Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення нарахованих 3% відсотків річних та боргу з врахування інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання в розмірі 414708,33 грн. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 03.07.2007 року АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір №72-Ф/07, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 170000,00 доларів США. 30.11.2010\~року Вінницький\~районний суд\~Вінницької області\~ухвалив рішення\~в цивільній\~справі №2-491/2010\~про задоволення позовних\~вимог Банку.\~Стягнув з\~ [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором №72-Ф/07 від 03.07.2007 року із змінами в сумі 1532313,19 грн. та судові витрати. Рішення набрало чинності 14.04.2011 року. 07.03.2014\~року Вінницький\~районний суд\~Вінницької області\~ухвалив рішення\~в цивільній\~справі №\~128/4912/13-ц\~про задоволення позовних\~вимог Банку.\~Стягнув із\~ [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 33555,07 доларів США проценти та 72281,92 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язання та судові витрати. Рішення суду набрало законної сили 04.06.2014 року. Апеляційний суд Вінницької області 04.06.2014 року скасував рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та залишив в силі рішення в частині стягнення процентів у розмірі 33555,07 доларів США. З дня ухвалення рішення суду у справі № 2-491/2010 до дня пред`явлення позову на виконання цього рішення погашено заборгованість в розмірі 34468,93 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку [NUMBER] …..5609.840 за період з 30.11.2010 року по 07.03.2024 року. Позивач звертає увагу на те, що рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості набрало законної сили, однак, до цього часу не виконане в повному обсязі, сума заборгованості не сплачена, у зв`язку з чим ПАТ АБ «Укргазбанк» відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України було здійснено нарахування за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 3% річних від простроченої суми у розмірі 102819,15 грн. та інфляційних 311889,18 грн. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судовий збір. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.03.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалася. 13.08.2024 р. відповідач подала до суду заяву про застосування строку позовної давності, згідно з якою просила застосувати позовну давність, тому що, на її думку, строк позовної давності сплинув 12.12.2020 року або 12.03.2020 року відповідно. Останній платіж датовано 12.12.2017 року. Проте позивач звернувся до суду з позовом лише в березні 2024 року. Представник позивача\~в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та заперечувала\~проти застосування\~наслідків спливу\~строку позовної давності, вказуючи на те,\~що\~право на\~стягнення 3%\~річних та інфляційних виникло\~у банку\~в 2010\~році з\~дня ухвалення\~рішення суду.\~Постановою\~КМУ «Про\~запобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2»\~№\~211\~від 11.03.2020 р. із змінами\~на всій території України установлено карантин з 12.03.2020 року. При цьому, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30.03.2020 р., який набув чинності 02.04.2020 р. на строк дії такого карантину продовжено строки, зокрема, визначені статтею 257 ЦК України. Тобто, з березня 2020 року строки позовної давності продовжені. З 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року зазначений карантин відмінено на всій території України постановою КМУ №651 від 27.06.2023 р. Таким чином, право на позов у банку виникло 12.03.2017 р., оскільки останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 12.03.2020 р., враховуючи продовження строку позовної давності на строк дії карантину, відтак позивач зазначає, що вимоги про стягнення 3% річних за період з 12.03.2017 р. по 23.02.2022 р. заявлені у межах строку позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. 03.07.2007 року АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір №72-Ф/07, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 170000,00 доларів США. 30.11.2010\~року Вінницький\~районний суд\~Вінницької області\~ухвалив рішення\~в цивільній\~справі №2-491/2010\~про задоволення позовних\~вимог Банку.\~Стягнув із\~ [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором №72-Ф/07 від 03.07.2007 року із змінами в сумі 1532313,19 грн. та судові витрати. Рішення суду набрало чинності 14.04.2011 року. 07.03.2014\~року Вінницький\~районний суд\~Вінницької області\~ухвалив рішення\~в цивільній\~справі №128/4912/13-ц\~про задоволення позовних\~вимог Банку.\~Стягнув із\~ [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 33555,07 доларів США проценти та 72281,92 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язання та судові витрати. Рішення суду набрало законної сили 04.06.2014 року. Апеляційний суд Вінницької області 04.06.2014 року скасував рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та залишив в силі рішення в частині стягнення процентів у розмірі 33\~555,07 доларів США. Вказані вище обставини встановлені рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30.11.2010 р. у справі №2-491/2010 та відповідно до положень ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до виписки/особового рахунук за період 30.11.2010 року по 27.03.2024 року здійснювалося часткове погашення заборгованості за кредитним договором №72-Ф/07 від 03.07.2007 року. 12.12.2017 року на погашення заборгованості за кредитним договором надійшло 67400,00 доларів США, кошти в розмірі 33555,07 доларів США спрямовані на погашення прострочених відсотків, а 33844,93 доларів США спрямовано на погашення кредиту. Позивач, звертаючись до суду, вказує, що рішення у період з 12.03.2017р. по 23.02.2022р. відповідачем не було виконане, у зв`язку з чим позивач здійснив розрахунок розміру 3% річних та інфляційних за цей період відповідно до ст. 625 ЦК України, що становить 414708,33 грн. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує, що предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних та індексу інфляції за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положення цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16.05.2018 року в справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30.03.2016 року, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30.11.2010 р. (справа №2-491/2010) з [PERSON] стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №72-Ф/07 від 03.07.2011 у сумі 1532313,19 грн. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04.06.2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). З ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується строком загальної позовної давності перед подачею такого позову. Аналогічні висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі № 204/3530/17 (провадження № 61-10592св20), від 17.02.2021 року у справі № 303/7132/18 (провадження № 61-8487св20). Так, у разі порушення боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів, положення статті 625 ЦК України встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути 3% річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми за період прострочення виконання цього рішення. За таких обставин, враховуючи невиконання грошового зобов`язання, розмір якого визначено рішенням суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно з наведеним позивачем розрахунком за період з 12.03.2017 р. по 23.02.2022 р. у розмірі 414708,33 грн. Наведений позивачем розрахунок проведено правильно з урахуванням розміру невиконаного зобов`язання, а також періоду прострочення виконання. Вказана сума встановлена судом та ніким не заперечується. Водночас відповідачем [PERSON] заявлено про застосування строків позовної давності. Так, щодо строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для подачі позовної заяви про стягнення 3% річних застосовується загальна позовна давність. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року в справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 року № 500. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022 р., який набрав чинності 17.03.2022 р., розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії" (у редакції чинній на момент подання позовної заяви). Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного станув Україні» (із змінами), в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року введено воєнний стан, який в подальшому продовжено та триває на даний час. Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та у період ведення воєнного стану, цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що у цій справі підлягають застосуванню пункти 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо продовження строків позовної давності. Таким чином, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України 27.03.2024 р., тоді як його право на звернення стягнення обмежується строком загальної позовної давності тривалістю у три роки (до моменту повного виконання грошового зобов`язання 07.12.2023), тобто 07.12.2020 р., при цьому вказаний строк, з огляду на застосування пунктів 12, 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України підлягає продовженню у межах трьох років до введення на всій території України карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже, з огляду на продовження строку позовної давності на строк дії карантину та на період ведення воєнного стану, суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущений, тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, про що заявлено відповідачем [PERSON] . Враховуючи викладене, належним чином оцінивши подані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є доведеними, повністю підтверджуються зібраними у справі доказами, відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконувала, існує порушення виконання грошового зобов`язання, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та боргу з врахуванням індексу інфляції за період з 12.03.2017 р. по 23.02.2022 р. у розмірі 414708,33 грн., відтак позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved