Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю одного із подружжя та стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову посилається на те, що 06.11.2021 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Спільних дітей сторони не мають. Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, різних поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та подружнього життя. Фактичні шлюбні відносини були припинені в лютому 2022 року. З 24.02.2022 по 31.05.2024 позивач перебував у полоні внаслідок збройної агресії РФ проти України. Після звільнення з полону позивач 11.06.2024 дізнався від відповідачки, що остання під час перебування позивача у полоні будувала стосунки з іншими чоловіками, через що, сімейні відносини між сторонами були припинені у лютому 2022 року. Під час перебування його в полоні, грошове забезпечення та додаткова винагорода за період з квітня 2022 року по травень 2024 року перераховувалися на банківські реквізити відповідача згідно її заяви у загальному розмірі 3140068,41 грн. Він вважає, що ці кошти є його особистою приватною власністю. У добровільному порядку відповідач йому повернула 301940 грн. Решту коштів відповідач витратила на власні потреби (ресторани та інші речі). Зобов`язувалася повернути позивачу до 20.08.2024 року кошти у сумі 2500000 грн, що підтверджується розпискою. Відповідач відмовилася повертати позивачу кошти у добровільному порядку, тому позивач змушений звернутися за захистом свої прав до суду. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.07.2024 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30.07.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 24.07.2024 у строк, встановлений судом, представник відповідача [PERSON] подала відзив на позовну заяву та заперечила проти позову. В обґрунтування заперечень посилається на те, що соціальна виплата як грошове забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон, не є особистою приватною власністю одного з подружжя, зокрема особи, яка перебувала в полоні, а тому стаття 1212 ЦК України не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки відповідач отримувала таку соціальну виплату на законній підставі, враховуючи неналежний спосіб захисту визначений позивачем, підстави для задоволення позову. (т. 1, а.с. 101-109) 29.07.2024 у строк, встановлений судом, представник позивача [PERSON] подала відповідь на відзив, не погодилась та зазначила, що не лише відповідач опікувалася питанням щодо повернення з полону позивача, а і його мати - [PERSON] . З 31.05.2024 по 10.06.2024, так і на даний час позивач перебуває у медичних закладах та проходить реабілітацію після полону, що виключає факт спільного проживання що не заперечує відповідач. Стверджує, що хибним є твердження відповідача проте, що отримані нею кошти у вигляді грошового забезпечення та додаткової винагороди Позивача за період з квітня 2022 року по травень 2024 року є соціальними виплатами, виплата здійснювалася на підставі наказів командира та є винагородою за його особисті заслуги перед Батьківщиною, та за своєю суттю є відшкодуванням завданої позивачу моральної та фізичної шкоди під час перебування ним у полоні, та відповідно до ст. 53 СК України, є особистою приватною власністю позивача. Крім того, відповідач особисто визнала, що перераховані їй кошти у виді грошового забезпечення та додаткова винагорода є особистою приватною власністю позивача, самостійно та добровільно без жодного психологічного та фізичного тиску написала розписку у присутності свідків. (т. 1, а.с. 218-220) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив задовольнити. У судовому засіданні позивач пояснив суду, що влітку 2020 року познайомився з відповідачем, в листопаді 2021 року уклали шлюб, між ними відбувалися сварки різного характеру, бажав і думав про розлучення, сімейні відносини припинилися після смерті її бабусі. 24.02.2024 його взяли в полон, в травні 2024 року звільнили з полону. Відповідач перебувала з ним в період карантину. Повідомила, що вона витратила його кошти на речі, їжу, напої. Запропонувала йому віддати кошти, написала розписку 2,5 млн грн. передала розписку його матері, повертати кошти вона не бажає, тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вважає ці кошти є його особистою приватною власністю та просить стягнути. Представник позивача [PERSON] в суді позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Вказала, що 06.11.2021 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Позивач є військовослужбовцем, з моменту на 24.02.2022 між сторонами фактично припинилися шлюбні відносини, з 24.02.2022 позивач перебував у полоні по 31.05.2024. За час перебування у полоні йому нараховувалося грошове забезпечення, загальний розмір якого склав 3140068,41 грн. Частину з цих коштів, а саме 301940 грн відповідач повернула добровільно, а решту витратила на власний розсуд. Просила визнати отримані кошти особистою власністю позивача і стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON] у судове засідання з`явилась, позовну заяву підтримала, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, до суду направила свого представника. Відповідно до інформації про підтверджене зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (т. 1, а.с. 75) Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Представник відповідача адвокат Григор`єв Р.І. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив в задоволенні позову відмовити. 27.08.2024 представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не підтримала, відповідачка під час перебування позивача в полоні вживала заходи щодо звільнення позивача. Сторони перебували у шлюбі, факт полону не свідчить про припинення шлюбних відносин. 31.05.2024 позивача звільнили з полону, сторони зустрілися та до 11.06.2024 проживали разом. Відповідач в квітні 2022 року звернулася із заявою про виплату грошового забезпечення і додаткового забезпечення у зв`язку із перебуванням позивача у полоні. Зазначає, що відповідно до ст. 60, 63 СК України соціальні виплати є власністю подружжя. Спосіб захисту який обраний позивачем, про витребування безпідставно набутих коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України є невірним, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Боргова розписка складалася у відсутність позивача, в присутності матері позивача під психологічним тиском. Дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне. Свідок [PERSON] показала суду, що позивач її син, з 2021 року проживав разом з відповідачем, в 2022 році сина мобілізували і він потрапив у полон. Вони подали заявку на повернення сина з полону, потім дізналися про місце перебування. Постійно вчиняли дії щодо повернення з полону, вона вела листування з уповноваженими органами. Почала помічати, що відповідач стала гуляти з хлопцями, ходити в ресторани з її мамою. Були випадки, коли її тривало не було вдома. Після повернення сина з полону, їй повідомив син, що відповідач витратила кошти, які надавались йому як військовослужбовцю, який знаходився у полоні. Його це обурило, він був подавлений, вона обіцяла повернути, потім відмовилась, тому як гарантії вона написала розписку. Частину відповідач перерахувала на банківську картку сина, а саме 319400 грн, повернула телефон Айфон та одяг, а на залишок суми написала боргову розписку без тиску та без сварки. Свідок [PERSON] показав суду, що він є батьком позивача. 31.05.2024 син повернувся з полону, перший час до нього не пускали, був карантин, з ним залишилась відповідач. Коли син дізнався про витрати коштів він дуже засмутився. Знає, що відповідач обіцяла повернути кошти, написала боргову розписку. Свідок [PERSON] показала суду, що вона знайома з матір`ю позивача. 17.06.2024 її попросили бути свідком при написанні розписки [PERSON] про повернення 2,5 млн грн та 1% пеня за прострочку її сину. Свідок [PERSON] показала суду, що працює з матір`ю позивача, була свідком як відповідач написала боргову розписку на 2,5 млн грн, 1% пеня. [PERSON] розказала, що кошти витратила на авто, походи в ресторани, під час написання розписки, конфлікту не було, [PERSON] теж не було. Свідок [PERSON] показала суду, що знає відповідача, їх чоловіки потрапили в полон разом, вона допомагала займатися визволенням з полону, на різних зустрічах у різних органах, відповідач та матір позивача разом з нею приймали участь у заходах, спрямованих на визволення [PERSON] з полону. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України від 06.04.2022 №51, наказано уважати таким, що перебуває у полоні з 24.02.2022 старшого сержанта [PERSON] (т. 1, а.с. 16) Згідно довідки Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 03.06.2024 №09-07/7901, [PERSON] , [INFO] , старший сержант, в/ч [NUMBER] перебував у полоні під владою держави-агресора, та був звільнений 31.05.2024. (т. 1, а.с. 17) Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 06.11.2021, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06.11.2021, актовий запис №102. (т. 1, а.с. 18) Відповідно до заяви [PERSON] від 20.04.2022, остання просила всі належні грошові кошти [PERSON] нараховувати та виплачувати їй як законному представнику (дружині) останнього, у зв`язку із тим, що він знаходиться у полоні. (т. 1, а.с. 20) Згідно знімку з екрану мобільного телефону, абонент « [PERSON] » повідомляє, що подає документи на розлучення, зізнається у зраді, зобов`язується повернути грошові кошти. (т. 1, а.с. 21) Відповідно до копії розписки [PERSON] від 17.06.2024, оригінал якої досліджено у судовому засіданні, остання зобов`язується повернути грошові кошти, перераховані на її розрахунковий рахунок за перебування її чоловіка в полоні, які вона витрачала на власні потреби, в розмірі 2500000 грн до 20.08.2024, у разі недотримання цього зобов`язання, зобов`язується виплатити пеню 1% за кожен день прострочення. (т. 1, а.с. 22) Згідно виписки з карткового рахунку [PERSON] за період з 24.02.2022 по 12.06.2024, остання регулярно отримувала на свій картковий рахунок грошові кошти з призначенням платежу «Військова частина [NUMBER] , щомісячна винагорода [PERSON] », «Військова частина [NUMBER] , грошове забезпечення [PERSON] ». (т. 1, а.с. 115-150) Із заяв, звернень, графічних зображень та інформативних листів із служб, які займаються розшуком військовополонених та звільненням з полону, підтверджується факт того, що відповідач [PERSON] постійно вживала заходи, спрямовані на звільнення [PERSON] з полону, а також приймала участь у відповідних громадських заходах з метою привернення уваги до проблеми військовополонених захисників України. (т. 1, а.с. 110-114, 151-213) Згідно копій платіжних інструкцій, [PERSON] періодично переказувала свої особисті кошти [PERSON] . (т. 1, а.с. 222-233) Із заяв, звернень, графічних зображень та інформативних листів із служб, які займаються розшуком військовополонених та звільненням з полону, підтверджується факт того, що [PERSON] постійно вживала заходи, спрямовані на звільнення [PERSON] з полону, а також приймала участь у відповідних громадських заходах з метою привернення уваги до проблеми військовополонених захисників України. (т. 1, а.с. 234-259) Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Відповідно до частини 1 статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 61 СК України) Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини другої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Статтею 57 Сімейного кодексу України передбачено перелік підстав, коли майно може вважатися особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Соціальні виплати не входять до цього переліку, отже, не можуть вважатися особистою приватною власністю одного з подружжя. Відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за військовослужбовцями, захопленими в полон або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, яке виплачується щомісячно сім`ям зазначених військовослужбовців. Відповідно до абзацу першого частини шостої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України своєю постановою №884 від 30.11.2016 р. затверджено Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - Порядок). Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв?язку, захоплених у полон. Оцінивши докази суд дійшов наступних висновків щодо позовних вимог. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що сторони перебувають шлюбі з 06.11.2021 року до цього часу. Відсутність факту спільного проживання через ту обставину, що один із подружжя перебував в полоні, не є визначальною обставиною для встановлення того факту, що шлюбні відносини припинені, адже держава гарантує та визнає права дружини військовополоненого. Виплати, які отримувала відповідач, є цільовими та адресними, кореспондентом виплати може бути виключно член сім`ї, визначений п. 7 Порядку, за яким виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі №686/24029/14-ц одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відноситься до соціальних виплат і не може вважатися особистою приватною власністю одного з подружжя. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі №725/6543/18, в ухвалі Верховного Суду від 23 вересня 2019 року в справі №585/2285/18. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17. Суд не приймає доводи позивача та його представника щодо ці виплати, які відповідач отримала, безпідставно набуті, та зобов`язана повернути, оскільки є особистою власністю позивача, не ґрунтуються на чинному законодавстві України, оскільки вищезазначений закон не визначає правову природу грошових виплат, яке згідно зі статтею 57 СК України є особистою приватною власністю одного з подружжя. Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду від 23 вересня 2019 року (справа № 585/2285/18).З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог, то судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, понесені позивачем, слід покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed