Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

26.08.2024р. [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить розірвати шлюб зареєстрований між сторонами Виконавчим комітетом Новопавлівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, про що зроблено актовий запис № 2. Позов обґрунтований тим, що з вересня 2023 року сторони проживають окремо, в різних помешканнях, спільне господарство не ведуть, мають роздільний бюджет, втратили почуття любові та поваги один до одного, через що шлюб існує формально. Сім`я фактично розпалася та збереження шлюбу неможливе. Також позивачка вказує, що у сторін є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою, та спору про місце проживання якої у сторін немає. Зазначала, що спір про поділ майна на сьогоднішній день між сторонами також відсутній. Позивачка в судове засідання 22.10.2024р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомила. Водночас, 22.10.2024р. позивачка [PERSON] звернулася на адресу суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання 22.10.2024р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. Водночас, 15.10.2024р. звернувся на адресу суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги визнає, терміну на примирення просить не надавати. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі сторін за наявними у справі доказами. Дослідив матеріали справи, судом встановлено таке. Так, як вбачається з матеріалів справи, 23.11.2015р. Виконавчим комітетом Новопавлівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 13.07.2017р. цим же виконавчим комітетом. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини з дошлюбного [PERSON] було змінено на [PERSON] . Сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 08.10.2016р. Врадіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 115). Фактично сторони припинили шлюбні відносини з вересня 2023 року, проживають окремо в різних помешканнях, спільне господарство не ведуть, мають роздільний бюджет. Відповідач просив термін на примирення не надавати. Майнового спору та спору про місце проживання дитини у сторін не має. Згідно ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частинами 1 та 2 ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За вимогами ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. На підставі викладеного та враховуючи те, що під час судового розгляду не встановлено обставини передбачені ч. 2 ст. 110 СК України, які перешкоджають пред`явленню позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи приписи ст.ст. 141, 142 ЦПК України, оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, а тому позивачці підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп., а також з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

Outcome: approved