Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-20 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач із позовною заявою до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, [PERSON] про визнання права власності. Свої вимоги обґрунтувала тим, що [PERSON] доводилась дочкою [PERSON] . В свою чергу, [PERSON] доводилась дочкою [PERSON] . [PERSON] на підставі Договору дарування частини будинку від 22.03.2004 року, реєстровий №768 належало 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Проте [PERSON] у цьому будинку не проживав і не проживає, оскільки давно проживає у РФ. Про наведене свідчить довіреність від [PERSON] , посвідчена нотаріусом у м. Якутськ, від 21.03.2002, та заява від [PERSON] , яка посвідчена нотаріусом 04.01.2002 р. у м. Якутськ, у яких зазначено, що він проживає у Республіці Саха (Якутія), м. Олекмінськ. [PERSON] (бабуся [PERSON] ) померла [INFO] . Після її смерті залишилась спадщина 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Після смерті своєї матері [PERSON] її дочка [PERSON] оселилась у будинку, де й проживала постійно. Проте вона не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття та оформлення спадкових прав. [PERSON] померла [INFO] , після смерті якої її дочка [PERSON] прийняла спадщину і була оформлена спадкова справа. З метою оформлення спадщини у лютому 2023 року звернулась до нотаріуса, однак їй було відмовлено в оформленні прав на спадщину, про що повідомлено у листі від 09.02.2023 №36/02-31, оскільки відсутній документ, який би підтверджував право власності [PERSON] на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] фактично утримує будинок у належному стані, підтримує у належному стані прилеглу до будинку територію. [PERSON] після смерті її матері [PERSON] з 21.06.2012 добросовісно, відкрито, безперервно володіла житловим будинком з господарськими будівлями, розташованим за адресою: [ADDRESS] , до своєї смерті [INFO] . Добросовісність володіння полягала в тому, що після смерті [PERSON] вона була єдиною спадкоємицею, мала право на прийняття і оформлення спадщини, тому й оселилась в будинку. Проте зі спливом 6 місяців (строк для прийняття спадщини), [PERSON] не вчинила дій, необхідних для прийняття спадщини, а саме не зверталась до нотаріуса з відповідною заявою, не була заведена спадкова справа. Тобто пізніше відпала правова підстава заволодіння майном, яка була наявна саме на момент його заволодіння. Володіння було відкритим, оскільки [PERSON] не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння було безперервним, тому що [PERSON] постійно проживала у будинку за адресою: [ADDRESS] , з 21.03.2012 по 08.03.2022. Після смерті [PERSON] вищевказаним будинком заволоділа [PERSON] , яка добросовісно, відкрито і безперервно володіє ним з 08.03.2022 і досі. Добросовісність володіння полягає в тому, що після смерті [PERSON] вона є єдиною спадкоємицею [PERSON] , мала право на прийняття і оформлення спадщини. Вона звернулась з заявою про прийняття спадщини, була заведена спадкова справа. Проте коли [PERSON] звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав на будинок у лютому 2023 року, то з`ясувалось, що у [PERSON] не виникло права власності на будинок (відсутня державна реєстрація права власності у встановленому порядку), а тому і [PERSON] , як її спадкоємиця, не може оформити право власності на будинок в установленому порядку. Таким чином, на момент заволодіння будинком [PERSON] не знала про неправомірність такого заволодіння, проте відповідно до ч. 2. ст. 344 Цивільного кодексу України вона, як спадкоємиця [PERSON] має право на приєднання до її строку володіння майном за набувальною давністю строку свого володіння. Володіння є відкритим, оскільки [PERSON] не приховує факт знаходження майна в її володінні. Володіння є безперервним, тому що [PERSON] постійно доглядає за будинком, підтримує його у належному стані, утримує прилеглу територію з 08.03.2022 і досі. Враховуючи ч. 2 ст. 344 Цивільного кодексу України, строк добросовісного, відкритого, безперервного володіння 3/4 частинами будинку за адресою: [ADDRESS] , складає більше 10 (десяти) років. Однак у [PERSON] відсутній документ, який би підтверджував право власності на будинок і був би підставою для державної реєстрації за нею права власності. Тому, просить визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями, а саме: житловий будинок А-1 загальною площею 29,4 кв.м., житловою площею 10,8 кв.м, літню кухню Б, сарай Г, туалет Д, колодязь 1, паркан 2, розташовані за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте направили на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив суд ухвалити рішення на власний розсуд, із урахуванням наявних у справі матеріалів. В судове\~засідання відповідач\~ [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, [PERSON] про визнання права власності, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як видно з копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO] у м. Слов`янськ Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 870. Частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно зі ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Отже, після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 жовтня 1962 року Міським РАЦС м. Слов`янська Донецької області, [PERSON] народилася [INFO] у м. Слов`янськ Донецької області, її матір`ю є [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 07 січня 1982 року Відділом РАЦС Слов`янського виконкому Донецької області, [PERSON] 07 січня 1982 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Таким чином, [PERSON] є донькою [PERSON] , та відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Відповідно до листа Першої Слов`янської державної нотаріальної контори № 141/01-16 від 09 лютого 2024 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відсутня. Як видно з копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28 липня 2022 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), [PERSON] померла [INFO] у м. Слов`янськ Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1526. Частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно зі ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Отже, після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 липня 1985 року Відділом РАЦС Слов`янського виконкому Донецької області, [PERSON] народилася [INFO] у м. Слов`янськ Донецької області, її матір`ю є [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00023058387 від 06 червня 2019 року, виданого Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] 13 листопада 2003 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Таким чином, [PERSON] є донькою [PERSON] , та відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Відповідно до Договору дарування частини будинку від 22.03.2004 року, реєстровий № 768, [PERSON] належить 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Як зазначено у Довідці Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 20 травня 1974 року, рішенням Виконкому міської ради депутатів трудящих від 28.02.1968 року, [ADDRESS] . Відповідно до Довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 71/0.75-2023 від 14 лютого 2023 року, станом на 01.01.2013 року, право власності на житловий будинок з господарськими будовами та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за: 1/4 частки за [PERSON] , 3/4 частки за [PERSON] . З метою оформлення своїх спадкових прав позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Як видно з дослідженої в судовому засіданні спадкової справи № 67/2022, заведеної приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченко В.А. після смерті [PERSON] , 29 липня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] . Заповіти спадкодавця відсутні. Окрім позивача із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звертався також син померлої [PERSON] , який подав заяву про відмову у прийнятті спадщини на користь [PERSON] , з чого суд робить висновок про те, що інші спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] відсутні. Актом приймання-передавання спадкової справи від 25.01.2024 року приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дяченко В.А. передав, а приватний нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. прийняв в своє провадження за місцем відкриття спадщини спадкову справу № 67/2022. Однак, 09 лютого 2023 року, Приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Панченко А.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] не подано всіх документів, що необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме, відсутній документ, який встановлює право власності на вказані 3/4 частки житлового будинку на ім`я спадкодавця. Згідно частин\~першої та\~другої статті 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 319 ЦК України, встановлено, що здійснення права власності полягає у володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , яка в свою чергу є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] на 3/4 частки будинку за адресою: [ADDRESS] . Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок позивач не може, оскільки нею не подано нотаріусу всіх документів, що необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Іншого шляху, ніж визнання права власності на вказану частку спадкового майна в судовому порядку, у позивача немає. Щодо визнання за позивачем право власності за набувальною давністю на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як було зазначено вище, право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будовами та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , який проживає у РФ. Про наведене свідчить довіреність від [PERSON] , посвідчена нотаріусом у м. Якутськ від 21.03.2002 року, та заява від [PERSON] , яка посвідчена нотаріусом 04.01.2002 року у м. Якутськ, у яких зазначено, що він проживає у Республіці Саха (Якутія), м. Олекмінськ. Відповідно до зазначеної довіреності та заяви, [PERSON] відмовляється від належній йому частки спадщини на будинок за адресою: [ADDRESS] , на користь своєї матері [PERSON] . Суд приймає до уваги, що [PERSON] після смерті її матері [PERSON] з 21.06.2012 фактично володіла житловим будинком з господарськими будівлями, розташованим за адресою: [ADDRESS] , до своєї смерті [INFO] . Факт проживання [PERSON] у будинку за вищезазначеною адресою підтверджуються Довідкою керівника мікрорайону «ЖД № 2» № 465 від 266.04.2016 року. Однак, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з положеннями частин 1 та 4 статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц, від 22 лютого 2021 року у справі № 607/21758/19. Оцінюючи встановлені у справі обставини, суд вважає доведеним, що позивачу було відомо, що власником іншої частки будинку є інша особа. Зазначене унеможливлює набуття частки такого будинку у власність позивача за давністю володіння відповідно до правил, встановлених статтею 344 ЦК України, оскільки у даному випадку відсутня така складова умова набуття права власності за набувальною давністю як добросовісне заволодіння чужим майном. Суд зазначає, що оскільки власником частки будинку, на яку претендує позивач, є інша особа, про що позивачу відомо, не можна вважати добросовісним її володіння часткою нерухомістю, яка належить цієї особі. Відсутність власників або спадкоємців цих власників, які могли б прийняти спадщину, не дають позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном (1/4 будинку) добросовісним. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що утримання позивачем будинку, проживання в ньому, здійснення поточних та капітальних ремонтів, оплата комунальних послуг - не є підставами для визнання права власності на спірну частку квартири за набувальною давністю. Підстави, встановлені ст. 344 ЦК України для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, в даному випадку, відсутні, а тому позовні вимоги в частині визнання права власності за набувальною давністю на 1/4 частку будинку за адресою: [ADDRESS] , задоволенню не підлягають. Враховуючи вищенаведене, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Outcome: partial