Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-13 00:00:00

У жовтні 2023 представник позивача адвокат Мосюк В.С., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що позивач, з 06.06.1998 року перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який 29.05.2015 рішенням Володимир-Волинського міського було розірвано. За час спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей, [PERSON] , [INFO] , яка вже є повнолітня та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу будь яких претензій та вимог зі сторони [PERSON] до [PERSON] щодо виплати аліментів та виконання ним інших батьківських обов`язків не виникало до 12.12.2022, оскільки [PERSON] в міру своїх можливостей завжди утримував своїх дітей як матеріально так і духовно, систематично забезпечував їхнє просвітницьке зростання, всебічний розвиток та здоров`я. Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20.02.2023 з його довірителя на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.12.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що на даний час у [PERSON] змінилися обставини, які впливають на визначення розміру аліментів, що потребує їх зменшення, а саме його 25.06.2022 року було мобілізовано до Збройних Сил України, де, за час проходження служби його стан здоров`я почав періодично погіршуватися, що згодом переросло в значні стійкі проблеми зі здоров`ям. 08.06.2023 при проходженні медичного огляду військово-лікарської комісії при військовій частині [NUMBER] , [PERSON] було визнано обмежено придатним до військової служби на підставі ст. ст. 61б, 64г, 13б, 39в, 54г, 25 г графи 2 розладу хвороб, в зв`язку з чим останнього можуть перевести в іншу частину, що призведе до значного погіршення його матеріального стану. Оскільки стан здоров`я [PERSON] значно погіршився, це зумовлює виникнення нових обставин, які мають значення для перерахунку суми аліментів та відповідно зменшення аліментів призначених рішенням Володимир-Волинського міського суду від 20.02.2022. Крім того позивач незабаром потребує проведення дороговартісної операції, яка буде безпосередньо впливати на рівень його працездатності, а тому відповідно і на майнове забезпечення. Також зазначає, що крім забезпечення доньки, [PERSON] зобов`язаний також утримувати і свою матір [PERSON] , яка у зв`язку з погіршенням здоров`я потребує належного догляду та додаткових грошових коштів на лікування та забезпечення життєдіяльності, адже вона є непрацездатною. Крім цього, представник позивача зазначає, що як стало відомо позивачу, з грудня 2022 року відповідачка [PERSON] , фактично проживає у Польші та веде самостійний спосіб життя. При цьому його дочки [PERSON] та [PERSON] на даний час проживають у Литві, а тому, все вищенаведене доводить невизначеність у рівному забезпеченні [PERSON] обома батьками, Враховуючи все вищезазначене, а також приймаючи до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність додаткових витрат на забезпечення матері, яка є непрацездатною, представник позивача просить зменшити розмір аліментів з 1/4 частини на 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача адвокат Мосюк В.С., який діє на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 05.08.2023, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, зазначив, що у позивача зменшилось грошове забезпечення, а отже погіршилось матеріальне становище, у зв`язку з чим є всі підстави для зменшення розміру аліментів. Також позивач вважає своїм обов`язком надавати матеріальне утримання своїй матері, яка має дохід тільки в виді пенсії. 08.06.2023 [PERSON] визнаний обмежено придатним, продовжує служити, не демобілізований, але потребує постійного лікування і на теперішній момент проходить обстеження для висновку комісії. Відповідачка в судове засідання не з,явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, не заперечувала про розгляд справи за її відсутності, за участі її представника, адвоката Савюк К.О., яка діє на підставі договору про зайняття адвокатською діяльністю б/н від 27.10.2023, та у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважаючи їх безпідставними, оскільки відповідач позовні вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі частки визнав беззаперечно, погодився на їх стягнення, інших обов`язків щодо утримання осіб визначених законом не має. Щодо утримання непрацездатної матері, це є правом позивача, оскільки вона отримує дохід у виді пенсії. Інші підстави на які посилається позивач, а саме те що він потребує операції, можуть перевести на інше місце, є припущеннями і такі обставини на момент розгляду вимог відсутні й не доведені відповідними доказами. В той час як зменшення розміру аліментів, погрішить становище дитини. Крім того, твердження позивача, що дитина проживає не з відповідачкою спростовуються представленими доказами щодо сплату оренди житла та інших побутових витрат на дочки. Враховуючи наведене просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку у відмові позовних вимог виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] у період з 06.06.1998 по 16.06.2015. За час спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , яка вже є повнолітня та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20.02.2022 стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх доходів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Частина 3 ст.61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з копією військового квитка серії [NUMBER] , [PERSON] , прийнятий на військову службу за контрактом, від 06.06.2003., призваний у Збройні Сили України Указом Президента України №69/2022 від 24.02.22. Як вбачається з посвідчення серії [NUMBER] від 18.09.2008 [PERSON] має статус учасника бойових дій. Згідно довідок № 1239 та № 177, виданих 24.10.2022 та 23.12.2022, молодший сержант [PERSON] приймав безпосередню участь у бойових діях, має захворювання пов`язані як з проходженням військової служби, так і не пов`язані. Отримував лікування згідно діагнозів, що стверджується медичними виписками. З копії довідки від 08.06.2023 № 1675 вбачається, що молодший сержант [PERSON] визнаний обмежено придатним до військової служби і є непридатним до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Придатний до служби в частинах( підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Згідно виписки № 2597, 8290 КП «Володимир-Волинське ТМО» перебував на госпіталізації 16.12.2022-22.12.2022, отримав лікування, рекомендовано ортопедичний режим, ЛФК, іммобілізація ортезом, огляд травматолога за місцем проживання. Згідно рішення ВЛК №177 від 23.12.22 придатний до військової служби. Як вбачається з доданих до матеріалів справи, а саме копій трудового договору, договору оренди квартири та наказу про встановлення вартості освітніх послуг, навчального закладу де навчається [PERSON] , усі витрати покриває [PERSON] . Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував, що аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є доведена в суді як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов`язує таку заміну із способом їх присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 за №2037-VІІІ, з липня 2017 внесені зміни до вимог ч.2 ст.182 СК України, якими передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік», визначено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, з 01 січня 2024року - 3196 грн. При цьому, треба взяти до уваги, що відповідно до норм Закону поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна оцінка споживчого кошика, що містить мінімальні набори продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, необхідних для збереження здоров`я людини і забезпечення їі життєдіяльності. Законодавством не передбачено як такого максимального розміру аліментів, однак зазначено, що розмір відрахувань не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що складає на дитину від 6 до 18 років - 31 960 грн. Згідно з нововведеннями в законодавстві утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім виплат, що не мають постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом. Також це стосується, зокрема, додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану. Отже заробітна плата і додаткові виплати військовослужбовця дозволяють призначити аліменти в більшому розмірі. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Суд бере до уваги, що у пункті 8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб ( Постанова КабМіну України від 26.02.1993 №146) заначено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом ( Пункт 8 в редакції Постанови КМУ № 122 від 16.02.2022; із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ №1263 від 11.11.2022). Відповідно до п. 2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого 07 червня 2018 року № 260 (надалі Порядок) грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги. Відповідно до п.2 розділу XXXIV Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується у відповідних розмірах, розмір якої залежить зокрема від безпосередньої участі у бойових діях, покладених завданнях та від іншого. Отже додаткова винагорода, яка виплачується на період воєнного стану та яка входить до доходів, що враховуються при визначенні розміру аліментів, не має систематичний щомісячний характер та встановляється на період воєнного стану, розмір якої залежить від завдань покладених на військовослужбовця, а тому посилання сторони позивача на ту обставину, що з останнього постійно будуть утримуватися аліменти у завищених розмірах не відповідає наведеним нормам законодавства. А в разі зменшення розміру аліментів до 1/8 та в подальшому скасування додаткових видів грошового забезпечення, погіршить матеріальне становище дитини та унеможливить забезпечення належного рівня життя. Заявляючи вимоги зменшити розмір аліментів, сторона позивача посилається на вимоги ст.192 СК, яка наголошує на тому, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Однак, з доданих до справи та досліджених в ході судового слідства доказів вбачається, що матеріальне становище [PERSON] на даний час лишається стабільним, він перебуває в лавах ЗСУ, отримує постійне грошове забезпечення, а його посилання на обмежену придатність до військової служби, що незабаром зумовить значне погіршення його матеріального стану, на даний час є передчасним, оскільки зазначені обставини, як встановлено судом ще не настали та не підтверджені належними доказами. Всі обставини, які б могли слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, наведені позивачем та його представником, зокрема довідки про погіршення стану здоров`я, обов`язок матеріально допомагати своїй непрацездатній матері, а також зменшення його грошового забезпечення у майбутньому, на думку суду не є підставами для задоволення позову. Перерахування позивачем грошових коштів неповнолітній дочці на її особисту банківську картку, та належне з його слів виконання свого батьківського обов`язку по її утриманню, свідчить тільки про добросовісне й відповідальне відношення позивача про його свідоме виконання рішення суду про стягнення аліментів, адже фактична можливість не сплачувати аліменти у [PERSON] , присутня через невідкрите по даний час виконавче провадження, в ухиленні від сплати аліментів останній в жодному разі не зацікавлений, адже розуміє важливість забезпечення своїй дитині гідного рівня життя,необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Однак, суд оцінюючи наявні обставини справи, зокрема те, що неповнолітня [PERSON] проживає за кордоном, в свою чергу позивач, окрім аліментів, додаткових витрат на неповнолітню доньку не несе, будь яких подарунків, речей не купує, з дитиною не спілкується, її життям та здоров`ям не цікавиться, суд вважає існуючий розмір аліментів не завищеним, таким, що не перевищує 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та відповідає ст.182 СК України. В той час як зміна розміру аліментів на утримання [PERSON] в сторону зменшення необґрунтовано та безпідставно погіршить матеріальне становище дитини та унеможливить забезпечення належного рівня життя, необхідного для розвитку дитини. Надані позивачем в якості підтвердження позовних вимог банківські квитанції про перерахунок коштів неповнолітній дочці [PERSON] , за період з березня 2023 по травень 2024, не спростовують висновків суду та не впливають на правильність прийняття рішення. З огляду на викладене слід дійти висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed