Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Служба безпеки України звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у якому просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням УСБУ в Черкаській області квартирою [ADDRESS] із зняттям з реєстрації місця проживання та зобов`язати відповідачів звільнити спірну квартиру в місячний строк з дати ухвалення рішення. У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що Служба безпеки України на праві власності володіє об`єктом житлової нерухомості, а саме, двокімнатною службовою квартирою [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер запису 32155359 від 21.03.2019). Право оперативного управління квартирою № 3 належить Управлінню Служби безпеки України в Черкаській області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (номер запису 32167542 від 13.09.2017). Указана квартира перебуває на балансовому обліку Управління. Наказом начальника Управління від 05.07.2019 № 73 «Про включення квартир до числа службових» квартира віднесена до службового житлового фонду Управління з метою забезпечення службовою житловою площею співробітників - військовослужбовців під час проходження ними військової служби в Управлінні. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 16.07.2019 № 776 «Про включення квартир № 1 , 2 , 3 , 4 , 5 , 7 по [ADDRESS] , до числа службових» квартира № 3 включена до службового житлового фонду Управління Служби безпеки України в Черкаській області. Квартира обліковується на бухгалтерському обліку та перебуває на балансі Управління. Відповідач, [PERSON] , з 16.09.2003 проходив службу в Управлінні Служби безпеки України в Черкаській області за контрактом. Наказом начальника Управління Служби безпеки України в Черкаській області № 80 від 16.07.2019 [PERSON] із фонду службового житла Управління надано 2 кімнатну службову квартиру [ADDRESS] , та на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 121 від 04.02.2020 йому видано ордер № 067021 серії А від 10.02.2020 на право її зайняття. Ордер № 067021 серії А від 10.02.2020 видано на склад сім`ї із 4-х осіб: дружина [PERSON] , дочка дружини [PERSON] , [INFO] , та малолітній син [PERSON] , [INFO] . При цьому, користування даною службовою квартирою визначалося з умовою її вивільнення у випадку переведення для проходження військової служби в іншу місцевість, про що [PERSON] та його дружина [PERSON] 11.07.2019 підписали нотаріально посвідчену заяву, якою зобов`язувались звільнити 2-х кімнатну службову квартиру [ADDRESS] у визначених випадках, у тому числі, у зв`язку з переведенням для проходження військової служби в іншу місцевість (пункт б) заяви). 05.03.2020 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] здійснили реєстрацію місця проживання за адресою вказаної службової квартири. 21.12.2020 [PERSON] здійснив реєстрацію місця проживання за адресою службової квартири неповнолітньої доньки від першого шлюбу, [PERSON] , [INFO] , яка не була зазначена у ордері на право зайняття вказаної квартири. Реєстрація доньки проведена без дозволу чи відома Управління за відсутності фактичних підстав до цього. Регент [PERSON] з 2015 року проживає за іншою адресою разом з матір`ю [PERSON] , з якою, з ініціативи відповідача, заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.04.2015 шлюб було розірвано. Після розлучення батьків [PERSON] не проживала і не проживає з [PERSON] , спільне господарство не ведуть, на її утримання відповідач сплачує аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно. На час вчинення реєстрації 21.12.2020 за адресою службової квартири, [PERSON] , [INFO] , не виявляла бажання проживати разом з батьком, таку згоду не надавала її матір. Перереєстрація за адресою службової квартири на той час малолітньої [PERSON] вчинена відповідачем без наміру спільного проживання, не бажаючи вивільняти службову квартиру, з метою створення додаткових перешкод у реалізації позивачем та третьою особою права розпорядження та управління нерухомим майном. У квітні 2021 року відповідач, а в травні 2021 року, тоді ще його дружина [PERSON] вибули для проходження військової служби до підрозділу СБУ з дислокацією у іншому населеному пункті, не вивільнивши службову квартиру [ADDRESS] . Наказом Голови СБ України від 03.03.2021 № 276-ОС/дск [PERSON] переведений до Департаменту оперативно-технічних заходів СБ України та наказом начальника Управління № 29-ОС/дск від 02.04.2021 виключений зі списків особового складу Управління 04.04.2021. Наказом Голови СБ України від 22.04.2021 № 543-ОС/дск [PERSON] переведена до Департаменту оперативно-технічних заходів СБ України та наказом начальника Управління № 47-ОС/дск від 28.05.2021 виключена зі списків особового складу Управління. Після виключення зі списків особового складу Управління [PERSON] та [PERSON] припинили виконання обов`язків військової служби в Управлінні, а отже втратили право користування службовим житлом, яке відноситься до фонду службового житла Управління. Невивільнення [PERSON] службової квартири після припинення проходження військової служби в Управлінні порушує право третьої особи на використання майна за цільовим призначенням. Указаним відповідачами порушується право третьої особи на використання квартири для вирішення питання забезпечення службовим житлом співробітників - військовослужбовців Управління Служби безпеки України в Черкаській області, які проходять військову службу. Переміщення на нове місце проходження військової служби не позбавляє відповідача права на забезпечення службовим житловим приміщенням за новим місцем служби і реалізується за ініціативою самого військовослужбовця поданням відповідного рапорту та необхідних документів. При цьому, вирішення питання забезпечення житлом відповідача за його новим місцем проходження військової служби пов`язується з виконанням ним обов`язку здачі Управлінню службової квартири [ADDRESS] . Виходячи з викладеного, третя особа не має подальших зобов`язань по забезпеченню відповідача та членів його сім`ї службовим житловим приміщенням, а право користування цим приміщенням втрачено відповідачем та членами його сім`ї після виключення [PERSON] зі списків особового складу Управління та переміщення до іншого підрозділу, розташованого в іншому населеному пункті. Невчиненням дій щодо перереєстрації місця проживання відповідачі створюють перешкоди у використанні житлового приміщення за призначенням, своєю бездіяльністю унеможливлюють та перешкоджають використанню службового житлового приміщення для заселення діючих військовослужбовців Управління та членів їх сімей, що перешкоджає виконанню третьою особою вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо забезпечення даним службовим житлом військовослужбовців, які проходять військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Черкаській області. Перевіркою стану використання квартири встановлено, що відповідачі у вищевказаній квартирі не проживали з часу отримання ордеру та житлове приміщення не використовували і не використовують, що підтверджується результатами візуального огляду технічного стану квартири [ADDRESS] ; актом перевірки житлових умов від 02.07.2021; пояснювальними записками співробітників УСБУ в Черкаській області, які проживають у будинку [ADDRESS] , згідно яких [PERSON] та його родина не проживають у квартирі № 3 зазначеного будинку. Указані обставини підтверджуються також тим, що з часу отримання ордеру оплата комунальних послуг за указаною квартирою не здійснюється. Станом на 22.05.2023 за адресою: [ADDRESS] , існує заборгованість перед КП «Черкасиводоканал» у сумі 760,12 грн.; КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» у сумі 13960,45 грн. Загальна сума заборгованості за надання комунальних послуг становить 14720,57 грн. Тобто відповідач та члени його сім`ї, отримавши вищевказану квартиру у 2020 році, не проживали у ній і не мали такого наміру. Характер військової служби виключає можливість дистанційного виконання службових обов`язків, а розташування підрозділу, де відповідач проходить військову службу, в м. Києві не дозволяє щоденно з міста Черкаси прибувати на службу. Отже, відповідачі використовують спірну квартиру виключно в обсязі реалізації права на реєстрацію місця проживання, а не за фактичним призначенням, як житлове приміщення. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.06.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Місце проживання спільної дитини, малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з батьком судовим рішенням не визначено. Згідно з інформацією Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради [PERSON] та її дочка від першого шлюбу [PERSON] 23.10.2021 здійснили перереєстрацію місця проживання за адресою гуртожитку СБУ по [ADDRESS] , згідно ордеру № 135 серії АА, виданого на підставі рішення керівництва ДГЗ СБУ № 13/4938-н від 07.09.2021, а отже припинили право користування службовою квартирою в добровільному порядку. При цьому, ордер видано [PERSON] на склад сім`ї із трьох осіб: вона, донька [PERSON] , син [PERSON] . Однак, [PERSON] перереєстрацію сина [PERSON] не здійснила і малолітня дитина проживає з нею, але залишається зареєстрованою за адресою спірної квартири. Як указано вище, фактичне проживання будь-кого із відповідачів в службовій квартирі [ADDRESS] , не відбулося і на даний час в квартирі ніхто не проживає. З огляду на вищевикладене, відповідачі втратили право користування службовою квартирою [ADDRESS] та своєю бездіяльністю щодо не зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою перешкоджають власнику майна належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися ним за призначенням. Спірна квартира є службовим житлом Управління та потреба у її подальшому використанні, як службової квартири не відпала, у зв`язку із необхідністю забезпеченням службовим житлом діючих військовослужбовців, які проходять військову службу. На обліку потребуючих забезпечення житлом станом на 01.01.2023 перебуває 84 співробітники Управління. Із їх числа 47 діючих військовослужбовців, в тому числі 30 учасників бойових дій, потребують надання службового житла. 7 діючих військовослужбовців Управління та члени їх сімей, які потребують надання службового житла і ним не забезпечені, винаймають квартири у м. Черкаси, за укладеними договорами між ними та власниками житла. Управління компенсує витрати, що фінансуються з Державного бюджету України (cт. 18 Закону України «Про Службу безпеки України»), за найом такими військовослужбовцями житла відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 450 «Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень». У 2022 році на указані цілі профінансовано видатки на загальну суму 403800 грн., що є істотним розміром бюджетних витрат третьої особи, які підлягали б використанню за іншим цільовим призначенням. У разі визнання відповідачів такими, що втратили право користування службовою квартирою [ADDRESS] , обсяг їх житлових прав, у тому числі неповнолітніх дітей, не звужуються, так як існує реальна можливість зареєструвати своє місце проживання за іншими адресами. На виконання вимог ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, з метою досудового врегулювання спору 27.04.2021 третьою особою, на адресу реєстрації місця проживання [ADDRESS] , скеровано повідомлення про необхідність здійснення відповідачем перереєстрації місця проживання. Рекомендоване відправлення (№1800105222416) на вищевказану адресу повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Стислий виклад заперечень відповідача Відповідач - [PERSON] у відзиві на позов просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідачі вселилися у спірне житло на законних підставах і отримали право користування у законний спосіб, що позивачем не заперечується. Відповідач дійсно переведений для проходження служби до Департаменту ОТЗ СБУ, який входить до Центрального управління позивача, а тому правовідносин з позивачем як роботодавцем і власником спірного приміщення він не припинив. Крім того, позивач не забезпечив відповідача та членів його сім`ї житлом за новим місцем служби. З моменту отримання ордеру на право користування спірним приміщенням і по теперішній час відповідач періодично буває присутнім у ньому, почав проводити ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги, отже має з ним зв`язок як зі своїм житлом. Відповідач з 2003 року по 2021 рік безперервно працював в УСБУ в Черкаській області, а з 2021 року по теперішній час працює в Департаменті ОТЗ Центрального УСБУ, а тому не може бути виселений із спірного приміщення без надання іншого житла. Позивач не надав жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, указаних у ст. 116 ЖК України. Відповідь позивача на відзив відповідача Позивач наголошує, що користування спірною службовою квартирою визначалося з умовою її вивільнення у випадку переведення для проходження військової служби в іншу місцевість, про що відповідач та його дружина [PERSON] 11.07.2019 підписали нотаріальну заяву. З 04.04.2021 відповідач вибув з м. Черкаси на постійне місце проживання до м. Київ для подальшого проходження служби в ЦУ СБУ, тобто з указаного часу договір найму жилого приміщення вважається розірваним. Переміщення на нове місце проходження військової служби не позбавляє відповідача права на забезпечення службовим приміщенням за новим місцем служби і реалізується за ініціативою самого військовослужбовця поданням відповідного рапорту та необхідних документів. Відповідачем з часу переведення для проходження подальшої військової служби до м. Києва не вчинено дій щодо декларування/реєстрації місця свого проживання в м. Київ та подачі документів до житлово - побутової комісії ЦУ СБУ для розгляду питання про зарахування на квартирний облік. Заяви сторін Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник [PERSON] - адвокат Дрогоман О.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві. Представник органу опіки та піклування м. Черкаси в судовому засіданні при вирішенні даного питання покладалася на розсуд суду, зазначила, що спілкувалася з матерями неповнолітніх відповідачів, вони обізнані щодо наявності цієї справи. Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталися. Процесуальні дії суду Ухвалою суду від 01.06.2023 відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 13.12.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи - [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 29.04.2024 суддею Стеценко О.С. прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено судове засідання. Фактичні обставини справи. Норми права, застосовані судом. Обґрунтована оцінка доводів сторін Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У судовому засіданні встановлено, що Служба безпеки України на праві власності володіє об`єктом житлової нерухомості, а саме, двокімнатною службовою квартирою [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер запису 32155359 від 21.03.2019). Право оперативного управління квартирою № 3 належить Управлінню Служби безпеки України в Черкаській області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (номер запису 32167542 від 13.09.2017). Указана квартира перебуває на балансовому обліку Управління. Наказом начальника Управління від 05.07.2019 № 73 «Про включення квартир до числа службових» квартира віднесена до службового житлового фонду Управління з метою забезпечення службовою житловою площею співробітників - військовослужбовців під час проходження ними військової служби в Управлінні. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 16.07.2019 № 776 «Про включення квартир № 1 , 2 , 3 , 4 , 5 , 7 по [ADDRESS] , до числа службових» квартира № 3 включена до службового житлового фонду Управління Служби безпеки України в Черкаській області. Квартира обліковується на бухгалтерському обліку та перебуває на балансі Управління. Відповідач, [PERSON] , з 16.09.2003 проходив службу в Управлінні Служби безпеки України в Черкаській області за контрактом. Наказом начальника Управління Служби безпеки України в Черкаській області № 80 від 16.07.2019 [PERSON] із фонду службового житла Управління, надано 2 кімнатну службову квартиру [ADDRESS] , та на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 121 від 04.02.2020 йому видано ордер № 067021 серії А від 10.02.2020 на право її зайняття. Ордер № 067021 серії А від 10.02.2020 видано [PERSON] на склад сім`ї із 4-х осіб: дружина [PERSON] , дочка дружини [PERSON] , [INFO] , та малолітній син [PERSON] , [INFO] . При цьому, користування даною службовою квартирою визначалося з умовою її вивільнення у випадку переведення для проходження військової служби в іншу місцевість, про що [PERSON] та його дружина [PERSON] 11.07.2019 підписали нотаріально посвідчену заяву, якою зобов`язувались звільнити 2-х кімнатну службову квартиру [ADDRESS] у визначених випадках, у тому числі, у зв`язку з переведенням для проходження військової служби в іншу місцевість (пункт «б» заяви). 05.03.2020 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] здійснили реєстрацію місця проживання за адресою вказаної службової квартири. 21.12.2020 [PERSON] здійснив реєстрацію місця проживання за адресою службової квартири неповнолітньої доньки від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , яка не була зазначена у ордері на право зайняття вказаної квартири. Реєстрація доньки проведена без дозволу чи відома Управління за відсутності фактичних підстав до цього. Регент [PERSON] з 2015 року проживає за іншою адресою разом з матір`ю [PERSON] , з якою, з ініціативи відповідача, заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.04.2015 шлюб було розірвано. Після розлучення батьків [PERSON] не проживала і не проживає з [PERSON] , спільне господарство не ведуть, на її утримання відповідач сплачує аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно. На час вчинення реєстрації 21.12.2020 за адресою службової квартири, [PERSON] , [INFO] , не виявляла бажання проживати разом з батьком, таку згоду не надавала її матір. У квітні 2021 року відповідач, а в травні 2021 року, тоді ще його дружина, [PERSON] вибули для проходження військової служби до підрозділу СБУ з дислокацією у іншому населеному пункті, не вивільнивши службову квартиру [ADDRESS] . Наказом Голови СБ України від 03.03.2021 № 276-ОС/дск [PERSON] переведений до Департаменту оперативно-технічних заходів СБ України та наказом начальника Управління № 29-ОС/дск від 02.04.2021 виключений зі списків особового складу Управління 04.04.2021. Наказом Голови СБ України від 22.04.2021 № 543-ОС/дск [PERSON] переведена до Департаменту оперативно-технічних заходів СБ України та наказом начальника Управління № 47-ОС/дск від 28.05.2021 виключена зі списків особового складу Управління. Відповідно до довідки № 11/40 від 04.08.2022 [PERSON] наказом УСБУ в Черкаській області від 02.04.2021 № 29-ОС/дск відряджений для подальшого проходження військової служби до Центрального управління СБУ (м. Київ). Відповідно до довідки № 11/39 від 04.08.2022 [PERSON] наказом УСБУ в Черкаській області від 28.05.2021 № 47-ОС/дск відряджена для подальшого проходження військової служби до Центрального управління СБУ (м. Київ). Згідно із актом перевірки житлових умов заявника від 02.07.2021 за адресою: [ADDRESS] , візуальним видом з вікон встановлено, що квартира знаходиться в нежитловому стані. Відповідно до пояснювальних записок працівників УСБУ в Черкаській області від 09.07.2021, які проживають по [ADDRESS] , а отже є сусідами, [PERSON] , [PERSON] та його родина постійно не проживають у спірній квартирі. Відповідно до актів обстеження житлових умов заявника від 28.06.2024, 12.07.2024 за адресою: [ADDRESS] , у квартирі ніхто не проживає, інколи навідуються власники. Відповідно до пункту 2 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 (далі - Порядок № 1081), військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла. Пунктом 12 Порядку № 1081 передбачено, що службові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом за місцем проходження військової служби. На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий орган міської ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Згідно з пунктом 14 Порядку № 1081 військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть на себе письмове зобов`язання щодо звільнення службового житлового приміщення в передбачених законодавством випадках. Пункт 19 цього Порядку передбачає, що військовослужбовець та члени його сім`ї зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення в разі переміщення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого населеного пункту. Також пунктом 26 Порядку № 1081 передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла. Надання службових житлових приміщень в Службі безпеки України регламентовано розділом 5 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житловими приміщень, затвердженої наказом СБУ від 06.11.2007 № 792 (далі - Інструкція № 792). Відповідно до пункту 5.1. Інструкції № 792 співробітники та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності за місцем проходження служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби житла для постійного проживання, що дає змогу своєчасно прибувати до місця проходження військової служби (відповідно до переліку таких населених пунктів, що визначається законодавством) забезпечуються службовими житловими приміщеннями. Згідно з пунктом 5.5. Інструкції № 792 рішення про надання службового житла приймається за мотивованим рапортом військовослужбовця. Відповідно до пункту 5.10 Інструкції № 792 забезпечення службовими житловими приміщеннями співробітників, переміщених в іншу місцевість, здійснюється після надання ними довідок про відсутність службового житла за попереднім місцем служби. Згідно з пунктом 5.14 Інструкції користування службовими житловими приміщеннями здійснюється відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081. Пунктом 5.18. Інструкції № 792 визначено, що співробітник, члени його сім`ї або інші особи, які проживають у службовому житловому приміщенні, можуть бути виселені без надання іншого службового приміщення у разі якщо вони використовують його не за призначенням. Указані обставини підтверджуються також тим, що з часу отримання ордеру оплата комунальних послуг за указаною квартирою не здійснюється. Станом на 22.05.2023 за адресою: [ADDRESS] , існує заборгованість перед КП «Черкасиводоканал» в сумі 760,12 грн.; КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» в сумі 13960,45 грн. Загальна сума заборгованості за надання комунальних послуг становить 14720,57 грн. Тобто відповідач та члени його сім`ї, отримавши вищевказану квартиру у 2020 році, не проживали у ній і не мали такого наміру. Відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» характер військової служби виключає можливість дистанційного виконання службових обов`язків, а розташування підрозділу, де відповідач проходить військову службу, в м. Києві не дозволяє щоденно з міста Черкаси прибувати на службу. Ураховуючи характер публічної служби в системі СБУ, наказом СБ України від 26.02.2010 № 133 «Про порядок виїзду співробітників-військовослужбовців Служби безпеки України у приватних справах за межі населеного пункту, на території якого дислоковано підрозділ, орган, заклад чи установу СБ України» визначено, що виїзди за межі місця дислокації підрозділу, у якому співробітник - військовослужбовець виконує посадові обов`язки, здійснюється на підставі поданого співробітником військовослужбовцем рапорту із зазначенням орієнтованого часу і дати виїзду та повернення. Обов`язок постійного знаходження за місцем дислокації підрозділу обумовлюється забезпеченням постійної мобілізаційної готовності особового складу військового формування, що виключає постійне перебування військовослужбовця поза місцем служби у віддалено розташованому населеному пункті з яких, у випадку сигналу збору, неможливо прибути на службу протягом 1 -2 годин. Відповідачем не подано докази того, що ним подавалися рапорти із зазначенням орієнтованого часу і дати виїзду з м. Києва та повернення до місця дислокації. Отже, відповідачі використовують спірну квартиру виключно в обсязі реалізації права на реєстрацію місця проживання, а не за фактичним призначенням, як житлове приміщення. Після виключення зі списків особового складу Управління [PERSON] та [PERSON] припинили виконання обов`язків військової служби в Управлінні, а отже втратили право користування службовим житлом, яке відноситься до фонду службового житла Управління. Невивільнення [PERSON] службової квартири після припинення проходження військової служби в Управлінні порушує право третьої особи на використання майна за цільовим призначенням. Указаним відповідачами порушується право третьої особи на використання квартири для вирішення питання забезпечення службовим житлом співробітників - військовослужбовців Управління Служби безпеки України в Черкаській області, які проходять військову службу. Переміщення на нове місце проходження військової служби не позбавляє відповідача права на забезпечення службовим житловим приміщенням за новим місцем служби і реалізується за ініціативою самого військовослужбовця поданням відповідного рапорту та необхідних документів. При цьому, вирішення питання забезпечення житлом відповідача за його новим місцем проходження військової служби пов`язується з виконанням ним обов`язку здачі Управлінню службової квартири [ADDRESS] . Виходячи з викладеного, третя особа не має подальших зобов`язань по забезпеченню відповідача та членів його сім`ї службовим житловим приміщенням, а право користування цим приміщенням втрачено відповідачем та членами його сім`ї після виключення [PERSON] зі списків особового складу Управління та переміщення до іншого підрозділу, розташованого в іншому населеному пункті. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.06.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Місце проживання спільної дитини, малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з батьком судовим рішенням не визначено. Згідно з інформацією Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради [PERSON] та її дочка від першого шлюбу [PERSON] 23.10.2021 здійснили перереєстрацію місця проживання за адресою гуртожитку СБУ по [ADDRESS] , згідно ордеру № 135 серії АА, виданого на підставі рішення керівництва ДГЗ СБУ № 13/4938-н від 07.09.2021, а отже припинили право користування службовою квартирою в добровільному порядку. При цьому, ордер видано [PERSON] на склад сім`ї із трьох осіб: вона, донька [PERSON] , син [PERSON] . Однак [PERSON] перереєстрацію сина [PERSON] не здійснила і малолітня дитина проживає з нею, але залишається зареєстрованою за адресою спірної квартири. Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Як указано вище, фактичне проживання будь-кого із відповідачів в службовій квартирі [ADDRESS] не відбулося і на даний час в квартирі ніхто не проживає. З огляду на вищевикладене, відповідачі втратили право користування службовою квартирою [ADDRESS] та своєю бездіяльністю щодо не зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою перешкоджають власнику майна належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися ним за призначенням. Спірна квартира є службовим житлом Управління та потреба у її подальшому використанні, як службової квартири, не відпала, у зв`язку із необхідністю забезпеченням службовим житлом діючих військовослужбовців, які проходять військову службу. На обліку потребуючих забезпечення житлом на 01.01.2023 перебуває 84 співробітники Управління. Із їх числа 47 діючих військовослужбовців, в тому числі 30 учасників бойових дій, потребують надання службового житла. 7 діючих військовослужбовців Управління та члени їх сімей, які потребують надання службового житла і ним не забезпечені, винаймають квартири у м. Черкаси за укладеними договорами між ними та власниками житла. Управління компенсує витрати, що фінансуються з Державного бюджету України (cт. 18 Закону України «Про Службу безпеки України»), за найом такими військовослужбовцями житла у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 450 «Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень». У 2022 році на указані цілі профінансовано видатки на загальну суму 403800 грн., що є істотним розміром бюджетних витрат третьої особи, які підлягали б використанню за іншим цільовим призначенням. Суд зазначає, що у разі визнання відповідачів такими, що втратили право користування службовою квартирою [ADDRESS] , обсяг їх житлових прав, у тому числі неповнолітніх дітей, не звужуються, так як існує реальна можливість зареєструвати своє місце проживання за іншими адресами. Так, мати відповідача [PERSON] , бабуся [PERSON] , [PERSON] на праві власності володіє квартирою за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 17, 9 кв.м. Батько відповідача [PERSON] , дід [PERSON] , [PERSON] на праві власності володіє приватним будинком в с. Бузівка Жашківського району Черкаської області, житловою площею 34 кв.м, де відповідач і був зареєстрований з 08.02.1996 по 21.11.2001. Неповнолітня донька [PERSON] , від першого шлюбу, [PERSON] , проживає з матір`ю [PERSON] , а отже може здійснити реєстрацію місця проживання за місцем проживання матері чи бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] , дід малолітнього [PERSON] , [PERSON] на праві власності володіє приватним будинком в с. Гельмязів Золотоніського району Черкаської області, житловою площею 46,5 кв.м. Мати [PERSON] , бабуся відповідача [PERSON] , [PERSON] , на праві власності володіє квартирою [ADDRESS] , житловою площею 23,6 кв. м. Також за нею зареєстровано право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 34,8 кв.м, загальною площею 85,9 кв.м, вартістю 1006529,76 грн, інші 2/3 частки цього житлового будинку зареєстровано на рідного брата відповідача [PERSON] - [PERSON] . Згідно даних реєстру нерухомого майна, спільна власність на указаний будинок родичами [PERSON] та [PERSON] набута 15.01.2022 за договором купівлі-продажу. Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Однією з гарантій соціального захисту військовослужбовців є право на забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, закріплене частиною першою статті 31 ЖК Української РСР, відповідно до якої громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Згідно із статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до вимог пункту 26 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі - Порядок), військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла. Відповідно до частини першої статті 118 ЖК України службові приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (частина друга статті 64 ЖК України). Системний аналіз наведених вище норм права, дає підстави дійти висновку про те, що права членів сім?ї військовослужбовця є похідними від права останнього на користування службовим житловим приміщенням. За таких обставин, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у службовому приміщенні, яке надано військовослужбовцю на час виконання ним обов`язків військової служби за місцем проходження ним військової служби, у разі переміщення такого військовослужбовця по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, зобов`язані також звільнити службові житлові приміщення, які вони займали разом з військовослужбовцем за попереднім місцем служби. Особливість права користування службовим житлом на підставі ордеру полягає, зокрема, у тому, що житло надається у зв`язку зі службовими відносинами, тимчасово, до настання певних умов. Особа, яка користується службовим житлом, усвідомлює, що після припинення її правовідносин з роботодавцем вона зобов`язана звільнити надане ним житлове приміщення відповідно до статті 124 ЖК України. Європейський суд з прав людини констатував, що «згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 40, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Як зазначає Європейський суд з прав людини, «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Тому Верховний Суд повинен встановити, чи відповідатиме виселення відповідача з квартири, що є службовим житлом, без надання іншого житлового приміщення критеріям, що викладені у пункті другому статті 8 Конвенції. «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Європейський суд з прав людини вважає, що «вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 43, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України «ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом». Згідно з частиною першою та другою статті 109 ЖК України «виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. … Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду». Відповідно до статті 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією підлягають виселенню зі службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Втручання у право на повагу до житла відповідача буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції. За змістом пункту другого статті 8 Конвенції втручання в право на повагу до житла «має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною легітимною метою… Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). ЄСПЛ, розглянувши справу за заявою військовослужбовця, який разом з іншими членами сім`ї був виселений із кімнати в гуртожитку після припинення служби у Міністерстві оборони України, дійшов висновку про відсутність порушення статті 8 Конвенції. ЄСПЛ вказав, що втручання, на яке скаржився заявник, переслідувало легітимну мету - захист інтересів економічного добробуту країни та прав інших осіб, а саме курсантів і працівників Національної академії оборони України й інших військовослужбовців, які потребували житло у зв`язку зі службою (рішення від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України» («Karakutsya v. Ukraine»), заява № 18986/06, § 71). Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній меті (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» («Zehentner v. Austria»), заява № 20082/02, § 56). Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. З моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування службовим житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом визнання такими, що втратили право користування службовим приміщенням. Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення (стаття 124 ЖК). Навіть якщо власник службового житла не висловив вимогу звільнити це житло, проживання у ньому після припинення трудових правовідносин з роботодавцем не свідчить про законність його використання особою, якій воно було надане на час існування вказаних правовідносин. Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Судом враховано нагальну суспільну необхідність для визнання відповідачів такими, що втратили право користування службовим приміщенням, а саме: наявність черги працівників, які можуть претендувати на заселення у службове житло. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, оскільки право власності є непорушним. Згідно із частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право зчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. За вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ураховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням Управління Служби безпеки України в Черкаській області, квартирою [ADDRESS] , із зняттям з зареєстрованого місця проживання підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачів звільнити спірну квартиру в місячний термін з дати ухвалення рішення не підлягають до задоволення, оскільки виходять з вимоги про виселення, а в даному випадку позивачем пред`явлено позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим приміщенням. Крім того, як встановлено під час розгляду справи, відповідачі не проживають у спірній квартирі. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що він належним чином користується спірною квартирою, періодично проживає у ній та сплачує комунальні послуги, оскільки указане спростовується матеріалами справи. Крім того, матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості [PERSON] по сплаті комунальних послуг станом на 22.05.2023 у загальній сумі 14720,57 грн., яку відповідач погашав вже після подачі цього позову. Судові витрати Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з [PERSON] на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2684 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial