Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він [PERSON] є братом [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є інвалідом дитинства, що підтверджується медичним висновком №38 про дитину інваліда віком до 18 років, виданий 07.12.2022 року Сквирським центром первинної медико-санітарної допомоги Білоцерківського району Київської області. Неповнолітня [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають окремо від позивача та неповнолітньої [PERSON] . Батьки не займаються вихованням неповнолітньої доньки, не цікавляться її життям, не відвідують її, тобто усунулися від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини. Матеріально дитину не утримують, не цікавиться станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком. Не шукають можливості побачитись. Донька перебуває повністю у позивача на вихованні та утриманні, він дбає про неї, забезпечує всім необхідним. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України, а саме визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оскільки, дитина проживає разом з позивачем, тому останній має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Вищезазначені обставини, змушують позивача звернутися до суду з даним позовом, а тому позивач [PERSON] просить суд: Позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , уродженця і жителя м. Сквира Білоцерківського району Київської області відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Мангіт Каракалпатської АР, жительки м. Сквира Білоцерківського району Київської області відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Встановити над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] опіку. Призначити [PERSON] , [INFO] опікуном над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] . Визначити постійним місцем проживання [PERSON] , [INFO] , місце проживання брата [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а.с.22). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, та без застосування фіксування судового засідання технічними засобами, позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с.23). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до канцелярії суду заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі, та без застосування фіксування судового засідання технічними засобами, позовні вимоги визнала у повному обсязі (а.с.24). Представник Сквирської міської ради Левіцька В в судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву в якій вказала, що просить справу розглядати без участі представника міської ради, щодо задоволення позовних вимог покладається на розсуд суду(а.с.39-43). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] є братом [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області 15.09.2010 року, актовий запис №230 (а.с.12) та копією Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Сквирського районного управління юстиції у Київсьій області 13.07.2000 року (повторно), актовий запис №45). [PERSON] є інвалідом дитинства, що підтверджується копією Медичного висновку №38 про дитину інваліда віком до 18 років, виданий 07.12.2022 року Сквирським центром первинної медико-санітарної допомоги Білоцерківського району Київської області (а.с.13). Неповнолітня [PERSON] проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов №599 складеного 17.05.2024 року депутатом Сквирської міської ради Ільченком Юрієм Володимировичем в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають окремо від позивача та неповнолітньої [PERSON] . Батьки не займаються вихованням неповнолітньої доньки, не цікавляться її життям, не відвідують її, тобто усунулися від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини. Матеріально дитину не утримують, не цікавиться станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком. Не шукають можливості побачитись. Донька перебуває повністю у позивача на вихованні та утриманні, він дбає про неї, забезпечує всім необхідним. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не заперечують щодо позбавлення їх батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , про що подали заяви про визнання позовних вимог (а.с.23,24). Вищезазначені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове не бажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки покладені на відповідачів законом. Вихованням та утриманням неповнолітньої [PERSON] займається позивач. Позивачем створені всі умови для нормального розвитку дитини. Відповідачі повністю ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляють до дитини батьківської любові, уваги та турботи, їх поведінка негативно впливає на дитину. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] здоров`ям та розвитком дитини не цікавляться, не проживають з нею, проживають окремо. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України « Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя , достатній для її фізичного , інтелектуального , морального , культурного , духовного і соціального розвитку . Батьки або особи , які їх заміняють , несуть відповідальність за створення умов , необхідних для всебічного розвитку дитини , відповідно до законів України . Відповідно до ч. ч.8,10 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. В ст.155 СК України вказано, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У ч.1,2 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. В ч.1 п.2 ст.164 СК України вказано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надаються дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] проживає разом з позивачем по справі за однією адресою та позивач є її рідним братом, а тому позивач [PERSON] , відповідно до вимог ст. 165 СК України має право звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідачів. За таких обставин та з урахуванням всього наведеного суд вважає за необхідне позбавити відповідачів батьківських прав, щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки судом встановлено, що відповідачі ухиляються без поважних причин від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням дочки, піклуванням про її всебічний розвиток, про стан здоров`я не займаються, свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, також надали суду заяви про визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст.166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину . Аналогічна позиція виражена і в абз. 7 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року в якому вказано , що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами с т. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до вимог ч.2,3 ст.243 СК України, опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно вимог ст.244 СК України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. Статтею 246 СК України передбачено, що контроль органу опіки та піклування за дотриманням прав дитини, над якою встановлено опіку або піклування. Орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування. Відповідно до вимог ст.250 СК України, опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених Цивільним кодексом України. Згідно вимог ст.251 СК України, особа може бути звільнена від обов`язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених Цивільним кодексом України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування. Відповідно до ст.59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Згідно з вимогами ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування За змістом частин 1,2,3,4 статті 63 ЦК України, опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. За таких обставин та відповідно до вимог ст. 166 СК України, ст. 60 ЦК України суд вважає за необхідне призначити опікуном неповнолітньої [PERSON] її брата [PERSON] , стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] щомісячно у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з кожного починаючи з 10.06.2024 року (день пред`явлення позову ) і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved