Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

27 березня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа Служба у справах дітей адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він з відповідачкою перебував у шлюбі з 30.12.2005 року. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 31.10.2023 року шлюб було розірвано. В шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем була досягнута усна домовленість про те, що діти залишаються проживати разом з батьком. До розірвання шлюбу, після припинення шлюбних відносин відповідачка стала проживати за іншою адресою та з іншим чоловіком, а в 2023 році виїхала за кордон до Німеччини, де створила нову сім`ю. З моменту припинення відносин [PERSON] не бачила дітей і не цікавилась їхнім життям, покладених законом обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової та будь якою іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються позивачем [PERSON] самостійно без участі та підтримки відповідача. Діти знаходяться на повному утриманні позивача. На цей час позивач має власний бізнес та займається дітьми. Має стабільний заробіток, яким у повному обсязі створює всі необхідні умови для проживання та розвитку дітей. Просив позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей: [PERSON] та [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, оскільки на даний час перебуває за кордоном, на підтвердження своїх доводів надав копію паспорту громалянина України для виїзду за кордон з відмітками про перебування за межами України. Позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку - шляхом направлення судової повістки на адресу місця реєстрації та на адресу місця проживання, вказаного в позовній заяві (в Німеччині). Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутність не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. Надала суду клопотання в якому просила проводити розгляд справи у її відсутність. Крім того, на адресу суду надійшов Висновок виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки представник позивача та відповідач не з`явилися до зали судового засідання. Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідачка належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подала відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач не надала до суду відзив, не повідомила суд про причини неявки в судове засідання, та те, що позивач надав згоду на проведення судового засідання у відсутність відповідача, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про шлюб від 30.12.2005 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 30.12.2005 року, про що було зроблено відповідний актовий запис №1742 в Книзі реєстрації шлюбів Міського відділу реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, Миколаївської області /а.с.16/. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 31.10.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 01.12.2023 року /а.с.17/. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] /а.с.18/, а також [PERSON] , [INFO] /а.с.19/. Відповідно до довідки Воскресенського ліцею Воскресенської селищної ради [PERSON] , [INFO] , навчається в 10-А класі вказаного вище ліцею /а.с.24/. На підтвердження своїх доводів щодо стабільного заробітку позивачем надано Податкові декларації, Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військовогозбору з доходів, отриманих самозайнятою особою, Розрахунок сум нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, Квитанція №2, Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, а також квитанцію про сплату за навчання [PERSON] до Миколаївського коледжу бізнесу і права від 03.08.2023 року (платник - [PERSON] ) /а.с.23-37/. Відповідно до наданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради висновку від 03.07.2024 року №10526/02.02.01-22/06/14/24 слідує, що орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] /а.с.84-86/. Частиною 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У принципі 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, повинна зростати в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 3 ст. 155 СК - відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Проте, відповідач [PERSON] свідомо нехтує батьківськими обов`язками, що розцінюється судом як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей внаслідок винної поведінки відповідача. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки [PERSON] свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків, переїхала до іншої держави та нехтує своїми батьківськими обов`язками, а саме: не цікавиться життям, фізичним і духовним розвитком дітей, їх навчанню; підготовкою до самостійного життя, зокрема: необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкуюється з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; а також не створює умов для отримання дітьми освіти, суд вважає що відповідачка не виконує належним чином свої батьківські обов`язки, а тому є підстави для позбавлення її батьківських прав відносно її дітей. Беручи до уваги усе вищевикладене, суд вважає що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved