Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

Позивач 14.08.2023 року звернувся до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з ПрАТ «СК «Євроінс Україна»» на його користь відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі недоплаченої суми страхового відшкодування 41\~216 грн., яка не перевищує ліміту страхової виплати, згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № 209983241; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 10\~000 грн. та судовий збір у розмірі 1\~073,60 грн. Позов мотивований тим, що 14.12.2022 року о 08 год. 45 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки Suzuki Swift, р/н [NUMBER] , рухаючись в районі е/о № 203 по вул. Набережній Заводській у м. Дніпрі, діючи в порушення п. 12.1 ПДР України, не врахував дорожньої обстановки, через що не впорався з керуванням транспортним засобом, допустив занос і розворот керованого транспортного засобу, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки Mitsubishi Pajero, р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався позаду у попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобіль Mitsubishi Pajero, р/н [NUMBER] , отримав технічні пошкодження, чим була завдана матеріальна шкода [PERSON] . На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автомобіль марки Mitsubishi Pajero, р/н [NUMBER] , належить позивачу. Вина [PERSON] у вчиненні ДТП підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2023 року. Оскільки вина заподіювача шкоди [PERSON] згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 209983241 у період з 12.07.2022 року по 11.07.2023 року застраховано в ПрАТ «СК «Євроінс Україна»», то позивачем 15.12.2022 року подано заяву про виплату йому страхового відшкодування. Відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № 209983241 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну встановлена в розмірі 160\~000,00 грн., розмір франшизи 2 500,00 грн. 14.12.2022 року особою, яка не надала документів на підтвердження своїх повноважень діяти від імені та в інтересах ПрАТ «СК «Євроінс Україна»» було проведено огляд належного позивачу автомобілю Mitsubishi Pajero, р/н [NUMBER] , у м. Дніпрі, але звіт № 21386 від 09.03.2023 року складено в м. Києві іншою особою оцінювачем [PERSON] , і відповідно до якого вартість матеріального збитку без урахування ПДВ становить 70\~692,11 грн. У вказаному звіті розмір фактично заподіяних матеріальних збитків є значно заниженим, оскільки при визначенні завданих збитків оцінювачем не було враховано всіх пошкоджень, які наявні на транспортному засобі, безпідставно занижено вартість відновлювального ремонту та запасних частин. Вказаний звіт є неналежним доказом, оскільки складався особою, яка не здійснювала огляд пошкодженого автомобілю. 15.03.2023 року відповідачем ПрАТ «СК «Євроінс Україна»» відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № 209983241, без узгодження із позивачем, було виплачено останньому страхове відшкодування в розмірі 68\~192,11 грн. Позивач звернувся до судового експерта-автотоварознавця [PERSON] , яким було особисто проведено огляд автомобіля Mitsubishi Pajero, р/н [NUMBER] , та складено висновок № 9401 від 04.01.2023 року по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, відповідно до якого вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобілю Mitsubishi Pajero, р/н [NUMBER] , внаслідок ДТП становить 111\~908,29 грн. Однак відповідач безпідставно, не приймаючи до уваги наданий позивачем висновок, провів розрахунок суми страхового відшкодування лише на підставі звіту № 21386 від 09.03.2023 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку без урахування ПДВ становить 70\~692,11 грн., яка є необґрунтовано нижчою за фактично встановлений розмір збитків, заподіяних позивачу становить 111\~908,29 грн. Таким чином, сума недоплаченого страхового відшкодування становить 41\~216 грн., що не перевищує ліміт відповідальності страховика. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.08.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 25.09.2023 року до суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що розмір страхового відшкодування визначено у розмірі 81\~229,93 грн. як суму витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу. 15.03.2023 року відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 68\~192,11 грн. Незгода позивача із розміром виплаченого страхового відшкодування на надання іншого звіту не спростовує висновку оцінювача, складеного на замовлення страховика. Позивачем не надано доказів того, що отриманого страхового відшкодування недостатньо для проведення відновлювального ремонту його транспортного засобу. Наданий позивачем висновок № 9401 від 04.01.2023 року не є належним та допустимим доказом. Особою, відповідальною за залишок невідшкодованої шкоди страховиком шкоди, є безпосередній винуватець ДТП. 29.09.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача, посилаючись на безпідставність на необґрунтованість доводів відзиву, просив позов задовольнити. 12.10.2024 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких просив відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 жовтня 2023 року призначено по\~цивільній справі\~судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручено судовому експерту України [PERSON] . На час проведення експертизи провадження по справі зупинено. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 08.01.2024 року поновлено провадження у справі. 05.02.2024 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій позивач просив стягнути з відповідача на його користь відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі недоплаченої суми страхового відшкодування - 62 703 грн., яка не перевищує ліміту страхової виплати, згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №209983241; витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., судовий збір та витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 4\~800,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 08.02.2024 року в задоволенні клопотання представника відповідача про передачу за підсудністю цивільної справи відмовлено. Позивач [PERSON] письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна»» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання сповіщався належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та зібрані у справі докази, дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 14.12.2022 року о 08 год. 45 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки Suzuki Swift, р/н [NUMBER] , рухаючись в районі е/о № 203 по вул. Набережній Заводській у м. Дніпрі, не врахував дорожньої обстановки, через що не впорався з керуванням транспортним засобом, допустив занос і розворот керованого транспортного засобу, внаслідок якого відбулось зіткнення з автомобілем марки Mitsubishi Pajero, р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався позаду у попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали технічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода (а.с. 18-19). Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2023 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.05.2023 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с. 18-22). В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова\~відповідальність [PERSON] \~застрахована згідно\~полісу №\~209983241\~обов`язкового страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів \~у період\~з 12.07.2022\~року по\~11.07.2023\~року в\~ПрАТ «СК\~«Євроінс Україна»», страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 160 000,00 грн., розмір франшизи 2 500,00 грн. (а.с. 17). Позивач [PERSON] \~є власником автомобілю марки Mitsubishi Pajero, р/н [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 16). Позивачем 15.12.2022 року подано до ПрАТ «СК «Євроінс Україна»» заяву про виплату йому страхового відшкодування (а.с. 23). 22.12.2022 року проведено огляд транспортного засобу марки Mitsubishi Pajero, р/н [NUMBER] (а.с. 83-87). 21.02.2023 року позивач подав відповідачу заяву про проведення виплати страхового відшкодування в розмірі 111\~908,29 грн. згідно висновку № 9401 від 04.01.2023 року, складеного судовим експертом Крутінь В.І. (а.с. 25). Згідно зі звітом № 21386 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеним 09.03.2023 року оцінювачем [PERSON] , вартість матеріального збитку без урахування ПДВ становить 70 692,11 грн. (а.с. 88-92). Листом від 15.03.2023 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна»» повідомило позивача про прийняття рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 68\~192,11 грн. (а.с. 24). Відповідачем на підставі страхового акту № 81073/1/2022 від 15.03.2023 року та розрахунку № 00000014773 суми страхового відшкодування від 10.03.2023 року здійснено виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 68 192,11 грн. (а.с. 105-107). Позивач звернувся до судового експерта-автотоварознавця [PERSON] , яким було особисто проведено огляд автомобіля Mitsubishi Pajero, р/н [NUMBER] , та складено висновок № 9401 від 04.01.2023 року по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, відповідно до якого вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобілю Mitsubishi Pajero, р/н [NUMBER] , внаслідок ДТП становить 111 908,29 грн. (а.с. 38-68). 31.05.2023 року представник позивача звернувся до відповідача з заявою про доплату страхового відшкодування з урахуванням висновку № 9401 від 04.01.2023 року (а.с. 26-28). Проте листом від 07.06.2023 року відповідач відмовив позивачу у здійсненні доплати страхового відшкодування (а.с. 29). Згідно з\~висновком експерта\~№ 3312/23\~(товарознавчої\~експертизи по\~визначенню вартості\~матеріального збитку,\~заподіяного власнику\~КТЗ),\~складеного 20.12.2023\~року судовим\~експертом Дроздовим\~Ю.В.\~на підставі\~ухвали Ленінського\~районного суду\~міста Дніпропетровська\~про призначення\~експертизи,\~вартість відновлювального\~ремонту,\~з урахуванням\~коефіцієнту фізичного\~зносу замінюваних\~складових частин\~автомобілю Mitsubishi\~Pajero,\~р/н\~ [NUMBER] ,\~пошкодженого внаслідок\~ДТП складає\~133\~395,59\~грн.\~Вартість матеріального\~збитку,\~завданого власнику\~автомобілю Mitsubishi\~Pajero,\~р/н\~ [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП станом на 14.12.2022 року складає 149\~244,02 грн. (а.с. 143-155). Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно з статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору . Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 вказала, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи право позивача на відшкодування шкоди від її заподіювача, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи позивачем доведено спричинення шкоди саме [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПАТ «СК «Євроінс Україна», суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця матеріальної шкоди між страховим відшкодуванням та загальною сумою заподіяної шкоди, визначену висновком експерта № 3312/23 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ) від 20.12.2023 року, у розмірі 62 703 грн. (133\~395 грн. 70\~692 грн. = 62 703 грн.), яка залишилась не відшкодованою. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України, суд виходить із наступного. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, представником позивача надано: ордер; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; договір про надання правничої (правової) допомоги від 25.05.2023 року; акт № 1 прийняття наданих послуг з правничої допомоги від 09.08.2023 року на 10\~000,00 грн.; квитанції про сплату витрат на правничу допомогу на 10\~000,00 грн. (а.с. 9-15). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 15\~873,60 грн., з яких: 1\~073,60 грн. судовий збір, 10 000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу та 4\~800,00 грн. витрати на проведення експертизи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості. На підставі викладеного та

Outcome: approved