Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. До суду 06.09.2024 надійшов позов від [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання дитини із батька, визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого документу та стягнення аліментів на утримання дитини із матері. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначається, що рішенням суду від 19.06.2012 шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області у справі № 298/697/13-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, на підставі виконавчого листа № 298/697/13-ц, виданого 31.07.2013 постановою державного виконавця від 29.05.2015 відкрито виконавче провдження № 48543701. 07.12.2023 донька позивача [PERSON] , [INFO] , стала повнолітньою і аліменти наразі стягуються з нього на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] . В серпні 2009 року донька [PERSON] проживати від матері до батька та з 02.09.2024 навчається у Державному навчальному закладі «Хмельницький центр професійно-технічної освіти сфери послуг» за професією швачка-кравець. Термін навчання становить 3 роки, до 30.06.2027. Також позивач вказує на те, що за письмової згоди матері донька [PERSON] з 06.12.2019 зареєструвала своє місце проживання за однією адресою із батьком, а саме в [ADDRESS] , а постійно стала проживати разом із батьком 02.09.2024 у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності її дідусю [PERSON] . На підставі судового наказу за зверненням відповідачки [PERSON] , з позивача на її користь стягуються аліменти у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 17 квітня 2020 року та до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] стверджує, що відповідачка у добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає, тому останній змушений звернутись до суду із відповідним позовом та припинити стягнення аліментів з нього на утримання доньки [PERSON] починаючи з 02.09.2024. Із врахуванням того, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено такої підстави для закінчення виконавчого провадження, як рішення суду про припинення стягнення аліментів, позивач також просить суд визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню Окрім того, оскільки відповідачка зобов`язана утримувати дитину на рівні із батьком, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти на його користь на утримання доньки у розмірі її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.09.2024 та до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач з`явився разом із представником, підтримав позовні вимоги за викладених у позовній заяві обставин, у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. В обґрунтування своєї позиції пояснив, що він разом із донькою проживають у м. Хмельницький з 02.09.2024. У зв`язку із навчанням доньки в м. Хмельницький, він несе повне матеріальне її забезпечення, мати жодної допомоги на утримання [PERSON] не надає. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та зазначила, що донька з 30.08.2024 проживає разом із батьком, однак вона надає матеріальну допомогу на її утримання, однак не батькові, а безпосередньо доньці. Крім цього вказала, що батько є військовослужбовцем і може в будь який час бути відправленим у зону бойових дій. Тому, на думку відповідачки, немає необхідності у задоволенні позову, оскільки донька у такому випадку буде знову проживати із нею. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 10.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19.06.2012 у справі № 702/932/12 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На дату звернення до суду сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.07.2009 та копією паспорта громадянина України № [NUMBER] від 02.08.2023. Постановою державного виконавця районного відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції 26.08.2015 відкрито виконавче провадження ВП № 48543701 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] ,в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, до досягнення ними повноліття. Інформацією про виконавче провадження підтверджується факт наявності на дату звернення до суду відкритого виконавчого провадження щодо стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання доньки за виконавчим листом від 31.07.2013 № 298/697/13-ц. Судом також встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 06.12.2019 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із батьком позивачем у справі [PERSON] указані обставини підтверджуються копією довідки Р-16939 про реєстрацію місця проживання особи від 06.12.2019 та витягом з реєстру територіальної громади від 29.07.2024. Як вбачається із довідки № 422 від 05.09.2024, [PERSON] дійсно навчається в Державному закладі «Хмельницький центр професійно-технічної освіти сфери послуг`за професією швачка-кравець. Форма навчання денна, термін навчання 3 роки. Учениця зарахована на навчання з 02.09.2024. термін закінчення навчання 30.06.2027. Актом від 08.08.2024, складеним ОСББ «Рів`єра-2015» підтверджується фактичне місце проживання [PERSON] разом із батьком [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить [PERSON] (батькові позивача). Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] є відносини, які пов`язані зі стягненням аліментів на утримання дитини із матері дитини на користь батька, припинення стягнення аліментів на утримання дитини із батька дитини та закриття виконавчого провадження зі стягнення аліментів із батька (сімейні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зважаючи на викладене розмір аліментів суд визначає з урахуванням, що батьки спільно зобов`язанні утримувати дітей до їх повноліття та інших обставин, що мають істотне значення. Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. При цьому, відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матір дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті можливість скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Окрім того, як зазначено в Постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати заборгованості), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 Сімейного кодексу України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Висновки щодо застосування указаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. 1) Щодо вимоги позивача про припинення стягнення аліментів з батька дитини на користь матері. При дослідженні матеріалів справи у їх сукупності судом об`єктивно встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , не проживає з матір`ю на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, а проживає зі своїм батьком [PERSON] та знаходиться на його повному утриманні. Доказів на спростування вказаного відповідачкою суду не надано. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, судову практику, що склалася при вирішенні аналогічних справ, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі виконавчого листа від 31.07.2013 № 298/697/13-ц у виконавчому провадженні ВП № 48543701. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Разом з тим, щодо моменту припинення стягнення аліментів з батька на користь матері на утримання дитини суд зазначає наступне. Позивачем при поданні позову до суду заявлено вимогу про припинення стягнення аліментів з нього на користь відповідачки на утримання їхньої спільної доньки, починаючи з 02.09.2024. Вказану вимогу аргументовано моментом початку проживання неповнолітньої [PERSON] разом із позивачем. Разом з тим, позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної вимоги. Надані позивачем у якості доказів копія акту про фактичне місце проживання від 08.08.2024, витяг з реєстру територіальної громади від 29.07.2024 про реєстрацію місця проживання а також довідка з місця навчання не є достатніми доказами того, що саме з 02.09.2024 [PERSON] проживала разом із батьком та свідченням того, що кошти, які сплачував позивач в рахунок аліментів відповідачеві не використовувались на потреби неповнолітньої [PERSON] . При вирішенні питання про момент припинення стягнення аліментів у справі, що розглядається, суд зауважує, що таке припинення здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою запобігання необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, тому стягнення аліментів має бути припинено з дати подання позову до суду, тобто з 06.09.2024. 2) Щодо вимоги позивача про визнання з 02.09.2024 таким, що не підлягає виконанню виконавчого документу. Позивачем заявлено позовну вимогу про визнання таким, що не підлягає виконанню з 06.09.2024 виконавчого документа - виконавчого листа №298/697/13-ц, виданого 31.07.2013 на підставі рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області у справі №298/697/13-ц від 12.07.2013. Судом встановлено, що на виконанні в Ужгородському відділі Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження № 48543701 щодо стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Стягнення здійснюється на підставі виконавчого листа №298/697/13-ц, виданого 31.07.2013 на підставі рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області у справі №298/697/13-ц від 12.07.2013. Беручи до уваги те, що статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено таку підставу закриття виконавчого провадження як припинення стягнення аліментів, позовна вимога про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою та підлягає до задоволення. У зв`язку із тим, що судом встановлено постійне проживання та перебування дитини [PERSON] на утримання батька [PERSON] з 06.09.2024, тому необхідно визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, з дати припинення стягнення аліментів, а саме з 06.09.2024. 2) Щодо вимоги позивача про стягнення на його користі аліментів на утримання дитини з матері дитини. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] проживає окремо від доньки, а саме в [ADDRESS] . Указані обставини підтвердила і сама відповідачка у справі, під час надання суду пояснень. При цьому, суду відповідачем не надано підтверджень, що остання надає матеріальну допомогу на утримання доньки та забезпечує її в добровільному порядку. Беручи до уваги згадані вище застосовні норми права у справі, що перебуває на розгляді, суд вважає, що відповідачка зобов`язана надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум з січня 2024 року для дітей до 6 років становить 2563 гривень, для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до суду. На підставі вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідачка є особою працездатного віку, доказів неспроможності сплачувати аліменти останньою суду не надано, виходячи з мінімальних потреб дитини для належного утримання та забезпечення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та з відповідачки на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06.09.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Розподіл судових витрат у справі. За приписами ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів, з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору в цій частині при поданні позовної заяви. Позивач у позовній заяві не просить стягнути із відповідача судовий збір за подання позову, а тому суд не здійснює розподіл указаних судових витрат між сторонами за результатом розгляду справи. Разом із позовною заявою позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу у фіксованому розмірі 10 000,00 грн. У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частинами 1,2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3-5 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат . До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати. На підтвердження понесених витрат представником позивача надано Договір про надання професійної правничої допомоги від 02.09.2024, відповідно до п.1.1 якого в обсяг роботи адвоката входить консультування Клієнта із правових питань, підготовка позовної заяви, представництво інтересів-супровід інтересів Клієнта у судових засіданнях. Також указаним договором встановлено фіксований розмір гонорару 10\~000 грн., сплата якого підтверджується долученою квитанцією про сплату гонорару від 02.09.2024. Із врахуванням указаних обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем у встановленому порядку доведено належними та допустимими доказами понесені витрати на правничу допомогу в указаній цивільній справі, а тому вимога про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача підлягає до задоволення. Отже, беручи до уваги викладене вище та

Outcome: partial