Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

До Іваничівського районного суду Волинської області 23 липня 2024 року надійшла цивільна справа №154/1687/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, відповідно до ухвали Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 червня 2024 року про передачу цієї справи на розгляд за підсудністю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 06 квітня 2024 року сторони перебувають у шлюбі. Від цього шлюбу дітей не мають, спільне життя не склалось у зв`язку із втратою взаєморозуміння та почуття любові один до одного. Примирення та спільне життя з відповідачем не можливе, шлюб існує лише формально. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 25 липня 2024 дану цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у спрощеному порядку з викликом сторін. Судове засідання, призначене на 17.09.2024, було відкладено за клопотанням позивача, у зв'язку з необхідністю надання часу для примирення. Однак, до початку даного судового засідання, позивач подала заяву у якій зазначила, що примиритись з відповідачем не вдалось, позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки [PERSON] не повідомив, відзиву або інших клопотань чи заяв щодо розгляду справи до суду не подав. Враховуючи, що відповідач будучи повідомленим про час, дату та місце розгляду справи повторно до суду не з`явився, доказів про поважність причин неявки не надав, а тому, відповідно до положень ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 06 квітня 2024 року Володимирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №48. Дошлюбне прізвище позивача - « [PERSON] ». Як зазначає позивач, від вказаного шлюбу дітей у них не має, спільне життя не склалось у зв`язку із втратою взаєморозуміння та відчуття любові один до одного, шлюб існує лише формально. Згідно із положеннями ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України (далі-СК України) кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Під час судового розгляду об`єктивно встановлено, що подальше спільне життя із збереженням шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ст.24 СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ст.104 СК України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Таким чином, суд дійшов висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому вважає, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позові позивач зазначила, що судові витрати понесе самостійно.

Outcome: approved