Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-23 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: керівник Калуської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Долинської міської ради із позовом (а.с. 1-13) до відповідача [PERSON] , в якому просить: - стягнути з відповідача на користь Долинської міської ради завдану внаслідок незаконного звільнення працівниці шкоду, в розмірі 120\~797,12 грн.; - стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що розпорядженням відповідача [PERSON] , який є міським головою Долинської міської ради, №168-К від 24.04.2023, звільнено 26.04.2023 [PERSON] , із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності штату штатної посади начальника управління адміністратора управління надання адміністративних послуг Долинської міської ради. Рішенням Івано Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023, яке постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024, залишено без змін, поновлено [PERSON] з 27.04.2023 на посаді начальника управління адміністратора управління надання адміністративних послуг Долинської міської ради та стягнуто на її користь з Долинської міської ради: середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 117\~797,12 грн., 3\~000 грн моральної шкоди та 9\~000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Згідно із інформацією Управління Державної казначейської служби України у Долинському районі, на виконання рішення Івано Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023, [PERSON] , було виплачено із бюджету кошти в розмірі 131\~573,28 грн. Вказує, що порушення, яке зумовило поновлення працівниці [PERSON] на роботі та виплаті їй коштів за час вимушеного прогулу, допущено саме з вини відповідача [PERSON] , який виніс незаконне розпорядження про її звільнення із займаної посади. Посилаючись на норми КЗпП України, ЦК України, зазначає, що відповідачем [PERSON] , без достатніх правових підстав було видано розпорядження про звільнення [PERSON] із займаної посади, що свідчить про наявність причинно наслідкового зв`язку між прийнятим ним розпорядженням про звільнення та стягненням із Долинської міської ради коштів. Долинська міська рада здійснює фінансування управління надання адміністративних послуг Долинської міської ради, яке відноситься до міської ради. Виплата коштів [PERSON] здійснювалась шляхом списання коштів із рахунку Долинської міської ради. У зв`язку із цим, прокуратурою було направлено Долинській міській раді запит на представництво її інтересів у суді, однак міська рада жодних заходів не вжила. Більше того, надіслала на адресу прокуратури відповідь про відсутність фактів порушення вимог законодавства, що вказує на її бездіяльність. Відповідач [PERSON] подав відзив (а.с. 70-73), у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення проти позову мотивував тим, що в діях Долинської міської ради не вбачається бездіяльності, оскільки прокуратура повинна була повідомити міську раду про намір пред`явити позов з таким розрахунком, щоб міська рада мала можливість протягом розумного строку самостійно звернутись до суду. При цьому, не було проведено службового розслідування, яке у даному випадку є обов`язковим, з метою виявлення винної особи. Не погоджуючись із розміром шкоди, яка повинна бути ним сплачена, зазначає, що КЗпП України передбачено обов`язок відшкодувати лише шкоду за час вимушеного прогулу, а не всі виплати, а тому заявлена позивачем сума є необґрунтованою. Також зазначає, що він є учасником бойових дій, а тому на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати такого в усіх судових інстанціях. Позивачем подано відповідь на\~відзив (а.с. 80-84), в якому зазначає, що виплата коштів на користь [PERSON] , в розмірі 120\~797,12 грн., здійснювалась шляхом списання коштів із рахунку Долинської міської ради, що є порушенням економічних інтересів держави. Прокуратурою було направлено Долинській міській раді запит на представництво, однак міська рада жодних заходів не вжила. Крім того, даний запит було направлено міській раді в лютому 2024 року, а позов пред`явлено в червні 2024 року, тобто із достатнім часом для самостійного звернення міської ради до суду. Вказує, що відповідач [PERSON] , будучи особою, яка видала наказ про звільнення [PERSON] , несе повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду, у зв`язку із оплатою незаконно звільненій працівниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також, зазначає, що стягненню підлягає саме сума в розмірі 120\~797,12 грн (117\~979,12 грн середній заробіток за час вимушеного прогулу та 3\~000 грн моральної шкоди), оскільки саме така сума була списана із рахунку Долинської міської ради. У судовому засіданні представниця позивача - прокурор Долинського відділу Калуської окружної прокуратури Андрейчук Ю.М. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник Долинської міської ради у судове засідання повторно не з`явився, хоча про місце, дату і час судових засідань був повідомленим належним чином, що підтверджується довідками про доставлення судової повістки до електронного кабінету (а.с. 109, 120). У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення таких повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення рекомендованих повідомлень за місцем проживання та місцем роботи, однак такі повернулись до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 115) та з відміткою про «відсутність адресата за вказаною адресою» (а.с. 122), за місцем роботи судову повістку було отриманою відповідальним працівником Долинської міської ради (а.с. 123). Виходячи із вимог ЦПК України та враховуючи, що відповідачем [PERSON] було реалізовано своє право на подання заяв по суті справи, клопотань про відкладення підготовчого судового засідання та про проведення такого без його участі, що свідчить про його обізнаність із перебуванням у суді на розгляді даної справи, та з огляду на його обов`язок, згідно із \~рішеннями Європейського суду з прав людини, самому цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, а також враховуючи неприпустимість зловживання сторонами своїми процесуальними правами, суд визнає його неявку в судове засідання такою, що не перешкоджає розгляду даної справи. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: дана справа надійшла до суду 10.06.2024 та за наслідками автоматизованого розподілу від 10.06.2024 була визначена для розгляду судді Андрусіву І.М. З метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , суд із запитом 11.06.2024 звернувся до Долинської міської ради. В порушення вимог ч. 7 ст. 187 ЦПК України, Долинською міською радою станом на 19.06.2024 не було надано суду інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] 19 червня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 12.07.2024. Відповідач [PERSON] 11.07.2024 через канцелярію суду подав клопотання про відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку із його перебуванням у відпустці. 23 липня 2024 року відповідач [PERSON] через канцелярію суду подав відзив, клопотання про залишення позову без розгляду та клопотання про закриття провадження у справі. 01 серпня 2024 року представником позивача в.о. керівника Калуської окружної прокуратури Форовичем А. через канцелярію суду було подано відповідь на відзив, заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду та заперечення на клопотання про закриття провадження у справі. 07 серпня 2024 року відповідач на електронну пошту суду та через канцелярію суду подав клопотання про проведення підготовчого судового засідання без його участі. Ухвалою суду від 07.08.2024 продовжено строк підготовчого провадження у даній справі на тридцять днів. 02 вересня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті та відмовлено у задоволенні клопотань відповідача [PERSON] про залишення позову без розгляду та про закриття провадження у справі. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що розпорядженням міського голови Долинської міської ради Івана Диріва від 24.04.2023 №168-К «Про фактичне звільнення [PERSON] (а.с. 44), 26.04.2023 здійснено фактичне звільнення [PERSON] із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності штату штатної посади начальника управління адміністратора управління надання адміністративних послуг Долинської міської ради. Рішенням Івано Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023, справа №300/2818/23 (а.с. 23-34), яке постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024 (а.с. 35-43) залишено без змін, визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови Долинської міської ради від 24.04.2023 №168-К «Про фактичне звільнення [PERSON] », поновлено з 27.04.2024 [PERSON] на посаді начальника управління адміністратора управління надання адміністративних послуг Долинської міської ради, стягнуто з Долинської міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 117\~797,12 грн., 3\~000 грн моральної шкоди та 9\~000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Також, згідно із ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», у відповідності до якої, суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру, судом із ЄДРСР встановлено, що постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.08.2024, касаційну скаргу міського голови Долинської міської ради Калуського району Івано - Франківської області залишено без задоволення, а рішення Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024 у справі № 300/2818/23 залишено без змін. Листом керівник Калуської окружної прокуратури А.Носович (а.с. 14) звертався до Долинської міської ради для отримання копій документів (розпорядження міського голови №168-К від 24.04.2023; платіжних доручень щодо виплати коштів [PERSON] на виконання рішення суду), з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді. Також просив до 01.03.2024 повідомити, чи вживалися або чи плануються вживатись Долинською міською радою заходи щодо стягнення в судовому порядку шкоди, заподіяної незаконним розпорядженням міського голови про звільнення [PERSON] з посади. У відповіді від 28.02.2024 №09/05-28/908 (а.с. 15) міський голова Долинської міської ради І.Дирів зазначив, що у листі керівника прокуратури не наведено фактів порушення вимог законодавства, прав та законних інтересів громадян чи держави. Також, через те, що не дотримано вимог чинного КПК України, в частині витребуваних документів, лист з вимогою про надання документів залишено без задоволення. Відповідно до листа начальника Управління державної казначейської служби України у Долинському районі Івано Франківської області М.Дуба (а.с. 16), на виконання рішення Івано Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023, справа №300/2818/236, [PERSON] було виплачено кошти з рахунку Долинської міської ради. На підтвердження цього також надано платіжні інструкції (а.с. 17-22). Повідомленням керівника Калуської окружної прокуратури (а.с. 46-47), проінформовано Долинську міську раду про те, що в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Калуською окружною прокуратурою в інтересах держави в особі Долинської міської ради буде пред`явлено до суду позов про стягнення із [PERSON] шкоди в порядку регресу. Отже, судом встановлено, що міським головою Долинської міської ради відповідачем [PERSON] було видано розпорядження про звільнення [PERSON] , яке рішенням Івано Франківського окружного адміністративного суду визнано протиправним та скасовано. Цим же рішенням поновлено [PERSON] на посаді та стягнуто із Долинської міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 117\~797,12 грн., а також стягнуто 3\~000 грн моральної шкоди та 9\~000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Оскільки Долинська міська рада не вчинила жодних дій пов`язаних із захистом інтересів держави, в частині використання бюджетних коштів, керівник Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Долинської міської ради, пред`явив даний позов. Спірні правовідносини у даній справі виникли з приводу незаконного звільнення працівниці управління надання адміністративних послуг Долинської міської ради [PERSON] , її подальшого поновлення на посаді та стосуються шкоди, яку заподіяно Долинській міській раді внаслідок витрачання з бюджету коштів на виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , як винної особи у незаконному звільненні в порядку регресу. ІV. Оцінка суду: суд, вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, приходить такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Статтею 237 Кодексу законів про працю України визначено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих судам у п. 33 постанови від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 частини першої статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року), настає повна матеріальна відповідальність винних у цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.12.1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Отже, за зазначеними положеннями КЗпП України,\~покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону\~або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є міським головою Долинської міської ради. Останній 24.04.2023 видав розпорядження №168-К «Про фактичне звільнення [PERSON] », яким, зокрема, 26.04.2023 звільнено [PERSON] із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, з посади начальника управління адміністратора управління надання адміністративних послуг Долинської міської ради. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Слід зазначити, що преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, установленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Звільнена працівниця управління надання адміністративних послуг Долинської міської ради [PERSON] , оскаржила в судовому порядку своє звільнення за розпорядженням №168-К від 24.04.2023, пред`явивши позов до Долинської міської ради та міського голови. Рішенням Івано Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024, позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови Долинської міської ради від 24.04.2023 №168-К «Про фактичне звільнення [PERSON] », поновлено з 27.04.2024 [PERSON] на посаді начальника управління адміністратора управління надання адміністративних послуг Долинської міської ради, стягнуто з Долинської міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 117\~797,12 грн., 3\~000 грн моральної шкоди та 9\~000 грн витрат на професійну правничу допомогу. На виконання рішення Івано Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023, Управлінням державної казначейської служби України у Долинському районі Івано Франківської області було виплачено [PERSON] грошові кошти. \~Отже, факт незаконного звільнення\~ [PERSON] \~встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили і свідчить про вину особи, яка звільнила її. Таким чином, оскільки [PERSON] було звільнено із порушенням закону за розпорядженням відповідача [PERSON] , останній несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну міській раді у зв`язку з оплатою коштів незаконно звільненій працівниці. Зважаючи на викладене вище, даний позов слід задовольнити та стягнути із відповідача [PERSON] на користь Долинської міської ради 120\~797,12 грн. При цьому, стосовно доводів відповідача [PERSON] в частині того, що даний позов є передчасним, оскільки прокуратурою не було надано Долинській міській раді розумний строк для проведення службового розслідування та пред`явлення позову до суду, суд зазначає таке. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини, який стосується визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави (абз. 1, 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший-третій частини четвертої статті цього ж Закону). Процедура, передбачена абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19). Як було встановлено судом, прокурор звертався до Долинської міської ради із листами про надання йому необхідних документів і про необхідність повідомлення його до 01.03.2024 щодо вжитих міською радою заходів спрямованих на усунення порушень, що міською радою зроблено не було, та із повідомленням про пред`явлення позову до суду через бездіяльність міської ради. Таким чином, оскільки Долинською міською радою протягом тривалого часу не вжито жодних заходів, спрямованих на відшкодування завданої державі шкоди внаслідок виплати коштів незаконно звільненій працівниці, у прокуратури були обґрунтовані підстави для звернення до суду з даним позовом. Безпідставними є доводи відповідача [PERSON] в частині того, що КЗпП України передбачено обов`язок відшкодувати лише шкоду за час вимушеного прогулу, а не всі виплати, оскільки про те, що він як особа, яка видала розпорядження про звільнення, несе\~повну матеріальну відповідальність\~за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, неодноразово зазначалось Верховним Судом у постановах від 20 травня 2020 року у справі № 401/1387/17-ц (провадження № 61-37363св18), від 20 червня 2019 року у справі № 462/8925/14 (провадження № 61-13847св18), від 06 грудня 2018 року у справі № 474/658/16-ц (провадження № 61-18198св18), від 10 жовтня 2018 року у справі № 371/1165/16-ц (провадження № 61-20542св18), від 23 квітня 2018 року у справі № 335/7848/15-ц (провадження № 61-1209св18). Не заслуговують на увагу і доводи відповідача [PERSON] про те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з огляду на таке. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у ст. 12 цього Закону. Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) вказано, що відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII. Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18). Підстави для відступу від неї відсутні. Таким чином, особи, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань, однак в даному випадку справа не стосується прав, які пов`язані з соціальними правами відповідача [PERSON] за вказаним законом, а тому він не є звільненим від сплати судового збору в даній справі. Відповідно до ст. 8 Конституції України, ч. 3 ст. 2 ЦПК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21.01.1999), зокрема, зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Тому, за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не вбачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у даній справі. V. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 3 028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №627 (а.с. 48). Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення позову, то з урахуванням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути 3 028 грн сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного, ст. 2, 5, 82 ЦПК України, ст. 134, 237 КЗпП України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.12.1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» та

Outcome: approved