Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-17 00:00:00

Позивач АТ «КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.10.2006 [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», а в подальшому АТ КБ «Приватбанк»" уклали кредитний договір № ZRCWGA00000015, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 78 700, 00 доларів США строком до 25.10.2010, в обмін на зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. 14.06.2017 рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області у справі № 275/147/17 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № ZRCWGA00000015 у розмірі 24 686, 14 доларів США, видано виконавчий лист № 275/147/17. 29.01.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Волковою Є.О. відкрито виконавче провадження № 64330042 з примусового виконання виконавчого листа № 275/147/17 від 14.07.2017 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за договором кредиту в сумі 24 686, 14 доларів США. 11.02.2021 року приватним виконавцем у межах виконавчого провадження № 64330042 винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все нерухоме майно Відповідача, у тому числі на 65/100 частини нежитлової будівлі, кафе-офісу, загальною площею 261,8 кв. м., реєстраційний номер майна у ДРРПНМ: 101378618209, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (після перейменування - [ADDRESS] , та земельну ділянка для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0, 0537 га, кадастровий номер: 1820955100:01:003:1199, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . 08.02.2024 приватним виконавцем отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з якої вбачається, що на підставі ухвали суду, серія та номер: б/н, від 23.03.2012, виданої Брусилівським районним судом Житомирської області, внесено запис про обтяження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (номер запису про обтяження 10759713 від 28.03.2012), обтяжувач: ПАТ Райффайзен Банк Аваль". 11.01.2022 року на вимогу приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. АТ "Райффайзен Банк повідомив, що звертався до Брусилівського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2012/110/497 від 16.07.2007 в сумі 1 015 000, 00 грн., який був задоволений рішенням суду від 27.02.2013 в цивільній справі № 605/326/2012. В рамках вказаної цивільної справи в забезпечення позову було накладено арешт на майно відповідачки. При цьому 19.08.2014 відповідно до укладеного договору про припинення зобов`язань за кредитним договором № 2012/110/497 від 16.07.2007, між Банком та [PERSON] , зобов`язання Позичальника перед Банком припинились за вказаним кредитним договором. Станом на 11.01.2022 заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 2012/110/497 від 16.07.2007 перед АТ "Райффайзен Банк" відсутня. Таким чином, позивач зазначив, що в рамках виконавчого провадження № 64330042 з примусового виконання виконавчого листа № 275/147/17 від 14.07.2017 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 24 686, 14 доларів США рішення суду може бути виконане шляхом звернення стягнення на майно [PERSON] . Однак примусова реалізація нерухомого майна відповідачки, а саме приміщення кафе - офісу, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] (після перейменування - [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0, 0565 гектарів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (після перейменування - [ADDRESS] , на сьогоднішній день неможлива, зважаючи на арешт, накладений ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.03.2012 у справі № 605/326/2012. При цьому зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № 2012/110/497 від 16.07.2007 перед АТ "Райффайзен Банк" припинились 19.08.2024, станом на 11.01.2022 заборгованість Відповідача за цим кредитним договором перед АТ Райффайзен Банк" відсутня, що свідчить про повне виконання Відповідачем рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 27.02.2013 у справі № 605/326/2012, під час розгляду якої судом вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно Відповідача. Вищевикладене, на думку позивача, свідчить, що на теперішній час відпала потреба у застосуванні заходів забезпечення позову у справі № 605/326/2012. За таких обставин позивач вважає, що належним та ефективним способом судового захисту його прав та інтересів є зняття арешту шляхом скасування відповідного запису про обтяження, що відповідає способу захисту, передбаченому у ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та призведе до поновлення порушеного права позивача. Просив зняти арешт з приміщення кафе - офісу, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладений ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.03.2012 у справі № 605/326/2012, шляхом скасування обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 10759713, обтяжувач «Райффайзен Банк». Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2024 року у вказаній цивільній справі було відкрито спрощене позовне провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с. 36). Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився,про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі, вимоги позовної заяви підтримав повністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучі належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними оголошеннями на офіційному сайті Брусилівського районного суду Житомирської області, про причини своєї неявки суду не повідомила, у зв`язку з чим зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, АТ «Райффайзен Банк» в судове засідання також не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Суд, дослідивши подані письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 26.10.2006 [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», а в подальшому АТ КБ «Приватбанк» уклали кредитний договір № ZRCWGA00000015, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 78 700, 00 доларів США строком до 25.10.2010, а Позивальник зобов`язався своєчасно повернути кредит та сплатити відсотків за користування кредитом (а.с. 23-24). 14.06.2017 рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області у справі № 275/147/17 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № ZRCWGA00000015 у розмірі 24 686, 14 доларів США (а.с. 15-16), видано виконавчий лист № 275/147/17 (а.с. 10). 29.01.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Волковою Є.О. відкрито виконавче провадження № 64330042 з примусового виконання виконавчого листа № 275/147/17 від 14.07.2017 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за договором кредиту в сумі 24 686, 14 доларів США (а.с. 8). Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною 2 статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. За змістом ч. 2 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. 11.02.2021 року приватним виконавцем у межах виконавчого провадження № 64330042 винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] , в тому числі на 65/100 частини нежитлової будівлі, кафе - офісу, загальною площею 261,8 кв. м., реєстраційний номер майна у ДРРПНМ: 101378618209, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (після перейменування - [ADDRESS] , та земельну ділянка для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0, 0537 га, кадастровий номер: 1820955100:01:003:1199, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). 08.02.2024 приватним виконавцем отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з якої вбачається, що на підставі ухвали суду, серія та номер: б/н, від 23.03.2012, виданої Брусилівським районним судом Житомирської області, внесено запис про обтяження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (номер запису про обтяження 10759713 від 28.03.2012), обтяжувач: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 18-22). Також встановлено, що 06.03.2012 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Брусилівського районного суду Житомирської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2012/110/497 від 16.07.2007 у розмірі 1 015 000, 00 грн. 23.03.2012 ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області у справі № 605/326/2012 частково задоволено заяву ПАТ "Райффайзен Банк Аваль про забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] , а саме приміщення кафе - офісу, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0, 0565 гектарів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). 27.02.2013 Брусилівським районним судом Житомирської області винесено рішення у справі № 605/326/2012, відповідно до якого вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] задоволені, стягнуто заборгованість за кредитним договором № 2012/110/497 від 16.07.2007 у розмірі 1 015 000, 00 грн.(а.с. 12-13). З відповіді АТ «Райффайзен Банк» № 138/2/15 від 11.01.2022 року на вимогу приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. про надання інформації, вбачається, що Банк звертався до Брусилівського районного суду Житомирської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2012/110/497 від 16.07.2007. 19.08.2014 відповідно до укладеного договору про припинення зобов`язань за кредитним договором № 2012/110/497 від 16.07.2007 між Банком та [PERSON] зобов`язання Позичальника перед Банком припинились за вказаним кредитним договором. Станом на 11.01.2022 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 2012/110/497 від 16.07.2007 перед АТ «Райффайзен Банк» відсутня (а.с. 14). Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників станом на 26.09.2024 року запис про відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 605/326/2012, виданого Брусилівським районним судом Житомирської області, відсутній (а.с. 104-105). Отже, судом встановлено, що виконання рішення Брусилівського районного суду Житомирської області № 275/147/17 від 14.07.2017 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за договором кредиту в сумі 24 686, 14 доларів США шляхом звернення стягнення на майно боржника [PERSON] неможливо через існування арешту на зазначене майно, накладене згідно ухвали Брусилівського районного суду Житомирської області про забезпечення позову від 23.03.2012 року у справі № 605/326/2012, по якій рішення суду вже виконано та потреба у застосуванні заходів забезпечення позову відсутня. Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 18.04.2022 по справі № 705/4132/19 дійшов до висновку, що забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення». Водночас за приписами частини першої статті 158 ЦПК України з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Верховний Суд у Постанові від 25.05.2023 у справі № 334/1250/22, зазначив про наступне: «У справі, що переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що [PERSON] не був учасником справи № 336/6320/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, під час розгляду якої вжито заходи забезпечення позову у виді арешту спірного майна. Відтак з урахуванням положень частини першої статті 158 ЦПК України заявник позбавлений можливості звертатися до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. Для нього чинним законодавством передбачено інший спосіб судового захисту, а саме звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна». Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Таким чином, вимоги позивача про зняття арешту з належного відповідачу приміщення кафе - офісу, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладеного ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.03.2012 у справі № 605/326/2012, шляхом скасування відповідного запису про обтяження, на думку суду, є належним та ефективним способом судового захисту його прав та інтересів, відповідають способу захисту, передбаченому у ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та призведуть до поновлення порушеного права позивача, а отже підлягають задоволенню. Також суд вважає, що підлягають задоволенню й вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки на його користь судових витрат, які були понесені ним у зв`язку із зверненням до суду по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн., що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України, оскільки ці витрати, які підтверджені документально квитанцією, залученою до матеріалів справи, є судовими витратами, які у разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved