Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача та просить розірвати шлюб між сторонами який був укладений 02 травня 2009 року. Від даного шлюбу у сторін народилися доньки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов?язки з ведення спільного господарства. Всі спроби подружжя налагодити стосунки виявились невдалими. 3 вересня 2021 року сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, фактичних сімейних відносин не підтримують. Таким чином, шлюб має лише формальний характер. Подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача, у зв?язку з чим позивачка наполягає на його розірванні. Згідно ухвали суду від 04.06.2024 року сторонам надавався термін на примирення терміном до 12.09.2024 Позивачка в судове засідання не прибула, попередньо надала суду заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач 14.10.2024 подав заяву про розгляд спрви без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.\~\~ Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва\~\~про шлюб встановлено, що 02.05.2009 року у Золочівському районному відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Львівської області зареєстрували свій шлюб [PERSON] та [PERSON] , після чого прізвище дружини « [PERSON] », про що зроблено відповідний актовий запис № 35. У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] від 16.02.2018 та свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] від 16.02.2018, батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 3,5\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно\~статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі\~ст. 111 СК України\~суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до\~ст. 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Верховний Суд у Постанові від\~\~03 грудня 2020 року у справі № 456/848/16-ц вказав на те, що за змістом указаної норми (ст.11 СК України) заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя і як вже вказано вище надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. А тому суд не вбачає у цьому порушення прав відповідача. Судом встановлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття. Тривалий час сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Ухвалою від\~\~04.06.2024 року сторонам надавався термін на примирення три місяці, проте, наданий строк на примирення збіг, але сторони не примирилися. Між сторонами втрачено любов та взаємоповагу. Шлюб сторін носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини. Сім`я розпалася остаточно, зберегти її - неможливо. З наведених підстав у суду не виникає сумніву, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved