Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів,в якій просить стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі 1/12 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22.07.2024 року та довічно. Позов мотивований тим, що позивач є пенсіонером, якому встановлено інвалідність 2 групи, що підтверджується довідкою МСЕК. У зв`язку з незадовільним станом здоров`я позивач не працює з 2005 року. Станом на липень 2024 року [PERSON] отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2725,00 грн., єдиним іншим джерелом доходів позивача є соціальні виплати у розмірі 500,00 грн., що мають нерегулярний характер. Позивач має постійну потребу в обстежені та лікуванні, що підтверджується встановленими йому діагнозами. Водночас необхідність обстеження та лікування спричиняє для позивача додаткові витрати. У зв`язку зі скрутним фінансовим становищем позивача та його непрацездатністю він не в змозі самостійно матеріально забезпечувати свої потреби в обстеженні та лікуванні, а також підтримувати своє гідне існування, а тому потребує матеріальної допомоги. Довідкою про склад сім`ї (копія додається) підтверджується, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , а також має повнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] (далі - відповідач), [PERSON] [INFO] , які проживають разом з ним. Дружина позивача, [PERSON] , отримує заробітну плату у встановленому законом мінімальному розмірі оплати праці, веде разом з позивачем спільне господарство, але їхнього спільного бюджету не вистачає на підтримку здоров`я та забезпечення нормальної життєдіяльності позивача у зв`язку з незадовільним станом його здоров`я, необхідністю в постійному обстеженні та лікуванні, повноцінному здоровому харчуванні. [PERSON] , дочка позивача, проживає разом з ним, працює, але отримує заробітну плату у встановленому законом мінімальному розмірі оплати праці. Таким чином, матеріальний стан доньки позивача не дає їй реальної можливості надавати матеріальну допомогу батькові у достатньому розмірі. Відповідач (рідний син позивача), наразі є військовослужбовцем Збройних Сил України та отримує гідне грошове забезпечення, додаткову винагороду за участь у бойових діях. Таким чином, відповідач має реальну змогу надавати позивачу матеріальну допомогу, але відмовляється це робити. Батьківських прав відносно відповідача позивач не позбавлявся, а також не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. Викладене стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надав, однак надіслав до суду заяву, за змістом якої відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON] , даний факт не оспорюється сторонами (а.с. 11). Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] є пенсіонером по інвалідності, відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 9). Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав -непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Положеннями ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України). Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Обов`язок неповнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридичних значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька, потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 року у справі №301/160/17 (провадження №61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016 року у справі №6-3066цс15. При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей. Виходячи з принципів змагальності, всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/12 частки усіх видів заробітку (доходу) на утримання батька щомісячно з дня пред`явлення позову до суду і довічно. Частиною 1 ст.205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Суд враховує, що позивач є пенсіонером, тобто в правовому розумінні є непрацездатним, є інвалідом 2 групи, отримує пенсію в розмірі, який не перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність в зв`язку з чим потребує додаткових витрат на придбання ліків, а отже потребує матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує стан здоров`я сторін, неможливість одержання позивачем утримання від інших осіб, а також матеріальний стан відповідача, сімейний стан. Задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів, який потрібно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. За таких обставин, з урахуванням поданої відповідачем заяви про визнання позову, суд вважає, що справедливим буде стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/12 частки його доходу на утримання батька. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином, враховуючи, що позивач у даній справі звільнений від сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн., та враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи, відповідно до ст. 141 ЦПК України, 50% судового збору слід стягнути з відповідача в дохід держави, що становить 605,60 грн. Щодо решти суми судового збору, то його слід компенсувати за рахунок держави. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved