Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про зменшення розміру аліментів, вказавши, що перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . З відповідачем та дитиною разом не проживають, так як позивач має намір створити нову сім`ю. Згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26.03.2024 року з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини від всіх видів його заробітку та на утримання відповідача у розмірі 5000, 00 грн. до досягнення дитиною трьох років. Окрім того, згідно судового наказу Вишгородського районного суду Київської області від 18.09.2023 року з нього стягуються аліменти на користь третьої особи на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі частин від всіх видів його заробітку. Вважає, що наданий час з нього стягуються аліменти у розмірі білішій ніж частина його доходу, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону. Також зазначив, що проживає в орендованій квартирі, кожного місяця витрачає значні кошти на утримання житла, в якому проживає, на купівлю продуктів харчування, у зв`язку із чим не має можливості сплачувати відповідачу аліменти у визначено рішенням суду розмірі. На підставі викладеного просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.06.2024 року по справі було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення, не скористалася своїм правом та не подала до суду відзив на позовну заяву, тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про місце, день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням, особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 07 липня 2021 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 250. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, згідно якого батьками дитини зазначено [PERSON] та [PERSON] . Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . З Єдиного реєстру судових рішень встановлено, що 18.09.2023 року Вишгородським районним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на отримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви, а саме з 05.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 268, 40 грн. З Єдиного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26.03.2024 року стягуються з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, а саме з 29 листопада 2023 року та до досягнення дитиною повноліття, а також на утримання [PERSON] у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, а саме з 29 листопада 2023 року та до досягнення дитиною трьох років. Стягнуто з [PERSON] , на користь держави судові витрати у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також згідно з\~ст. 8\~Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом\~статті 180\~СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст.\~181 СК\~України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З аналізу правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до\~ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу\~(ч.2\~ст.182 СК України). Згідно ст.ст.7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 та ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Підставами для зміни розміру аліментів позивач зазначив, що має намір створити іншу сім`ю та те, що на даний час проживає в орендованій квартирі, витрачає значні кошти на утримання житла в якому проживає, на купівлю продуктів харчування, а відтак не має можливості сплачувати на користь відповідача аліменти у визначеному рішенням суду розмірі. Однак, обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні статті 192 СК України, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів. Разом з тим, суд наголошує, що позивач був обізнаний щодо наявності судового наказу від 18.09.2023 року на момент прийняття судом рішення 26.03.2024 року, однак не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, у тому числі містилися доводи про не можливість стягнення аліментів у заявленому розмірі із урахування наявного судового наказу, а виключно в поданій до суду заяві просив розглянути справу за його відсутності. Згідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд повно та всебічно дослідивши обставини справи та наявні у справі докази, приходить до висновку, що на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не надав суду допустимі, належні та достатні докази, що матеріальний та сімейний стан позивача змінився, що унеможливлює виплату ним аліментів на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду. Обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні статті 192 СК України, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів. При встановлених обставинах, позовні вимоги про зменшення розміру аліментів задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed