Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 14.07.2023 року з позовною заявою до суду звернулись [PERSON] , [PERSON] до виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визнання наймачем квартири та зобов`язання змінити договір найму, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] перебуває у комунальній власності та знаходиться на балансі Управляючої муніципальної компанії «Заріччя». Квартира є двокімнатною, загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м. Квартира, не приватизована. Наймачем квартири [ADDRESS] до 27 червня 1997 року був [PERSON] . Оскільки у вказану квартиру позивачі вселились та проживають на законних підставах і з того часу постійно в ній проживають, несуть витрати на її утримання, іншого житла не мають, а тому відмова відповідача визнати їх наймачами квартири є протиправною, у зв`язку з чим позивачі звертаються до суду. Просять суд визнати їх наймачами квартири [ADDRESS] та зобов`язати Відділ обліку та розподілу житлової площі виконавчого комітету Хмельницької міської ради змінити договір найму квартири [ADDRESS] змінивши наймача на [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з тим, що початкові позовні вимоги, викладені в позовній заяві не забезпечують в повній мірі захист порушених прав та інтересів позивачів, з метою ефективного захисту порушеного права, позивачами було змінено предмет позову шляхом доповнення позовних вимог новою вимогою без зміни підстав позову, а саме: після уточнення позовних вимог від 07.12.2023 року просять суд визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 08 червня 2023 року №524 про відмову [PERSON] , [PERSON] у переоформленні договору найму на квартиру [ADDRESS] та зобов`язати виконавчий комітет Хмельницької міської ради укласти договір найму квартири [ADDRESS] з [PERSON] та [PERSON] . В судове засідання представник позивачів не з`явилася проте, подала до суду заяву у якій підтримує позовні вимоги, просить справу розглядати без її участі. Представник відповідача в судове засідання з`явилася, у відзиві заперечила проти задоволення позову посилаючись на те, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є неналежним, тому в задоволенні позову просила відмовити. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, у письмових поясненнях вказала про розгляд справи без участі представника, щодо вирішення спору покладалася на розсуд суду. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 26.07.2023 року відкрито провадження, справу призначено у підготовче засідання у загальному проваджені. 03.10.2023 року позивачем заявлено заяву про зміну предмету позову. 11.12.2023 року до суду надійшла заява про зміну предмету позову. 19.01.2024 року представником відповідача подано відзив на позов, у якому не визнаються позовні вимоги так, як є необґрунтованими. 31.01.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив. Ухвалою суду 31.01.2024 року закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 29.02.2024 року. Протокольною ухвалою суду від 09.04.2024 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено КП УМК «Заріччя» ХМР, від якого 18.06.2024 року надійшли письмові пояснення щодо позовних вимог. 22.10.2024 року ухвалено рішення по справі. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває у комунальній власності та знаходиться на балансі Управляючої муніципальної компанії «Заріччя». Квартира є двокімнатною, загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м. Квартира не приватизована. Наймачем квартири [ADDRESS] до 27 червня 1997 року був [PERSON] . Рішенням Хмельницького міськсуду Хмельницької області від 27 червня 1997 року у справі №2-2094/97р. наймача квартири [PERSON] визнано таким, що втратив право користування жилою площею в кв. [ADDRESS] . 11 вересня 1981 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровано [PERSON] як піднаймача, [PERSON] як його дружину та [PERSON] як його сина. 4 жовтня 1981 року за цією ж адресою зареєстровано іншого сина піднаймача [PERSON] . Підставою вселення у вказану квартиру [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був ордер. 29 серпня 1989 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 29 серпня 1989 року. 07 вересня 1989 року [PERSON] знятий з реєстрації за вказаною адресою у зв`язку з переведенням в іншу військову частину. 25 травня 2020 року між Комунальним підприємством «Управляюча компанія «Заріччя» Хмельницької міської ради, в особі, що діє на підставі рішення 32 сесії Хмельницької міської ради від 26.06.2019 року №8, [PERSON] (Наймодавець) та [PERSON] (Наймач) було укладено договір найму житлового приміщення. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2021 року у справі №686/11973/21 [PERSON] визнано\~таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою №Р-03-2717 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 17 січня 2022 року у квартирі [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві користування зареєстрований також її син [PERSON] . Відповідно до довідки\~АТ «Державний ощадний банк України»\~від 10 червня 2022 року №120.54-23/339 [PERSON] участі у приватизації не приймав, житловий чек не використовував за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки\~АТ «Державний ощадний банк України»\~від 10 червня 2022 року №120.54-23/339 [PERSON] участі у приватизації не приймала, житловий чек не використовувала за адресою: [ADDRESS] . Актом про проживання осіб за місцем реєстрації від 16 листопада 2022 року у присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та фактично проживають за місцем реєстрації з 1981 року. Всі витрати по утриманню квартири повністю несуть позивачі. Реалізовуючи своє право на переоформлення договору найму на квартиру [ADDRESS] , позивачі звернулись до відповідача з усіма документами, які є необхідними для зміни наймача житлового приміщення квартири [ADDRESS] . Листом від 09 червня 2022 року №Р-3680-23 Відділ обліку та розподілу житлової площі виконавчого комітету Хмельницької міської ради повідомив позивачів про те, що рішенням виконавчого комітету від 08.06.2023 №524 «Про зміну договорів найму на житлові приміщення» [PERSON] , [PERSON] відмовлено у переоформленні договору найму на квартиру [ADDRESS] . 4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав Суд вважає, що позивачі вселились у квартиру без законних на те підстав. Так, як тривале проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, не є достатньою підставою вважати відповідне житло належним такій особі тому є необґрунтованим посилатися на вимоги статті 8 Конвенції. Судом не береться до уваги укладений договір від 25 травня 2020 року між Комунальним підприємством «Управляюча компанія «Заріччя» Хмельницької міської ради, в особі, що діє на підставі рішення 32 сесії Хмельницької міської ради від 26.06.2019 року №8, [PERSON] (Наймодавець) та [PERSON] (Наймач) найму житлового приміщення так, як рішенням виконавчого комітету від 08.06.2023 №524 «Про зміну договорів найму на житлові приміщення» [PERSON] , [PERSON] відмовлено у переоформленні договору найму на квартиру [ADDRESS] , а тому є всі підстави для переоформлення договору найму на позивачів. Зважаючи на викладене, незважаючи на те, що у вказану квартиру позивачі вселились та проживають, несуть витрати на її утримання, іншого житла не мають, суд приходить до висновку, що відмова відповідача про визнання їх наймачами квартири е є законною та обґрунтованою тому позов є необґрунтованим та в його задоволенні слід відмовити. 5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Частиною першою статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У статті 9 Житлового Кодексу Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку , передбаченому Законом. Відповідно до частини першої та другої статі 61, статей 64 і 65 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією ( а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією ) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №\~2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами) вказано, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення саме по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР). Оскільки, відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Статтею 107 ЖК Української РСР визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Пунктом 1 статті 8 Конвенції гарантовано кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. У\~статті 9 Житлового кодексу України\~встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За частинами першою, другою\~статті 61 ЖК України\~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до частин першої, другої\~статті 64 ЖК України\~члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У\~статті 65 ЖК України\~зазначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Статтею 106 ЖК України встановлено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 01.11.96 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.\~33\~Конституції України гарантує\~кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. У рішенні ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України" (заява N 30856/03) зазначено, що поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. У пункті 36 рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" (заява N 58255/00) суд визначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання житлом, що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання. 6. Судові витрати Судові витрати у справі не підлягають до стягнення з відповідача так, як в задоволенні позову відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed