Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-15 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який було розірвано у травні 2023 року. Від даного шлюбу народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем. Згідно рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29.03.2023 року про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у справі № 760/1959/23, з відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно. Зазначає, що визначений вищевказаним рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки збільшились витрати на утримання дочки, зросли ціни на товари першої необхідності. Відповідач жодних додаткових коштів не надає. Позивач посилається на те, що відповідач працює, має регулярний стабільний дохід, має у користуванні автомобіль марки Tayota Camry, 2002 року випуску, їздить на ньому на роботу, обслуговує, витрачає кошти на пальне, ремонтує. Зазначає, що відповідач проживає у квартирі з новим ремонтом, меблями, сантехнікою, яка належить колишньому подружжю на праві спільної часткової власності. Проте, через неможливість спільного проживання позивач вимушено переїхала з дитиною до своїх батьків. Інших утриманців відповідач не має, відповідно може сплачувати аліменти в частці від свого заробітку. Звертаючись із позовом про зміну способу стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача, позивач бажає скористатися своїм правом, оскільки розмір, який стягується з відповідача є недостатнім для гармонійного розвитку дитини. Просить суд змінити спосіб стягнення аліментів шляхом їх присудження у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Також позивач зазначає, що позивачем понесено на дитину документально підтверджені додаткові витрати на загальну суму 29 964,03 грн. Зазначає, що відповідач не бере участі в додаткових витратах на дитину, окрім виплати аліментів у розмірі 3 000 грн. Відповідач купує дитині деякі речі, але ними дитина не користується постійно, лише коли знаходиться за адресою проживання відповідача кілька днів на тиждень. Всі інші витрати, а саме, на культурний розвиток, медикаменти, одяг для садочку, костюми для виступів, потреби дитини у навчанні та відпочинку, оформлення документів та інше - здійснює позивач. Позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину у розмірі 14 482 грн., які фактично понесені нею у зв`язку із забезпеченням індивідуального розвитку, придбання одягу, оздоровчого відпочинку біля моря, лікування дитини, тощо. Ухвалою суду від 18 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.06.2024 року надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечує повністю. Посилається на те, що характер витрат, які зазначені позивачем, свідчать про достатність коштів на утримання доньки, оскільки ці витрати - витрати на наліпки, олівці для гриму, прикраси для волосся, наклейки стрази, повітряні кульки тощо - не є товарами першої необхідності для дитини. Вважає твердження позивача про збільшення витрат недоведеними, зазначає, що також несе витрати на купівлю речей для дитини, на одяг, відпочинок та лікування, в той час як донька перебуває кілька днів на тиждень з ним. Також спростовує твердження позивача про відсутність утриманців. До відзиву відповідачем подано квитанції про сплату аліментів та квитанції про додаткові витрати на дитину. Відповідач зазначає, що позивачем не доведено зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи отримувача аліментів. Посилається на те, що обставини змінились саме у відповідача, так як його батько захворів на тяжку хворобу (рак), постійно перебуває на стаціонарному лікуванні, є непрацездатним пенсіонером, у зв`язку з чим відповідач допомагає йому. Відповідач офіційно не працевлаштований, має нерегулярні та нестабільні доходи. Стягнення аліментів у вигляді відсотку від його доходів може бути меншим, ніж той розмір аліментів в твердій грошовій сумі, який останній сплачує. Зазначає, що по наявним чекам відповідачем сплачено додаткові витрати на дитину: 35 037, 45 грн. Підсумовуючи викладене зазначив, що позивачем не доведено наявність порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів, не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів та додаткових витрат на дитину чи взагалі їх не сплачує, що є підстави для збільшення розміру аліментів. 02.07.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що позивач отримує заробітну плату у розмірі 12 966,14 грн. на місяць і майже всю її витрачає на дитину. Посилається на те, що дитина проживає більшість часу з позивачем, а отже на неї покладено більше турбот з утримання дитини. Зазначає, що з придбаних відповідачем речей дитина на постійній основі користується двома куртками та спортивним костюмом, що купувались ним у жовтн і 2022 року. Також зазначає про те, що догляд за хворим батьком відповідача здійснює також брат [PERSON] 10.07.2024 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких він зазначає, що відповідь на відзив не містить конкретних підстав для зміни способу стягнення аліментів. Зазначає, що позивач не надає доказів, на що саме вона витрачає аліменти, та не вказує, які саме матеріальні потреби дитини не забезпечені. Відповідач посилається, що всі додаткові витрати на дитину фінансує саме він, тому просив відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги викладені у позові, просила їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, просили відмовити у його задоволенні. Вислухавши сторін, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, дослідивши матеріали судової справи, суддя приходить до висновку, що даний позов слід залишити без задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони з 09 січня 2016 року перебували у шлюбі, який розірвано згідно рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року (а..с. 12-14). Під час перебування сторін у шлюбі у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 14 березня 2019 року, серії [NUMBER] , актовий запис № 621 (а.с. 17). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року у справі № 760/1959/23 стягнуто з відповідача аліменти у розмірі 3000 (три тисячі) грн. щомісячно починаючи з 26.10.2022 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8-11). Як встановлено під час розгляду справи та не заперечується сторонами, дитина проживає з позивачем, проте до березня 2024 року три-чотири дні на тиждень перебувала з відповідачем за його місцем проживання. Після березня 2024 року за взаємною домовленістю з позивачем відповідач забирає дитину на вихідні. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Позивач зазначає, що їй не вистачає коштів для гармонійного, культурного розвитку дитини, тому остання несе додаткові витрати на дитину. Вказані обставини, на переконання позивача, об`єктивно підтверджують, що вона перебуває у скрутному фінансовому стані, що є підставою для збільшення розміру аліментів стягуваних за рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року у справі №760/1959/23, натомість доказів щодо погіршення її матеріального стану суду не надає. На підтвердження позовних вимог позивачем до матеріалів справи долучено копії квитанцій про придбання одягу, ліків, канцтоварів, лікування тощо (а.с. 22-36), проте під час дослідження доказів в судовому засіданні представником позивача не були надані оригінали квитанцій на а.с. 23-26, 30, 31, 34 у зв`язку із чим встановити належність та допустимість вказаних доказів не виявилось можливим. Крім того, в матеріалах справи містяться: довідка від 03.07.2024 року приватного нотаріуса Валігури Г.В. про вартість послуг 1100 грн. за засвідчення справжності підпису [PERSON] на заяві про виїзд дитини за кордон, копія закордонного паспорту [PERSON] , консультативні висновки лікаря від 05.01.2023 року та 04.11.2022 року, копія з історії хвороби [PERSON] , нотаріально посвідчена заява [PERSON] та [PERSON] щодо фактичного проживання відповідача за адресою [ADDRESS] . Відповідачем також надані копії квитанцій банку про перерахування позивачу аліментів з січня 2022 року по травень 2024 року, копії квитанцій про придбання одягу та дитячих товарів, дозвілля для дитини, копії виписок з медичної карти [PERSON] та ін. У Постанові Верховного суду від 05.02.2014 р. у справі № 6-143цс13 зазначено: «З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження», проте ці висновки є такими, що не узгоджуються з чинною на сьогодні редакцію ч. 3 ст. 181 СК України, зміненою після 08.07.2017 р. У постанові від 13.02.2019 р. у справі № 152/100/18 Верховний Суд вказав на те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Отже, Верховний суд притримується позиції, що застосуванню підлягає поряд з ч. 3 ст. 181 СК України, яка передбачає право одержувача аліментів змінити спосіб стягнення аліментів, визначений у рішенні суду, і ч. 1 ст. 192 СК України, що передбачає зміну розміру аліментів та необхідність доведення відповідних обставин зміни. Таким чином, Верховний Суд вказує на необхідність застосування ч. 1 ст. 192 СК України, якщо йдеться про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їхнього стягнення. В Постанові від 14.11.2018 р. у справі № 372/2393/17 Верховний Суд зазначає, що під час розгляду позовів про зміну способу стягнення аліментів та зміну їх розміру, застосовуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, а й низка інших норм щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Позивач має не лише зазначити про зміну матеріального становища в бік погіршення, а й надати докази зміни свого матеріального становища. Матеріали справи свідчать про те, що аліменти в твердій грошовій сумі були стягнуті судом в порядку позовного провадження саме за заявою позивача. При цьому при зверненні до суду з даним позовом позивач не вказує про зміну обставин, які потребують саме зміну способу стягнення аліментів, посилаючись лише на недостатність розміру аліментів та необхідність їх збільшення. Як встановлено судом за результатами розгляду справи на підставі поданих позивачем доказів, позивачем не доведено підстав для зміни способу стягнення аліментів. Будь-яких доказів на підтвердження зміни обставин, як то сімейного чи матеріального стану позивача чи відповідача, з моменту видачі судового наказу про стягнення аліментів до звернення позивача до суду з даним позовом, матеріали справи не містять. Також позивачем не було надано і доказів зміни матеріального стану відповідача, як платника аліментів. Клопотань про витребування доказів на підтвердження розміру доходів відповідача та його матеріального стану в цілому позивач до суду не заявляла. Саме по собі посилання позивача на те, що відповідач є працездатною та здоровою особою, не свідчить про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів, оскільки вказані обставини існували і на час винесення рішення про стягнення аліментів. Натомість, відповідачем доведено належними та допустимими доказами, що у нього на утриманні перебуває хворий батько. Згідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] батьком відповідача є [PERSON] . Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 10.01.2018 року останній [PERSON] є пенсіонером. Відповідно до Виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради» № 23474, № 25339, № 25339, № 27781 [PERSON] систематично перебував на стаціонарному лікуванні: з 11.10.2023 року по 17.10.2023 р. з діагнозом В-клітинний хронічний лімфолейкоз, ІІ стадія ІІ клінічна група, вперше виявлений, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ІХС, дифузний міокадіосклероз, СН ІІ; з 01.11.2023 року по 09.11.2023 р. в гематологічному відділенні з діагнозом В-клітинний хронічний лімфолейкоз, ІІ стадія ІІ клінічна група, вперше виявлений, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ІХС, дифузний міокадіосклероз, СН ІІА; з 01.11.2023 року по 09.11.2023 р. в гематологічному відділенні з діагнозом В-клітинний хронічний лімфолейкоз, ІІ стадія ІІ клінічна група, вперше виявлений, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ІХС, дифузний міокадіосклероз, СН ІІА; з 30.11.2023 року по 05.12.2023 р. з з діагнозами В-клітинний хронічний лімфолейкоз, ІІ стадія ІІ клінічна група, вперше виявлений, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ІХС, дифузний міокадіосклероз, СН ІІА. гостра респіраторна вірусна інфекція. SARS-Co V-2 «позитивний» від 05.12.2023 року. Відповідно до Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Вінницька міська клінічна лікарня № 1» № 1281 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 05.12.2023 року по 12.12.2023 р. з гострим респіраторним вірусним захворюванням covid-19 середньої важкості, В-клітинний хронічний лімфолейкоз, ІІ стадія ІІ клінічна група, вперше виявлений. Відповідно до дослідження комп`ютерної томографії від 14.12.2023 року у батька діагностовано перелом шийки правої стегнової кістки зі зміщенням. Відповідно до Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради» № 29388 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 19.12.2023 року по 26.12.2023 р. з діагнозом закритий перелом правової стегнової кістки. Проведено операцію - тотальне ендопротезування правого кульшового суглоба системою «irene». Відповідно до Виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради» № 6978 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в гематологічному відділенні - з 18.03.2024 року по 26.03.2024 р. з діагнозами хронічний лімфолейкоз, ІІ стадія ІІ клінічна група, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ІХС, дифузний міокадіосклероз, СН ІІА; з 07.05.2024 року по 08.05.2024 року з діагнозами хронічний лімфолейкоз, ІІ стадія ІІ. клінічна група, часткова відповідь після ІV курсів хіміотерапії, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ІХС, дифузний міокадіосклероз, СН ІІА. Вказані вище медичні документи доводять, що з жовтня 2023 року батько відповідача хворіє на серйозні захворювання такі як хронічний лімфолейкоз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ІХС, дифузний міокадіосклероз, СН ІІА, переніс гостре респіраторне вірусне захворюванням covid-19 середньої важкості, закритий перелом правової стегнової кістки, тотальне ендопротезування правого кульшового суглоба. Вищезазначені докази свідчать про погіршення майнового становища відповідача. Відповідно до ст. 185 СК України, яка встановлює участь батьків у додаткових витратах на дитину, вказує, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на утримання дитини - це не додаткові кошти, які слід стягувати з платника аліментів через те, що сума аліментів не покриває всіх необхідних витрат на дитину, які включають в себе, зокрема, придбання одягу, взуття, іграшок, продуктів харчування, підручників, оплату навчання в школі, дошкільному навчальному закладі, проведення дозвілля дитини. У такому разі потрібно вирішувати питання про збільшення розміру аліментів. Додаткові витрати повинні бути зумовлені особливими обставинами. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини, яких стосується стаття 185 СК України, можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат) (Постанова Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19). Положення закону про стягнення додаткових витрат стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Особливі обставини, яких стосується стаття 185 СК України, можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Постанова ВС від 12 січня 2022 року у справі № 640/15771/19 (провадження № 61-11061св21). Щодо витрат позивача на лікарські препарати та вітаміни, то вказані витрати не є додатковими витратами на дитину і не підлягають стягненню з відповідача. Відшкодування одним із батьків половини вартості ремонту технічних пристроїв, половини вартості витрат на лікування, відвідування секцій та позашкільних закладів не є додатковими витратами в розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з нього на утримання дитини на користь іншого з батьків про що зазначається у Постанові ВС від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19 (провадження № 61-18145св20). Щодо витрат позивача на відпочинок дитини в Болгарії, то ці платежі не є додатковими витратами на дитину і не підлягають стягненню з відповідача. Вартість поїздки та відпочинку на морі (без надання доказів наявності потреби в такому відпочинку, викликаної хронічною хворобою, лікуванням), придбаних медикаментів першої необхідності і харчування не є додатковими витратами, про що йдеться у Постановах Верховного Суду від 17.01.2019 у справі № 720/1119/17; від 22.03.2023 у справі № 758/6113/19; від 19.04.2023 у справі № 760/10847/20-ц). Витрати позивача на одяг, ручки, фломастери, книжки, набори для читання, олівці, клей, пазли, розмальовки не є додатковими витратами на дитину і не підлягають стягненню з відповідача, а повинні охоплюватись аліментними платежами. В постанові від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 КЦС ВС вказав, що придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не належить до додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами. Ці витрати поглинаються аліментними виплатами того з батьків, хто не проживає з дитиною (Постанови Верховного Суду від 31.01.2020 у справі № 484/2230/; від 22.03.2023 у справі № 758/6113/19). Відвідування спортивної секції, басейну та дитячого гуртка малювання не є додатковими витратами на дитину (Постанови Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 205/4622/16-ц; від 19.04.2023 у справі № 760/10847/20. З огляду на вищенаведене, суд приходить до переконання, що витрати, які надала позивач на обґрунтування понесення додаткових витрат, не є додатковими витратами на дитину. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину не є обґрунтованим та є таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed