Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-10 00:00:00

26.07.2024 року [PERSON] звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до Дружківської міської територіальної громади в особі Дружківської міської військової адміністрації про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову вказує, що вона, [PERSON] , є рідною онукою своєї бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 18.10.1991 року). Дівоче прізвище позивача - [PERSON] . 24.08.1991 року вона вийшла заміж за [PERSON] і змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] . [INFO] померла рідна мати позивача - [PERSON] . [INFO] помер рідний батько позивача - [PERSON] (син померлої бабусі [PERSON] ). Померла [PERSON] є власником житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок видане Дружківським міськкомгоспром від 30.05.1959 року, яка в подальшому склала на користь [PERSON] заповіт. На момент смерті бабуся позивача проживала у будинку [ADDRESS] . Позивач зазначає, що на теперішній час вона є єдиною спадкоємицею, після смерті свого рідного батька [PERSON] (сина померлої бабусі) та [PERSON] , та бажає прийняти спадщину. В порозумінні ст. 1265 ЦК України позивач як онука померлої має право на спадкування як спадкоємиця п?ятої черги. 12 грудня 2023 року позивач звернулася до нотаріуса з можливістю видати їй документи про спадщину (свідоцтво про право на спадщину за законом), але враховуючи, що з моменту смерті [PERSON] сплинув 6-ти місячний термін і позивач не була зареєстрована за однією адресою з померлою, а батько позивача після смерті спадкодавця не звернувся з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у відповідний строк, то позивачу 11.07.2024 року в її проханні було відмовлено. Позивач зазначає, що нею був пропущений 6-ти місячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме: 1) [PERSON] як син спадкодавця, спадкоємець за заповітом, знаходився тривалий час поруч зі своєю матір?ю, хоронив її і тому позивач вважала, що її батько є власником спадкового майна її бабусі; 2) позивач не має юридичної освіти і тому у питаннях про спадщину не усвідомлена; 3) у позивача на той час не було достатньо коштів, щоб належним чином оформити спадщину; 4) позивач не знала в який термін необхідно подавати відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 5) з травня 2014 року в регіоні триває антитерористична операція, а з 24.02.2022 року до теперішнього часу тривають реальні бойові дії, тривалий час не працювали спадкові реєстри; 6) тривалий час хворіла онкологією. Про те, що спадкове майно спадкодавця [PERSON] не є у власності її батька позивач дізналася тільки у липні 2024 року. Позивач не має наміру відмовлятися від спадщини. На теперешній час спадкоємців, які б прийняли спадщину, чи звернулись з цього приводу до нотаріальної контори з відповідною заявою немає. Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 30.07.2024 року відкрив провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішив здійснювати в порядку загального позовного провадження, та призначив по вказаній справі підготовче судове засідання. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 22.08.2024 року закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber». 22.08.2024 року до Дружківського міського суду Донецької області від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (арк. с. 27). Представник Дружківської міської територіальної громади в особі Дружківської міської військової адміністрації у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою від 26.08.2024 року (арк. с. 33). Про причини своєї неявки він суд не повідомив. Заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від відповідача на адресу суду не надходило. У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, заочно у відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, проти чого позивач не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [PERSON] померла [INFO] у віці 88 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 817, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.10.1991 року (арк. с. 12). 18.05.1978 року [PERSON] було складено заповіт, який посвідчено секретарем Райської селищної Ради народних депутатів м. Дружківки Донецької області та зареєстровано в реєстрі за № 27, відповідно до якого на випадок смерті зробила заповітне розпорядження, яким будинок з забудовами двора, що знаходяться по [ADDRESS] заповіла [PERSON] (арк. с. 13). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.06.1958 року [PERSON] народився [INFO] , про що в книзі записів актів громадянського стану зроблено відповідний актовий запис за № 13, та матір`ю є [PERSON] (арк. с. 14). Зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 19.10.1968 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 19.10.1968 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 22. Після реєстрації одруження дружині [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (арк. с. 14). [INFO] народилася [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено запис за № 21. Батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.09.1973 року (арк. с. 7). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24.08.1991 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 24.08.1991 року, про що в книзі записів актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис за № 453. Після укладення шлюбу дружині [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (арк. с. 7). З паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Дружківським МВ УМВС України в Донецькій області 19.02.1997 року, вбачається, що позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Дружківка Донецької області та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (арк. с. 4-6). [INFO] [PERSON] померла у віці 63 роки, про що складено відповідний актовий запис за № 629, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області 18.08.2014 року (арк. с. 11). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 14.12.2021 року Дружківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] помер [INFO] , про що 14.12.2021 року складено відповідний актовий запис № 1434 (арк. с. 10). На підставі зазначених вище документів, встановлено, що [PERSON] є рідною онукою [PERSON] . Судом установлено, що [PERSON] була власником житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок видане Дружківським міськкомгоспром від 30.05.1959 року, зареєстровано в кн. 12, № запису 4421, що підтверджується довідкою-характеристикою об`єкта нерухомого майна № 1523 від 01.07.2024 року (арк. с. 9). Відповідно до листа приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Радіонова Ю. В. № 220/01-16 від 11.07.2024 року «Щодо звернення [PERSON] від 12.12.2023 року» у зв`язку з тим, що позивачем пропущений строк для прийняття спадщини, позивач має звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (арк. с. 8). Спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на момент смерті [PERSON] у жовтні 1991 року. За приписами ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. За змістом частин 4,5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 судам роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Так, відповідно до листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Зазначене положення підтверджується висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року № 14-608цс18 (справа № 145/797/15-ц) та Верховним Судом у постанові від 15 травня 2019 року № 61-39068св18 (справа № 391/769/17). Таким чином, оскільки спадщина після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилась у період чинності ЦК УРСР і строк прийняття спадщини закінчився у період дії вказаного кодексу, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР. За змістом ст. 524, 525 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом (ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР ). Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі ст. 550 ЦК УРСР, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Слід зазначити, що нормами Цивільного кодексу України в ред. 1963 року не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, як відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, а було передбачено продовження строку для прийняття спадщини згідно із вимогами ст. 550 ЦК Української РСР. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року в справі № 319/414/20. У постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 319/414/20 зазначено, що цей строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. Позивач зазначає, що нею був пропущений 6-ти місячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме: 1) [PERSON] як син спадкодавця, спадкоємець за заповітом, знаходився тривалий час поруч зі своєю матір?ю, хоронив її і тому позивач вважала, що її батько є власником спадкового майна її бабусі; 2) позивач не має юридичної освіти і тому у питаннях про спадщину не усвідомлена; 3) у позивача на той час не було достатньо коштів, щоб належним чином оформити спадщину; 4) позивач не знала в який термін необхідно подавати відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 5) з травня 2014 року в регіоні триває антитерористична операція, а з 24.02.2022 року до теперішнього часу тривають реальні бойові дії, тривалий час не працювали спадкові реєстри; 6) тривалий час хворіла онкологією, що підтверджується випискою № 223 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворої та випискою з історії хвороби № 2177/1864, де зазначено повний діагноз: гіперплазія ендоментрія, лейома матки, кіста лівого яєчника (арк. с. 15, 16). Позивачем не надано доказів прийняття спадщини сином померлої [PERSON] на підставі заповіту 18.05.1978 р. Верховний Суд у Постанові від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Так, за результатами аналізу практики Верховного Суду можна навести приблизний перелік поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини: тривала хвороба спадкоємця; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємця та місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємця на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємця про наявність заповіту тощо. При цьому, у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 686/22510/19 зроблено висновок, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, тощо. Суд вважає необхідним зазначити, що наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, затверджено «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» котрий передбачає, що спадкоємець має право звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини шляхом надіслання такої заяви поштою. Пунктами 3.5, 3.23, 3.24 глави 10 «Видача свідоцтва про права на спадщину» Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, в окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, передбачено можливість надіслання заяви про прийняття спадщини поштою. Чинне законодавство України передбачає декілька варіантів порядку реалізації громадянами права подання заяви про прийняття спадщини. У випадку, якщо фізична особа за станом свого здоров`я або іншими причинами не має можливості прийти до нотаріальної контори, то така особа може запросити нотаріуса додому для особистого написання заяви у присутності нотаріуса або ж направити таку заяву поштою з обов`язковим засвідченням справжності підпису заявника. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена у справі (ВС/КЦС № 681/203/17-ц від 17.10.2018) - лише незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини може бути підставою для задоволення таких вимог, а в даному випадку такий часовий проміжок є значним, а саме: з моменту смерті спадкодавця [PERSON] , (08.10.1991 року) минуло більше 30 років. Відповідно до ст. 81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З матеріалів справи вбачається, що позивач сформулювала свої позовні вимоги за правилами діючого законодавства і просила визначити (поновити) їй додатковий строк для прийняття спадщини, а не продовжити строк для прийняття спадщини, як зазначено у ст. 550 ЦК УРСР (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) (арк. с. 2-3) . Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] безпідставно звернулась до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, тобто з вимогами, що випливають з положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України (що набрав чинності з 01.01.2004 року) та відповідно, не діяв на час відкриття спадщини після смерті її баби [PERSON] 08.10.1991 року, а тому її позовні вимоги не підлягають задоволенню. Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed