Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] з будинку «З» по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2023 [PERSON] після смерті батька успадкувала 13/50 часток будинковолодіння [ADDRESS] , що складається з: житлового будинку «А», загальною площею 119,3 кв.м., у тому числі житловою площею 69 кв.м., прибудови «А 1», прибудови «а», житлового будинку «З», загальною площею 221,7 кв.м., в тому числі житловою площею 67 кв.м., цокольного поверху «ц/3», веранди «з», ганок, козирок, козирок, балкон, погріб «п/В», погріб «п/Д», сарай «В» та сарай «Д». З часу смерті батька [PERSON] , позивачка не могла оформити спадщину на спадкове майно, так як [PERSON] подала до неї позов про встановлення факту проживання однією сім`єю із [PERSON] і у задоволенні позову їй було відмовлено. Після смерті [PERSON] відповідачка [PERSON] зайняла будинок «З» за адресою: [ADDRESS] і проживає в ньому без належної правової підстави. Позивачка не має доступу до належного їй житлового будинку, оскільки ключі від нього відповідачка не дає і не допускає до будинку, чим створює позивачці перешкоди в користуванні майном. Крім того, відповідачка не сплачує витрати за комунальні послуги по будинку, створила заборгованість за газ в сумі 24973,26 грн., яку вимушена була погасити позивачка, хоча будинком не має можливості користуватися. [PERSON] не була членом сім`ї, жодного договору з попереднім власником вона не укладала. При цьому, відповідачка має у власності квартиру в м. Вінниці, у якій вона зареєстрована. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та адвокат Медончак М.М. позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили позов задоволити. Відповідачка [PERSON] \~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги не\~визнала,\~просила в\~позові відмовити.\~Суду пояснила,\~що з вересня 1998 року вона проживала однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Згодом ними за спільні кошти була придбана земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , на якій знаходилась частина будинку. В подальшому, на цій земельній ділянці вона разом з [PERSON] побудували двоповерховий житловий будинок «З», в якому проживали разом однією сім`єю по день смерті [PERSON] . Фактично за цією адресою розташовано два житлових будинки, в одному з яких проживала позивачка, а в іншому проживала відповідачка із [PERSON] . Відповідачка вважає, що оскільки спірний будинок вона будувала разом із [PERSON] , тому має право на цей будинок та має право проживати в ньому. На запитання суду відповідач [PERSON] повідомила, що ніколи не перебувала у зареєстрованому шлюбі з попереднім власником спірного нерухомого майна батьком позивачки [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , записано: мати - [PERSON] , батько [PERSON] (а.с. 83). Позивач [PERSON] з 23.06.2006 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з реєстру Вінницької територіальної громади №2024/001776640 від 20.02.2024 (а.с. 84). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 82). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.05.2023 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Юрченко С.В. і зареєстрованого в реєстрі за №865, спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дочка [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з: 13/50 часток, ідеально, у праві власності на домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2734152905020, що належить померлому на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Ковальовою В.М., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 25.10.2012 за реєстром №1494, дублікат якого виданий Ковальовою В.М., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 21.04.2023 за реєстром №360. На земельній ділянці, відповідно до правовстановлюючого документа та державної реєстрації, знаходиться житловий будинок «А», загальною площею 119,3 кв.м., у тому числі житловою площею 69 кв.м., прибудова «А 1», прибудова «а», житловий будинок «З», загальною площею 221,7 кв.м., в тому числі житловою площею 67 кв.м., цокольний поверх «ц/3», веранда «з», ганок, козирок, козирок, балкон, погріб «п/В», погріб «п/Д», сарай «В» та сарай «Д» (а.с. 202 на звороті). Право власності на 13/50 часток, ідеально, у праві власності на домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав №333654352 від 26.05.2023 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №366635953 від 20.02.2024 (а.с. 10-11, 79-80). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.05.2023 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Юрченко С.В. і зареєстрованого в реєстрі за №866, спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дочка [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з: земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,0175 га, кадастровий номер 0510100000:03:007:0118, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2738256705101, що належить померлому на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Мультян В.М., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 08.09.2010 за реєстром №2342, дублікат якого виданий Мультян В.М., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 18.04.2023 за реєстром №525. Цільове призначення земельної ділянки - 02.01, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, категорія земель: землі житлової та громадської забудови (а.с. 212). Право власності на земельну ділянку площею 0,0175 га, кадастровий номер 0510100000:03:007:0118, зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав №333655261 від 26.05.2023 (а.с. 28). На а.с. 168-214 копія спадкової справи №9/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2022, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 23.02.2023 (справа №127/22054/21), відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Юрченко Світлана Володимирівна про встановлення факту проживання [PERSON] однією сімєю з [PERSON] , який помер [INFO] в період з вересня 1998 року до часу відкриття спадщини [INFO] (а.с. 14-24). Відповідно до листа АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» від 12.10.2023, за період з 01.06.2021 по 30.09.2023 [PERSON] було проведено нарахування за послуги з розподілу природного газу в сумі 5590,03 грн., оплат проведено на загальну суму 4285,02 грн. (а.с. 32-33). Згідно з відповіддю на адвокатський запит, наданою ТОВ «ГК «Нафтогаз України» від 08.05.2024, з 01.05.2022 точка обліку газифікованого об`єкту за адресою: [ADDRESS] (ЕІС-кодом 56ХМ01А148883735, особовий рахунок № [NUMBER] ) була автоматично включена до Реєстру споживачів ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та станом на 31.04.2024 обліковується заборгованість у розмірі 25505,05 грн. (а.с. 128-129). 13.09.2023 позивач [PERSON] зверталася до [PERSON] з листом про добровільне та позасудове виселення з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та вивільнення його від речей в термін 7 (семи) календарних днів з моменту отримання вказаного листа. Також у вказаний термін вимагала передати усі ключі та не чинити перешкоди в користуванні і розпорядженні її власністю (а.с. 47-52). Вказаний лист [PERSON] було отримано, але залишено без реагування. Відповідно до акту, складеного 19.02.2024 сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких посвідчено головою квартального комітету «Димитрівський» Панчук Н., власницею домоволодіння в тому числі двоповерхового будинку «З» по [ADDRESS] є [PERSON] . В будинку «З» без належних підстав проживає [PERSON] та її мама [PERSON] , які не допускають до будинку [PERSON] , ключів до будинку та від внутрішньої хвіртки у [PERSON] немає (а.с. 77). Згідно з оглянутими в судовому засіданні матеріалами інвентаризаційної справи №25795 на 12-ти арк. встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.01.2006, зареєстрованого 06.02.2006 в КП ВМБТІ за реєстровим №1420/70671, власниками трикімнатної квартири загальною площею 64,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (1/2) та [PERSON] (1/2). Відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №7740 від 12.02.2024 (а.с. 68). Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватися в судовому порядку. У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У частинах\~другій,\~третій статті\~64\~ЖК України\~до членів\~сім`ї\~наймача належать\~дружина наймача,\~їх діти\~і батьки.\~Членами сім`ї\~наймача може\~бути визнано\~й інших\~осіб,\~якщо вони\~постійно проживають\~разом з\~наймачем і\~ведуть з\~ним спільне\~господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що право членів сім`ї власника житла користуватися жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, а власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи як члена сім`ї. У статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб (частина перша статті 383 ЦК України). Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням вказаних вище норм права слідує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно з частиною першою статті 156 ЖК України з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно суспільний інтерес; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Отже, під час вирішення справи про виселення особи, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до її житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, виселення особи має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема, бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Питання про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання особи звільнити житло у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням обставин щодо об`єкта нерухомого майна та установлених статтею 50 ЖК України вимог, що ставляться до житлових приміщень, а також наявності чи відсутності іншого житла. Також необхідно дослідити питання дотримання балансу між захистом права власності та захистом права колишнього члена сім`ї власника на користування житлом. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається та засобами, які використовуються для її досягнення. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша стаття 81 ЦК України). При зверненні до суду з позовом до [PERSON] про виселення, позивач [PERSON] зазначала, що вона є власником 13/50 часток, ідеально, у праві власності на домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , а також земельної ділянки площею 0,0175 га, кадастровий номер 0510100000:03:007:0118 за цією ж адресою. У будинок «З» за адресою: [ADDRESS] вселилася відповідачка, яка не є членом її сім`ї та не має жодного відношення до неї. При цьому, відповідач зареєстрована та має у власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач позбавлена можливості користуватися своїм будинком, оскільки відповідачка не дає позивачці ключі від будинку, хвіртку зачиняє на замок, не вносить жодної плати за користування майном, користується комунальними послугами без оплати, внаслідок чого допустила велику заборгованість. По справі встановлено, що відповідач [PERSON] ніколи не перебувала у зареєстрованому шлюбі з попереднім власником спірного нерухомого майна батьком позивачки [PERSON] . Крім того, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2022, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 23.02.2023 (справа №127/22054/21), відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Юрченко С.В. про встановлення факту проживання [PERSON] однією сімєю з [PERSON] , який помер [INFO] в період з вересня 1998 року до часу відкриття спадщини [INFO] . Відповідач [PERSON] зареєстрована у трикімнатній квартирі загальною площею 64,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , частка якої з 2006 року належить їй на праві власності. Відповідно до акту, складеного 19.02.2024 сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких посвідчено головою квартального комітету «Димитрівський» Панчук Н., власницею домоволодіння в тому числі двоповерхового будинку «З» по [ADDRESS] є [PERSON] . В будинку «З» без належних підстав проживає [PERSON] та її мама [PERSON] , які не допускають до будинку [PERSON] , ключів до будинку та від внутрішньої хвіртки у [PERSON] немає. За адресою: [ADDRESS] (ЕІС-код 56ХМ01А148883735, особовий рахунок № [NUMBER] ) станом на 31.04.2024 перед ТОВ «ГК «Нафтогаз України» обліковується заборгованість за газ у розмірі 25505,05 грн. З вказаного вище слідує, що сімейні відносини між позивачем та відповідачем не виникали, згоди позивачки на вселення відповідачки до спірного будинку не було, відповідачка [PERSON] не довела суду належними доказами, що вона була повноправним членом сім`ї позивача та померлого [PERSON] у контексті норм статей 64, 156 ЖК України. Судом встановлено, що у відповідачки наявне інше житло для проживання. З урахуванням вказаного, судом встановлено обставини, які мають значення для вирішення справи, а саме: відсутність у відповідачки [PERSON] законних підстав для вселення і проживання у спірному будинку; наявність на праві власності у відповідача [PERSON] іншого житла для проживання. Також при розгляді справи суд бере до уваги баланс інтересів сторін спору і враховує, що виселення [PERSON] з спірного будинку буде пропорційним втручанням у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції, а права власника цього житла будуть захищені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. На підставі вказаних вище норм права та наданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними і позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесений судовий збір в розмірі 1121,20 грн.

Outcome: approved