом норми початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13, та постанові Верховного суду України по справі 6-31 цс15. Суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14). Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Отже, наслідки спливу позовної давності застосовується до обґрунтованого позову за наявності заяви відповідача. Як вбачається\~із матеріалів\~справи тавідповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицьовій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк перевипущеної картки [PERSON] до останнього дня 07.2023, а позивач звернувся до суду з даним позовом 19.06.2023, тобто в межах строку позовної давності. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до приписів ст.\~12\~Цивільного процесуального\~кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 77,78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 78\~ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 81,82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченим відсоткам, в тому числі розмір і порядок їх нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04 вересня 2007 року, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору. Як встановлено з матеріалів справи, зобов`язання відповідача, щодо сплати кредиту та відсотків за ним виконувались з порушенням умов договору. Виходячи із\~вищевикладеного,\~аналізуючи надані\~докази та\~даючи їм\~правову оцінку,\~враховуючи встановлені\~судом наведені\~вище обставини,\~підтверджені доказами,\~які досліджені\~в судовому\~засіданні,\~оцінивши їх\~належність,\~допустимість,\~достовірність,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у їх\~сукупності,\~встановивши правовідносини,\~які випливають\~із встановлених\~обставин,\~та правові\~норми,\~які підлягають\~застосуванню до\~цих правовідносин, та враховуючи, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, допустив прострочення платежів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 вересня 2007 року, яка станом на 22 травня 2023 року становить 45\~151,71 грн., яка складається з наступного: 36\~753,89 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8\~397,82 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Підстав для звільнення [PERSON] від сплати зазначено суми або зменшення її розміру судом не встановлено. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн., у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. на користь позивача.

Outcome: approved