Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-16 00:00:00

21.06.2024 року до канцелярії Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов від позивача, в якому він просить суд: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 12438 від 26 жовтня 2021 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, щодо стягнення зі [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 833142,98 грн. І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані там, що 08 вересня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником прав і обов`язків якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/110932/3168/73, відповідно до якого позивачу було надано кредит у розмірі 29081,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,50 % річних з кінцевим терміном повернення 07 вересня 2013 року. На підставі Договору № 114/2-28 про відступлення права вимоги від 18.12.2019 року, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив право вимоги за вищезазначеним кредитним договором AT «Оксі Банк». В свою чергу AT «Оксі Банк» на підставі Договору № 114/2-28-1 про відступлення права вимоги від 18.12.2019 року відступив право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал». Правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» стало ТОВ «Вердікт Капітал» на підставі Договору № 2612-01 про відступлення права вимоги від 26.12.2019 року. Нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис № 12438 від 26.10.2021 року, про стягнення зі [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості. 26.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісним стягувачем) та ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» було укладено договір №26-01/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС», а ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором № 014/110932/3168/73. 16.05.2023 року між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 16-05/23 відповідно до якого ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» відступило ТОВ «ДЕБТ ФОРС», а ТОВ «ДЕБТ ФОРС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 014/110932/3168/73. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2023 року сторону стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» було замінено на правонаступника ТОВ «ДЕБТ ФОРС». Станом на дату подачі позову виконавчий напис нотаріуса № 12438 від 26.10.2021 р. було направлено для здійснення примусового стягнення приватному нотаріусу Русецькій Оксані Олександрівні. Виконавче провадження № 68105076 із приводу виконання вищевказаного виконавчого напису відкрито. Виконавчий напис здійснено без дотримання вимог Закону України «Про нотаріат» та без первинних документів, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості. Також позивач зазначає, що нотаріус при вчиненні спірного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. А відтак, виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню (а.с. 2-3). 21.06.2024 засобами поштового зв`язку до суду від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача зазначає, що договір, на якому вчинено виконавчий напис, не містить заборон або будь - яких обмежень щодо заборони використання позасудового способу захисту майнових інтересів товариства, що цілком підтверджує правомірність вчинених дій попереднім кредитором - ТОВ «Вердикт Капітал» та нотаріусом, оскільки, приватному нотаріусу були надані всі документи для вчинення наведеної нотаріальної дії, що в повній мірі спростовує позовні вимоги позивача, оскільки, стягувач та приватний нотаріус - вчиняючи виконавчий напис, діяли в межах правового поля. Окрім того, позивач не надає суду будь-яких доказів, які би свідчили про погашення боргу за кредитним договором та виконання своїх зобов`язань в повному обсязі, відтак, стверджувати про відсутність підстав для вчинення стягувачем виконавчого напису нотаріуса, немає підстав. Позивач не надає також альтернативного розрахунку заборгованості. В даних кредитних правовідносинах, ТОВ «Дебт Форс» є правонаступником права вимоги виконання зобов`язання від первісного кредитора та є новим кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги. Попереднім кредитором - ТОВ «Вердикт Капітал» було надано приватному нотаріусу при вчиненні виконавчого напису також договір про відступлення права вимоги на його користь, що підтверджує статус нового кредитора у даних кредитних зобов`язаннях. Також, приватному нотаріусу було надано всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, в тому числі, і розрахунок заборгованості за кредитним договором. Всі належні документи підшито до оригіналу виконавчого напису. Приватним нотаріусом було перевірено такий договір та статус стягувача, як нового кредитора, а також всі необхідні документи, після чого було вчинено виконавчий напис на стягнення із позивача заборгованості за кредитним договором. При переході права вимоги від первісного кредитора, а в подальшому - до ТОВ «Вердикт Капітал», та ТОВ «Дебт Форс», стягувачу було передано від попереднього кредитора суму заборгованості позивача за кредитним договором, яка існувала на момент відступлення права вимоги. Отже, на момент відступлення права вимоги, заборгованість позивача за кредитним договором була наявною. Підтверджуючі документи були надані нотаріусу при вчиненні виконавчого напису. Отже, підстав для твердження про те, що стягувачем неправомірно здійснено дії щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса є безпідставним, у зв`язку з чим представник просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 34-41). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до суду не з`явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, про що в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 33, 55). Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна повідомлена про розгляд цивільної справи належним чином, шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку. Відзиву до суду не надходило, причини неявки суду невідомі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна повідомлена про розгляд цивільної справи належним чином, шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку. Письмових пояснень до суду не надходило. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 24 червня 2024 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса такими, що не підлягає виконанню. Розпочато підготовче провадження у справі. Витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни належним чином засвідченої копії нотаріальної справи, щодо вчинення виконавчого напису № 12438 від 26 жовтня 2021 року про стягнення заборгованості зі [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 833142,98 грн. Також ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову (а.с. 21-24). 25 вересня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с. 50). Під час судового розгляду справи судом заслухано пояснення представника позивача, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи. 17 жовтня 2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.09.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/110932/3168/73. Відповідно до п. 1 умов договору кредитор надає позичальнику споживчий кредит у вигляді невідновлювальноі кредитної лінії (надалі кредит) з лімітом 29081,00 доллар. Кредит надається на 84 месяці з 08.09.2006 по 07.09.2013. Процентна ставка за користування кредитом складає 12,50% відсотки річних. Додатково, при наданні кредиту позичальник сплачує на користь кредитора одноразово комісію за розрахунково-касове обслуговування позичкового рахунку в розмірі 1,75 % від суми кредиту. Пунктом 3.3.договору сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом. При цьому, відсотки за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту) до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (а.с. 4-7). Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №33822940 від 17.11.2011 вбачається, що на забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № 014/110932/3168/73 від 08.09.2006 року було укладено договір застави транспортного засобу № 014/110932/3168/73/072 від 08.09.2006 року, об`єкт обтяження автомобіль легковий Skoda Super В, номер об`єкта [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , про що 17.11.2011Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зроблено відповідний запис (11857936) (а.с. 9). Відповідно до інформації, наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях Головного сервісного центру МВС на запит адвоката вбачається, що 23.08.2006 в МРЕВ 1 УДАІ Дніпропетровської області за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб SKODA SUPERB, VIN [NUMBER] (до особливих відміток реєстраційної картки внесено запис «КРЕДИТ-АВАЛЬ»). 27.09.2012 в МРЕВ 2 УДАІ Дніпропетровської області зазначений транспортний засіб знято з обліку на підставі заяви [PERSON] (до особливих відміток реєстраційної картки внесено запис «КРЕДИТ-АВАЛЬ ПОГАШЕН»), інформація про документи на підставі яких внесено запис про погашення кредиту відсутня (а.с. 10) 26 жовтня 2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною було вчинено виконавчий напис № 12438, яким стягнуто на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість, що виникла за Кредитним договором № 014/110932/3168/73 від 08.09.2006 року, який укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступник Акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ»), та [PERSON] . Правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» за вказаним кредитним договором є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОКСІ БАНК» (код ЄДРПОУ 09306278) на підставі Договору № 114/2-28 про відступлення прав вимоґи від 18.12.2019 року, правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОГО ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ КАІПТАЛ» (код ЄДРПОУ 39992082) на підставі Договору № 114/2-28-1 про відступлення прав вимоги від 18.12.2019 року, правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749) на підставі Договору № 2612-01 про відступлення прав вимоги від 26.12.2019 року. Строк платежу за Кредитним договором № 014/110932/3168/73 від 08.09.2006 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 23.09.2018 року по 23.09.2021 року. Сума заборгованості складає 833142,98 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 320691,78 грн.; сума заборгованості за відсотками та комісіями - 512451,21 грн. (а.с. 39). 19.03.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника [PERSON] у ВП № на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» з примусового виконання виконавчого напису №12438, виданого 26.10.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною (а.с. 8). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представниками позивача щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цими актами є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі в тексті - Порядок) та Постанова КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17. Тому, суд при вирішенні спору не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03.10.2019 по справі № 753/7572/18. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Так, судом встановлено, що кредитний договір №014/110932/3168/73 від 08.09.2006 року не був посвідчений нотаріально. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» суду не надав жодного первинного документа, оформленого у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року №996-XIV, інформації щодо погашення заборгованості за кредитним договором, не подав до суду обґрунтованого розрахунку заборгованості, який би містив обчислення, порядок нарахування сум (множення, додавання, нарахування процентів та інше) та підстави такого нарахування, які повинні були бути передані первісним кредитором правонаступнику та в подальшому відповідачу. В свою чергу, позивачем надано інформацію з сервісного центру, з якої вбачається, що кредит, забезпечений транспортним засобом SKODA\~SUPERB,\~VIN\~ [NUMBER] ,\~погашено. Крім того, законом передбачена процедура судового контролю за результатами вчинення нотаріусами виконавчих написів, тому при встановлені в судовому порядку, що сума заборгованості запропонована до стягнення не є безспірною, виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а кредитор набуває права на стягнення заборгованості шляхом звернення до суду. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 по справі № 161/6092/18-ц. Згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 31 жовтня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Кредитний договір № 014/110932/3168/73 від 08.09.2006 року не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису, щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїї постановах від 12.03.2020 та від 15.04.2020 у справах № 757/24703/18-ц та № 158/2157/17 відповідно. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку щодо наявності достатніх підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Отже, у задоволенні позовних вимог до відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни необхідно відмовити. У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» не було доведено того факту, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису позивач мав перед первісним стягувачем безспірну заборгованість саме такого розміру, який зазначений у кредитному договорі та у виконавчому написі, станом на час його вчинення. Крім того, спірний виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору, який не є нотаріально посвідченим. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував первинні бухгалтерські документи щодо погашення позивачем кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), враховуючи, що позивач заперечує розмір заборгованості, вказаний в кредитному договорі. Також з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого написів заборгованість позивача була саме такого розміру, як зазначено у виконавчих написах. Відповідачем не було доведено факту направлення на адресу позивача та отримання ним вимоги відповідача про сплату наявної заборгованості, надання її нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Отже, Товариством з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» не надано суду належних та достовірних доказів на спростування доводів позивача. Тому відповідач не довів суду того, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним. Позивач звернувся до суду після вчинення виконавчого напису нотаріуса та заперечує наявність. Це, в своєю чергою, є достатньою правовою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про визнання виконавчого напису такими, що не підлягає виконанню - підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В матеріалах справи міститься квитанції від 20.06.2024 року на суму 1211,20 грн., як факт підтвердження сплати судового збору за подання позовної заяви до суду. Отже суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь [PERSON] понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial