Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін 21 березня 2024 року представник Маліцький Дмитро Вікторович в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Біляївський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] Відповідно до рішення Жовкіського районного суду Львівської області - позов [PERSON] задоволено та визначено стягувати з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO] , визначивши до стягнення по 500 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згодом рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 26 серпня 2021 року у справі № 444/789/21, змінено призначений за рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 23.11.2011 у справі № 2-1127/11 спосіб стягнення аліментів, який підлягав стягненню з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] і визначено стягувати з аліменти на утримання дитини, в розмірі 1\\4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Фактично з 2011 року, відповідач не сплачує присуджені судом аліменти, не несе будь яких витрат на утримання дитиня, не цікавиться її життям, розвитком, самоусунувся від виховання дочки. Вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, з урахуванням цього позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] (а. с. 1 - 3). Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Своєю ухвалою від 25 червня 2024 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання (а. с. 37 - 38). Ухвалою підготовчого засідання від 19 серпня 2024 року суд закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду, зобов`язав Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради представити суду висновок відповідно до ст. 19 СК України (а. с. 62). Своєю ухвалою судового засідання від 19 вересня 2024 року суд постановив витребувати у Державної прикордонної служби України інформацію: чи перетинав державний кордон України [PERSON] у період з 1 січня 2011 року по теперішній час (а. с. 88 - 89). 23 вересня 2024 року до суду поступила відповідь Державної прикордонної служби України (а. с. 99, 100). Позивач [PERSON] у судове засідання позовні вимоги не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розгляд справи проводити у її відсутності та задовольнити позов, не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення ( а.с.107). Відповідач [PERSON] у строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подав та в судове засідання повторно не з`явився, хоча про місце, час розгляду судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а. с. 53). Згідно із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила сторона позивача. Представники третіх осіб органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради та Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не прибули, хоча суд повідомляв їх про дату, час та місце розгляду справи належним чином (а. с. 54 - 57, 95 - 98). На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Установлені судом фактичні обставини справи Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження, серії [NUMBER] , видане Магерівською селищною радою Жовківського району Львівської області 14 грудня 2009 року, а. с. 5). Відповідно до довідки від 21.02.2023 [PERSON] дійсно навчається в 7б класі Львівської української гуманітарної гімназії ім. Олени Степанів з поглибленим вивченням українознавства та англійської мови (а. с. 6). Характеристика [PERSON] , гімназистки 7 класу Львівської української гуманітарної гімназії ім. Олени Степанів з поглибленим вивченням українознавства та англійської мови, свідчить про те, що [PERSON] навчається в гімназії з першого гімназійного класу. За час навчання проявила себе дисциплінованою, спокійною, врівноваженою, стриманою гімназисткою. Не порушує норм та правил поведінки. [PERSON] завжди відповідально відноситься до виконання наданих їй доручень, бере участь у класних та гімназійних заходах. Серед гімназистів поводить себе досить скромно, не конфліктує з іншими, має друзів серед однокласників. У дівчинки хороший загальний розвиток. Має достатній та середній навчальний рівень. Особливий нахил спостерігається до гуманітарних предметів. [PERSON] - творча, пише гарні міні-твори,- де виражає своє особисте бачення. Дівчинку виховує мама - [PERSON] . Вона бере активну участь у навчанні та вихованні своєї дочки. Цікавиться її успіхами, постійно підтримує зв`язок з виховником класу, завжди є присутньою на засіданні опікунської ради класу. За час навчання в гімназії рідний батько [PERSON] жодного разу не приходив та не телефонував з приводу навчання своєї дочки (а. с. 5 - зворот). З відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача на підставі рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26 серпня 2021 року (а. с. 9 - 10). З розрахунку заборгованості по аліментах від 01.11.2023, видно, що відповідач [PERSON] жодного разу не сплачував аліменти на утримання доньки, та має заборгованість зі сплати аліментів за період з 29.06.2011 по 31.10.2023 у розмірі 74 033,33 грн (а. с. 11). З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20.09.2024 №19-64777/18/24-Вих видно, що за результатами проведеної перевірки відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України [PERSON] , [INFO] в період з 08.11.2017 по теперішній час (станом на 11:13 20.09.2024) в Базі даних не виявлено. Відповідно до пункту 17 Положення інформація про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території зберігається протягом 10 років з дня її внесення. Зберігання в Базі даних інформації з персональними даними осіб впродовж 10 років здійснюється з 08.11.2017, оскільки до набрання чинності Положення, інформація про осіб, які перетнули державний кордон України зберігалася у Базі даних протягом 5 років, в порядку визначеному наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.06.2007 №472 (а. с. 99, 100). Відповідно до Висновку Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а. с. 105, 105 зворот). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю обставин, які свідчать про ухилення батька неповнолітньої дитини від виконання своїх батьківських обов`язків. Позиція суду Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на зазначене, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Джерела права та нормативно-правові акти, які застосував суд До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосував норми Конституції України, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», та Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.11.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини). Статтею 7 СК України передбачено, що суд під час розгляду справ про регулювання сімейних відносин повинен забезпечити можливість здійснення прав дитини, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні та максимально можливо враховувати інтереси дитини. Згідно із ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Із ч. 1 ст. 155 СК України видно, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Із ч. 4 ст. 155 СК України видно, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, у тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, п. 15, 17 цієї ж Постанови Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. До того ж, положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми враховуються судом, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини. Так, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 7 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Також суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» потрібно проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд установив, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує та взагалі відмовився від виконання батьківських обов`язків стосовно своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Висновки суду Відповідно до ч. 1, 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Зважаючи на те, що батько не цікавиться життям дитини, не приймає участі в її вихованні та утриманні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та він свідомо відмовився приймати участь у житті своєї дитини, суд доходить висновку про законність позовних вимог щодо позбавлення [PERSON] , батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищезазначене, суд вважає доцільним роз`яснити відповідачу ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Щодо розподілу судових витрат Згідно із ч. 1 ст. 141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене вище, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок. На підставі ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 7, 8, 150, 155, 164, 165, 166, 169, 180 СК України,

Outcome: approved